Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Заявниця [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй Свідоцтва про право власності на житло на кв. [ADDRESS] виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради (далі УЖКГ та ПЕК ОМР) 22.12.2006р., на підставі розпорядження № 199881, зареєстрованого в КП ОМБТІ та РОН 17.01.2007р., номер запису 3736 в книзі 638пр-85. Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви, заявниця вказує на те, що вона є співвласником зазначеної квартири, іншим співвласником 1/2 частини квартири є [PERSON] . Однак у вищевказаному договорі купівлі-продажу її ім`я вказано як [PERSON] , але в паспорті громадянки України її ім`я зазначено як [PERSON] . Вищевказана розбіжність у Свідоцтві та паспорті чинить заявниці певні перешкоди у розпорядженні власним майном, а також доведення факту належності даного майна у державних установах. Заявниця в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с. 27). Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 26). Рішення ухвалено за відсутності учасників справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що Свідоцтво про право власності на житло в рівних частках на кв. [ADDRESS] виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради (далі УЖКГ та ПЕК ОМР) 22.12.2006р., на підставі розпорядження № 199881, зареєстрованого в КП ОМБТІ та РОН 17.01.2007р., номер запису 3736 в книзі 638пр-85, видане [PERSON] та [PERSON] . 31.08.2013р., [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу її прізвище [PERSON] . У Свідоцтві ім`я заявниці було записано українською мовою з помилкою, а саме [PERSON] . 15.10.2013 року у зв`язку зі зміною прізвища отримала новий паспорт на ім`я « [PERSON] ». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У листі від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Верховний Суд України зазначив, що для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. Зі змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам дано роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені та по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п. 12 постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Таким чином, при видачі заявниці Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого УЖКГ та ПЕК ОМР, ім`я заявниці вказано з помилкою, а саме замість вірного « [PERSON] », помилково вказано « [PERSON] ». При таких обставинах, у суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами, а також те, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, такий має бути встановлений в судовому порядку, оскільки встановлення даного юридичного факту в достатній мірі захистить інтереси заявника та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним уст.2 ЦПК України. Приймаючи до уваги те, що заявник позбавлений можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт належності Свідоцтва, суд приходить до висновку, що надані заявницею докази є належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даної заяви.

Outcome: approved