Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

У грудні\~ 2021року[PERSON] в особі свого представника - адвоката Адвокатського бюро (АБ) «Керімов та партнери» Керімова Аліка Заміровича звернувся до\~суду з\~ вищезазначеною\~позовною заявою,\~в якій\~просить\~визнати \~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~виконавчий напис\~№ 16993,\~вчинений18.11.2021\~року приватним\~нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з [PERSON] \~на користь\~ ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість в розмірі 15361,94 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн. Також просив розглянути справу у випадку неявки позивача та його представника без їх участі. У випадку неявки відповідача та третіх осіб не заперечував розгляд справи проводити без їх участі та ухвалити заочне рішення. Позовні вимоги\~обгрунтовані тим,\~що \~на примусовому\~виконанні у\~ приватного\~виконавця виконавчого\~округу Харківської\~області Подолянко\~І.А.\~ знаходиться\~виконавчий напис\~№ 16993,\~вчинений 18.11.2021\~року приватним\~нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з [PERSON] \~на користь\~ ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість в розмірі 15361,94 грн. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» без додержання обов`язкових умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, в тому числі, вчинений без врахування вимог безспірності нібито виниклого боргу, так як у позивача не існує заборгованості перед відповідачем, з яким не укладалося жодного договору, тобто у відповідача не існувало на момент вчинення виконавчого напису право вимоги до позивача. Зазначає, що позивач має право на захист свого цивільного права шляхом оспорювання вчиненого нотаріусом виконавчого напису як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Крім того, 24.12.2021 року [PERSON] в особі свого представника - адвоката Адвокатського бюро (АБ) «Керімов та партнери» Керімова А.З. звернувся до\~судуіз заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні на підставі виконавчого напису № 16993 від 18.11.2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. про стягнення з [PERSON] \~на користь\~ ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість в розмірі 15361,94 грн. УхвалоюЧугуївського міського суду Харківської області від 24 грудня 2021 року заяву [PERSON] в особі представника адвоката Керімова А.З. про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у вказаному виконавчому провадженні задоволено (а.с. 32-33). На підставі цієї ухвали суду приватним виконавцем Подолянко І.А. 17.01.2022 року винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису № 16993 від 18.11.2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. про стягнення з [PERSON] \~на користь\~ ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість в розмірі 15361,94 грн. до вирішення справи по суті (а.с. 45). Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 24 грудня 2021 року справу прийнято до розгляду та провадження у ній відкрито (а.с.34). 18.01. 2022 року до суду від приватного виконавця Подолянка І.А. надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с. 42). 17.01. 2022 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 48). 02.02.2022 року до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі сторони позивача, із зазначенням, що позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує(а.с.55). До суду\~15.02.2022\~року надійшов\~ відзив\~представника \~відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в якому міститься прохання про відмову у задоволенні позову [PERSON] з посиланням на те, що 13.01.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір № 1453530 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти у безготівковій формі шляхом перерахування на платіжну картку клієнта на наступних умовах: сума кредиту -4400 грн. на строк 30 днів, до 12.02.2021 року, з погодженою стандартною процентною ставкою 1,9% в день у межах строку кредитування та зниженою процентною ставкою 0,95% в день за передбачених договором умов. Між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу №ККЛУ-20082021 від 20.08.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» уступив, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі й за договором № 1453530, укладеним 13.01.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна», яким сума та розрахунок заборгованості в розмірі 14\~432 грн. були передані згідно з договором факторингу, жодних нових сум за цим договором ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не нараховувало. Вважає, що учинення виконавчого напису нотаріусом відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем. Крім того, вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення на його користь витрат по оплаті правничої допомоги в розмірі 12\~000 грн., склад та розмір яких входять до предмета доказування. Зазначає, що дана справа не є складною та не вимагає значного часу та зусиль адвоката; з матеріалів справи вбачається, що обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, є незначним; заявлений розмір витрат на правову допомогу не є співмірним зі складністю справи (а.с.61-84). Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області було змінено на територіальну підсудність Глобинського районного суду Полтавської області. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 65 від 17.11. 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області відновлено з 23.11.2022 року. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 09 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, розгляд якої призначено по суті. Учасники справи\~ у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином згідно зі ст.128 ЦПК України, від відповідача заяви про розгляд справи за відсутності його представника не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для розгляду і вирішення по суті справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18.11. 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинений виконавчий напис № 16993 про стягнення з боржника [PERSON] \~на користь\~ ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість в розмірі 15361,94 грн. Вказана заборгованість виникла за кредитним договором № 1453530 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.01.2021 року, укладеному в електронному вигляді між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником всіх прав і обов`язків якого за договором факторингу №ККЛУ-20082021\~від 20.08.2021\~рокує «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Зазначені обставини не спростовані позивачем. За вказаним виконавчим написом 16.12. 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67926669 (а.с.10). Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі за текстом - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» є нотаріальною дією. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі за текстом - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, з 22 лютого 2017 року редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на\~підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 757/57789/20-ц, провадження № 61-7017св22. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) звернуто увагу на те, що спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Так, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Із аналізу наданих доказів суд встановив, що оспорюваний позивачем [PERSON] виконавчий напис нотаріуса був вчинений щодо кредитного договору, який був укладений в простій письмовій формі, тобто не є нотаріально посвідченим, не дивлячись на те, що ця обставина є обов`язковою. Недодержання нотаріусом вищезазначеної умови при вчиненні виконавчого напису є підставою для визнання у судовому порядку такого виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню. Ці висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17(провадження № 14-278гс18); від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс 19); аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі № 363/568/18 (провадження № 61-49018св 18), від 03 червня 2020 року у справі № 359/8181/18 (провадження № 61-22164св 19) від 09 вересня 2020 року у справі № 336/7754/18 (провадження № 61-8781 св 20). Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] в особі його представника позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~\~ Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~\~ При поданні даного позову [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. за подання позовної заяви (а.с. 24), та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову(а.с.30), а всього на суму 1362 грн., який відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на його користь з відповідача. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно із частиною першою, третьою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~передбачає дотримання Правил адвокатської етики, затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року «09» червня 2017 року , і змінами,\~затвердженими з`їздом\~адвокатів України\~15\~лютого 2019\~року, як одного з основних професійних обов`язків адвоката. Згідно з\~статтею 30\~Закону ,\~статтею 28\~Правил адвокатської\~етики гонорар\~є формою\~винагороди адвоката\~за здійснення\~захисту,\~представництва та\~надання інших\~видів правової\~допомоги клієнту.\~Порядок обчислення\~гонорару (фіксований\~розмір,\~погодинна оплата),\~підстави для\~зміни розміру\~гонорару,\~порядок його\~сплати,\~умови повернення\~тощо визначаються\~в договорі\~про надання\~правової допомоги.\~При встановленні\~розміру гонорару\~враховуються складність\~справи,\~кваліфікація і\~досвід адвоката,\~фінансовий стан\~клієнта та\~інші істотні\~обставини.\~Гонорар має\~бути розумним\~та враховувати\~витрачений адвокатом\~час. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З наданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що [PERSON] та адвокатАБ «Керімов та партнери» в особі керуючого бюро Керімова А.З. уклали 16.12. 2021 року письмовий договір про надання правової (правничої ) допомоги № 16/12 , відповідно до пункту 1.1 якого предметом договору є надання Бюро правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень(заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів відповідно до вимог процесуального законодавства; представництво та захист інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби тощо з будь-яких питань. Бюро представляє інтереси клієнта в судах з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, в тому числі з правом пред`явлення позову, оскарження рішення, його виконання тощо (п.2.1). Безпосередньо представництво інтересів клієнта від імені бюро за цим договором здійснює адвокат Керімов А.З. (п.2.2.). Відповідно до пункту 3.1 договору за надання правової допомоги в межах цього договору клієнт сплачує бюро гонорар в розмірі 12000 грн. (а.с.20-22). Згідно Детального опису завдань-доручень до договору про надання правової (правничої) допомоги № 16/12 від 16 грудня 2021 року адвокатом Керімовим А.З. отримані від клієнта наступні завдання-доручення: 1. Надання усних і/або письмових юридичних консультацій, вивчення судової практики (1 година) -1000,00 грн.; 2. Складання і узгодження з клієнтом проекту договору та завдання-доручення (0,30 год.)-500грн.; 3. Аналіз інформації із загально доступних джерел: єдиного реєстру боржників та єдиного державного реєстру виконавчих проваджень(0,30 год.)-500грн.; 4. Складання, оформлення і надсилання позовної заяви з додатками(включаючи клопотання про забезпечення позову) -7 годин-7000 грн.; 5. Ведення, контроль, супровід та захист клієнта під час всіх судових засідань (у всіх інстанціях), у випадку необхідності складання та подача процесуальних документів(заяви, клопотання, відповіді на відзив, оскарження рішень тощо) -3000 грн. Оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом на поточний рахунок Бюро, що визначений в цьому договорі(а.с.23). Суд зазначає, що договір про надання правової (правничої ) допомоги № 16/12 та Детальний опис завдань-доручень до договору про надання правової (правничої) допомоги № 16/12 від 16 грудня 2021 року містять загальні умови надання [PERSON] правничої допомоги, без посилань на конкретну цивільну справу та обсяг виконаних по ній робіт. Крім того, позивачем не надано до суду доказів виконаних адвокатом послуг із зазначенням їх об`єму та вартості, а також доказів оплати [PERSON] цих виконаних адвокатом послуг на поточний рахунок Бюро. Доказів зміни розміру витрат, які позивач очікував понести у зв`язку із розглядом справи, також не надано до суду. В постанові від 16\~листопада 2022\~року по\~справі 922/1964/21\~Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). З урахуванням\~ вищенаведеного,\~обставин справи,\~суд вважає,\~ що\~ позивачем\~не доведені\~ понесені\~ним витрати\~на професійну\~правничу допомогу,\~тому у\~задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь цих витрат в розмірі 12\~000 грн. слід відмовити.

Outcome: partial