Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 5000 (п`ять тисяч) гривень, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05 грудня 2023 року суд відкрив провадження у справі, вирішив розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 10 січня 2024 року о 10 годині 00 хвилин у приміщенні зали судових засідань суду. (а.29). 11 березня 2024 року, представник відповідача подав відзив на позовну заяву з документами (а.с.58-67), а 15 березня 2024 року представниця позивачки подала відповідь на відзив з документами (а.с.77-80). 18 квітня 2024 року, представник відповідача подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів у вигляді довідок з платіжної системи «Western Union» про рух коштів та скріншоти з програми «Приват 24» про здійснення переказу коштів на ім`я позивача (а.с.82-94). Стислий виклад позицій учасників спору. Аргументи позивача. Відповідач є батьком її двох дітей, які на час подання позовної заяви не досягли повноліття, і проживають із нею, а тому потребують утримання не тільки нею, а й відповідачем, як батьком. На сьогоднішній день їй самій важко утримувати дітей, враховуючи підвищення цін на оплату комунально-житлових послуг, підвищення цін на продукти харчування, забезпечення одягом, іншими необхідними речами в повсякденному вжитку, а лікування дітей та навчання вона сама в повній мірі забезпечити не може. Відповідач, будучи здоровим, працездатним, матеріально забезпеченим, працює за кордоном, де отримує високі доходи, інших утриманців немає. І оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється від утримання дітей, з нього слід стягнути аліменти по 5000 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікую Як свідок, позивачка надала такі покази: за час спільного проживання в Італії, тобто до 2018 року її чоловік вже тоді мав неофіційні доходи і заробляв приблизно 1500 евро на місяць, і продовжує працювати та заробляти гроші, про що він неодноразово при спілкуванні з дітьми в телефонному режимі розповідав, і вона це чула особисто, але скільки він заробляє він не каже. Раніше займався вирощуванням та стрижкою оливкових дерев та іншими сезонними роботами, а також здійснював догляд за людьми похилого віку. Крім того, представниця позивачки зазначає, що відповідач приховує факт отримання ним щомісячних виплат по безробіттю, оскільки згідно із законодавством Італійської Республіки, особа, яка офіційно перебуває на обліку в центрі зайнятості у статусі безробітного, отримує від держави щомісячні виплати по безробіттю. Знає це, бо жила в Італії. Крім того, відповідач спілкуючись з дітьми через відеозв`язок розповідав та показував дітям транспортний засіб придбаний ним особисто шість місяць тому, марки «Мерседес Бенц» за кошти, які він заробляє. Також знає, що він має громадянство Італії та орендує квартиру. Аргументи відповідача. Він не має можливості сплачувати аліменти на дітей в розмірі по 5000 гривень щомісячно на кожну дитину, тобто 10 000 грн. щомісячно, у зв`язку із тривалим перебуванням в Італійській Республіці у статусі безробітного, що підтверджується довідкою, виданою компетентним органом цієї держави (а.с. 65-66). Не згоден із тим, що він ухиляється від обов`язку утримувати своїх дітей, оскільки він, або мати за його дорученням систематично надсилали на адресу позивача грошові кошти для матеріального утримання спільних з позивачем дітей, при цьому перекази здійснювались за допомогою системи «Western Union», а їх відправником є мати відповідача. Проте відповідач погоджується щомісячно сплачувати аліменти в сумі 2000 гривень щомісячно на кожну дитину. Оцінка суду щодо фактів. 01 вересня 2009 року [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 406, внаслідок чого [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.7 - копія свідоцтва про шлюб). [INFO] народилась [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом з акту про народження №143, виданого відділом РАЦСу в м. Поджібонсі Італійської Республіки (а.с.10 - копія витягу з акту про народження, 13 - копія картки платника податків). [INFO] народився [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом з акту про народження №132, виданого відділом РАЦСу в м. Поджібонсі Італійської Республіки (а.с.17 - копія витягу з акту про народження, 20 - копія картки платника податків). При цьому, відповідно до витягів з реєстру територіальної громади та акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом за адресою: [ADDRESS] (а.с.6, 14, 21 - копія витягу з реєстру територіальної громади; а.с.22 - копія акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї). Разом з цим, згідно з довідкою виданою [PERSON] , [INFO] лікарем ЗПСМ, її син, [PERSON] , [INFO] знаходиться на диспансерному обліку в КНП «ЯРЛ» ЯСР КР ІФО, з діагнозом: міопія слабкого ступеня обох очей, осьова форма, рецидивуючий обструктивний бронхіт. Постійно амбулаторно потребує корекції зору в окулярах. (а.с. 23 - копія довідки). Відповідно до обліково-професійної картки від 07.02.2024 року [PERSON] , [INFO] безробітний та перебуває у пошуку роботи з 19.05.2022 року. Проте, з 20.09.2021 року займав посаду працівника з догляду до 18.05.2022 року (а.с. 66-67 - копія обліково-професійної картки). Але згідно із скріншотами фото із сторінки Фейсбук та показами свідка [PERSON] , у відповідача у власності є транспортний засіб «Мерседес Бенц» (а.с. 80 - скріншот фото зі сторінки Фейсбук). Також суд відзначає, що як вказує сам [PERSON] , через свого представника, і що підтверджується наданими ним письмовими доказами (а.с.87-91), він отримує на постійній основі фінансову допомогу від матері, хоча і у різних розмірах, яка за його дорученням, також, надсилала грошові кошти позивачці. Що стосується доходів самого відповідача, то тут суд відзначає, що хоча позивачка і не змогла довести конкретний розмір доходів відповідача, суд бере до уваги відомості, надані нею у показах, проти яких нічого не протиставлено відповідачем. Зокрема відомості про те, що за час спільного проживання в Італії, тобто до 2018 року її чоловік вже тоді мав неофіційні доходи і заробляв приблизно 1500 евро на місяць, і продовжує працювати та заробляти гроші, про що він неодноразово при спілкуванні з дітьми в телефонному режимі розповідав, і вона це чула особисто, але скільки він заробляє він не каже. Крім того, відповідач спілкуючись з дітьми через відеозв`язок розповідав та показував дітям транспортний засіб придбаний ним особисто шість місяць тому, марки «Мерседес Бенц» за кошти, які він заробляє та орендує в Італії квартиру. Встановити інші обставини, на які посилались позивач і відповідач у своїх заявах по суті спору суд не зміг, оскільки ні позивач, ні відповідач не забезпечили суд належними для цього доказами. А доказування, в силу ч.6 ст.81 ЦПК України, не може грунтуватись на припущеннях. Встановлені судом правовідносини. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких між позивачем та відповідачем виник спір, у якості батьків щодо утримання дітей, в якому відповідач відмовляється від утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття, у бажаному позивачем розмірі. І у межах цього спору, позивачка фактично вважає, що несплата аліментів у заявленому нею розмірі призводить до порушення її права на рівність виконання обов`язку обох батьків в утриманні своїх дітей, оскільки постійні та щомісячні витрати по утриманню дітей має тільки вона. Оцінка суду щодо права позивачки. Положення частини 1 і 2 статті 51 Конституції України гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Отже, утримання обома батьками своїх дітей до їх повноліття є їх конституційним обов`язком. Положеннями частини 6 статті 7 та частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. А статті 180 та 181 СК України встановлюють обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між ними. При цьому, згідно з частиною 1 статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дітей свого обов`язку з їх утримання до досягнення ними повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, на постійній основі, дійсно порушує право позивачки, як матері дітей, на рівність обов`язків між жінкою та чоловіком щодо дітей. Позаяк, оскільки діти проживають із нею вона апріорі утримує дітей на постійній основі і щомісячно. Встановлені судом обставини прямо вказують на те, що відповідач не здійснює утримання своїх дітей на постійній і щомісячній основі у грошовій і (або) натуральній формі, що дійсно вказує на порушення права позивачки на утримання дітей обома батьками на рівній основі. Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред`явлення позову. Через, що на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вказаних норм Сімейного кодексу України право позивачки дійсно підлягає судовому захисту, в обраний нею, і передбачений законом спосіб. Зокрема, шляхом стягнення з відповідача аліментів на кожну дитину у твердій грошовій формі, щомісячно, з дня пред`явлення позову, при цьому, з урахуванням того, що в силу положень частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Що стосується розміру твердої грошової суми, яку позивачка хоче стягувати з відповідача, зокрема по 5000 гривень на кожну дитину, то тут суд виходить з наступного. В силу положень частини 2 статті 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (що, на підставі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024" складає 3196 гривень), і він присуджується судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. І застосовуючи вказану норму права, суд не може забувати про принцип змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). А також суд пам`ятає про принцип диспозитивності, відповідно до якого, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож зважаючи на викладене суд вважає, що аліменти у розмірі по 5000 гривень на кожну дитину суд міг би присудити на користь позивачки, виключно у разі такого майнового стану відповідача, який би підтверджувався доказами і прямо вказував би на його можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Проте суд відзначає наступне. В силу положень частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Тож суд констатує, що: 1) суду не надано доказів того, що діти сторін, за станом свого здоров`я потребують лікування саме на оплатній і постійній основі (але суд враховує вади очей у сина [PERSON] , і очевидність несення періодичних витрат на підтримку рівня їх здатностей); матеріальне становище дітей, у зв`язку із цим, потребує підтримки з боку батька у більшому розмірі ніж рекомендований рівень законом; 2) суду не надано доказів того, що відповідач, за станом свого здоров`я потребує витрачання коштів на його підтримку; що його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж мінімально гарантований та рекомендований законом розмір; 3) суду не надано доказів наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, інших дітей; 3-1) суду не надано доказів наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна (окрім однієї машина, яка не являється новою і не відноситься до машин преміум класу, і доказів того, що відповідач має ще одну машину також не має), грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) позивач не довела здійснення відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; 4) суд враховує такі інші обставини, що мають істотне значення: діти проживають з матір`ю, яка несе основні, постійні та щомісячні витрати на їх утримання; позивачкою не доведено потребу дітей у заявленому нею розмірі аліментів, як рівню, який відповідає розвитку дітей, як гармонійному; позивачкою не доведено наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), як і сам дохід; відповідач згоден і має можливість сплачувати аліменти у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину, але при цьому не надав суду докази свого справжнього майнового стану (кількості та джерел всіх доходів і витрат). Тож враховуючи усе вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити частково. Зокрема, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти у розмірі по 4000 гривень, на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.11.2023р. і до досягнення кожною дитиною повноліття. У стягненні аліментів у більшому розмірі слід відмовити. Висновок суду щодо судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь держави, оскільки позивачка звільнене від сплати судового збору, слід стягнути 1073 гривні 60 копійок. Інші судові витрати, до розподілу не заявлялись. Таким чином,

Outcome: partial