Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~позовною заявою\~до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання. Свій позов мотивувала тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак разом не проживають, позивач має намір звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який проживає разом позивачкою. Позивач вказує, що знаходиться у декретній відпустці по догляду за спільною дитиною та немає можливості працювати та забезпечувати себе. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість, офіційно працевлаштований в Управлінні стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України. За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, а саме до [INFO] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 05.03.2024, у межах строку встановленого судом, відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву (вх. №20249) згідно якого просив винести рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/10 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку або до зміни матеріального стану сторін. Вказав, що відповідно до судового наказу від 30.01.2024 по справі №127/886/24 з нього стягуються аліменти на утримання сина у розмірі частини від всіх видів його заробітку. Зазначає, що твердження позивача про те, що відповідач не бажає добровільно надавати матеріальну допомогу не знаходить свого підтвердження, оскільки він у добровільному порядку 29.01.2024 здійснив грошовий переказ у сумі 9500 грн на утримання сина, аналогічний платіж був здійснений у лютому 2024 року. Згідно довідки про доходи станом на 2023 рік його середня заробітна плата (без урахуванням матеріальних допомог) складає 35000 грн, з яких 10000 грн - тимчасова виплата, передбачена Постановою КМУ №168 від 28.02.2024. На сьогоднішній день відповідач [PERSON] проживає у [ADDRESS] , разом із матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] , яка навчається в університеті на платній формі навчання, зважаючи на що [PERSON] матеріально допомагає оплачувати навчання та утримання сестри. Крім того, як відомо відповідачу, позивачка разом із дитиною на сьогоднішній день проживають за адресою: [ADDRESS] , разом із батьком, матір`ю, бабусею та дідусем позивачки, тому частину утримання позивачка отримує від своїх батьків. Відповідачу невідомо щодо матеріальних доходів позивачки, однак останній впевнений, що їх розмір є достатнім для її утримання. 08.03.2024 до суду надійшла відповідь на відзив (вх. №20249) відповідно до якої позивач [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зауважила, що відповідач здійснював переказ коштів на утримання сина, про що ним власне вказано у відзиві на позов, при цьому жодних доказів надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дружини не надано. Згідно даних загальнодоступного сайту «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» [PERSON] працює старшим оперуповноваженим Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, розмір його заробітної плати отриманої за основним місцем роботи за 2022 рік становить 553374 грн. Вказала, що сумніви відповідача стосовно нарахування щомісячно виплати в сумі 10000 грн в подальшому, не надають правових підстав не платити аліменти на утримання сина та дружини. Щодо утримання та надання матеріальної допомоги відповідачем своїй сестрі [PERSON] , позивач зауважила, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання покладено на її батьків. Згідно «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» заробітна плата за основним місцем роботи, отримана матір`ю відповідача - [PERSON] за 2023 рік становить 383076 грн, крім того [PERSON] у 2023 році було отримано 86470 грн пенсії та 12000 грн стипендії. При цьому, відповідачем не надано суду доказів, що в нього є обов`язок матеріально оплачувати навчання та утримання сестри. Добровільна допомога відповідача своїм рідним не звільняє його від зобов`язань відповідно до вимог Сімейного кодексу України сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач вказала, що дійсно на даний час проживає в будинку дідуся - [PERSON] , оскільки не може вийти на роботу, щоб забезпечувати себе і дитину фінансово, так як доглядає за однорічною дитиною, і як наслідок не має фінансової можливості самостійно оплачувати комунальні послуги, оренду квартири, купувати продукти, дитяче харчування, тощо. Зазначила, що після народження дитини вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох річного віку, у свою ж чергу відповідач [PERSON] продовжував працювати на своїй роботі, розвиватись, отримав чергове звання капітана та зобов`язувався утримувати дитину та дружину до досягнення трьох річного віку дитиною. Також позивач вказала, що її рідні не зобов`язані та не мають фінансової можливості утримувати її, дідусь та бабуся є пенсіонерами, батьки працюють, проте на їхньому утриманні перебуває молодша донька, яка являється студенткою 4 курсу денної контрактної форми навчання. Так, відповідач [PERSON] є працездатною та достатньо матеріально забезпеченою людиною, інших осіб на його утриманні не має, а тому має всі фінансові можливості сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення трьох річного віку дитиною, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача ( [PERSON] ) щомісячно. Відповідач своїм правом на надання заперечень не скористався. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами, [PERSON] та [PERSON] , 21 листопада 2021 року було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), за актовим записом №3162 (а.с. 7). У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.05.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 8). Сторони проживають окремо. Дитина [PERSON] проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] ,що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2024/000116856 від 04.01.2024, №2024/000116698 від 04.01.2024 та довідкою №15 від 04.01.2024, виданою Агрономічною сільською радою (а.с. 9-11). Відповідач [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] про що свідчить інформаційна довідка з реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи №7499 від 09.02.2024 (а.с. 16). За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація з якого є відкритою та знаходиться у загальному доступі, 30.01.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №127/886/24 видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 09 січня 2024 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2024 (справа №127/886/24), виправлено описку в судовому наказі Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2024 року в справі №127/886/24 змінено у тексті судового наказу слова (по батькові боржника) « [PERSON] » на « [PERSON] »\~у відповідних відмінках. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дружини не надає. Доказів протилежного відповідач не надав. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині виконання обов`язку по утриманню одного з них у разі проживання з нею (ним) дитини. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Положеннями ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). У відповідності до ст. 80 СК України у разі визначення розміру аліментів одному із подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як установлено судом та не заперечується учасниками справи дитина проживає разом з матір`ю. Судом не встановлено виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дружини з якою проживає дитина, а тому відповідне право позивача є порушене та підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дружини. Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд також зазначає, що доказів неспроможності відповідача утримувати дружину матеріали справи не містять. При цьому відмічає, що право позивача на таке утримання є незалежним від того, чи працює вона та незалежним від її матеріального становища. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує часткове визнання відповідачем позову, так як слідує із змісту відзиву на позов останній просив стягувати з нього аліменти у розмірі 1/10 частки від доходу, а також те, що відповідач здорова, працездатна особа та може надавати матеріальну допомогу. Суд звертає увагу, що доказів неможливості надання такої допомоги матеріали справи не містять, тому суд, з урахуванням наявності малолітньої дитини, на яку стягуються аліменти на підставі судового наказу, виданого 30.01.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №127/886/24, вважає справедливим встановлення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років, що забезпечуватиме потреби позивачки в її утриманні. При визначені розміру аліментів суд не взяв до уваги посилання відповідача про перебування на його утриманні повнолітньої сестри, яка продовжує навчання, оскільки жодних належних та допустимих доказів щодо цього відповідач не надав. Спільне проживання відповідача разом із його матір`ю та сестрою, а також продовження повнолітньою сестрою навчання не є доказом її перебування на утриманні відповідача. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 79 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 29 січня 2024 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 605,60 грн судового збору пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial