Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, в якому просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою по [ADDRESS] . На обґрунтування позову послались на те, що [PERSON] був основним квартиронаймачем квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ., дану квартиру він отримав працюючи на шахті No10 «Великомостівська». Фактично в даній квартирі постійно проживали та проживають по даний час [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] після тривалої хвороби помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.09.2021 року, виданого Червоноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів). Ще за життя [PERSON] , за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Фактично з моменту реєстрації вище вказані особи не проживають за місце своєї реєстрації. Ще за життя [PERSON] вони неодноразово звертались до відповідачів, щоб вони добровільно знялись з реєстрації, та зареєструвались за фактичним місцем проживання, але розмови були безрезультатні. Понад 5 років вони не спілкуються і їм не відоме фактичне місце проживання відповідачів. Їхніх особистих речей у спірній квартирі у не має. Після смерті [PERSON] позивачам проблемно утримувати квартиру, виготовити субсидію, оплачувати комунальні послуги за усіх зареєстрованих осіб. Зазначили, що факт непроживання у спірній квартирі відповідачів підтверджується актами складеними за участю представників ЖЕК та сусідів, а також може бути підтверджено свідками. Вважають, що підстав для збереження житлового приміщення за відповідачами понад 6 місяців немає і не було. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 15.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22.03.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Левицька О.І. подала до суду відзив на позовну заяву (а.с.а.с.74-76 т.1), в якому просила відмовити позивачам у задоволенні позову з підстав, що остання вимушено не проживає у спірній квартирі та не може користуватись житловим приміщенням, оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають за кордоном, де [PERSON] офіційно працевлаштована. Наведена причина є поважною для відсутності в житлі понад 6 місяців згідно із ст.71 ЖК України. Вказала, що оплату за комунальні послуги позивачі здійснюють за лічильниками. Інші послуги вона не відмовляється оплачувати за себе і дітей. 29.03.2024 відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали відзив на позовну заяву (а.с.122-123 т.1), в якому просили відмовити у задоволенні позову. Вказали, що у зв`язку із воєнним станом вони вимушено переїхали до Французької Республіки та отримали там дозвіл на тимчасове проживання, отримують фінансову допомогу. Вони мають намір повернутись в Україну і проживати за місцем реєстрації. Коштів на придбання іншого житла в Україні в них немає. Комунальні послуги сплачувати не заперечують. Позивачі не звертались до них із цією вимогою. Вважають, що їх реєстрація у спірному житлі не заважає позивачам користуватись ним. Тому просили відмовити у позовних вимогах позивачів до них повністю. Ухвалою від 24.04.2023 у справі залучено уповноважений орган опіки та піклування виконавчий комітет Червоноградської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Та витребувано \~ \~ \~ \~від Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону України з 01.01.2018 по даний час відносно громадян України щодо відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою від 28.07.2024 підготовче провадження було закрито. Ухвалою від\~14.12.2023\~за клопотанням\~представника позивача\~було витребувано\~від Державної міграційної\~служби України\~відомості про\~те,\~чи видавались\~паспорти громадянина\~України та\~закордонні паспорти,\~та чи\~видавались інші\~проїзді документи\~або чи\~продовжувались такі\~ на\~ім`я \~[PERSON] ( [INFO] , проїздний документ дитини [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , проїздний документ дитини АА 274342). \~ \~ \~ \~Ухвалою від 14.12.2023 за клопотанням представника позивача було витребувано від Державної прикордонної служби України відомості про те чи перетинали державний кордон України відповідачі: [PERSON] ( [INFO] , громадянка України, РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , громадянка України, РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , громадянина України, РНОКПП [NUMBER] ) з 01.07.2023 по час виконання ухвали суду. Ухвалою від 22.04.2024 прийнято відмову позивача від частини позовних вимог відносно [PERSON] , [PERSON] . \~ \~ \~ \~Провадження по справі в частині позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- закрито. Позивач [PERSON] \~та представник\~позивача в\~суді решту\~позовних вимог\~підтримали,\~просили позов\~задовольнити.Просили визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача додатково пояснила, що покійний чоловік позивачки [PERSON] звертався з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні житлом Представник відповідача [PERSON] та її дітей в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що відповідачка виїхала на роботу і проживає у Росії. Остання має паспорт громадянки України, також має право проживання в спірній квартирі. Відповідачі не вселялись у спірну квартиру, так як примирились із батьком. Вказала, що має намір взяти участь в приватизації житла. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №103 від 19.07.2023, згідно із яким питання доцільності визнання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] покласти на думку суду (а.с.35 т.2). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із копією ордеру від 06.09.1987 [PERSON] як працівнику шахти № [NUMBER] «Великомостівська» було надано квартиру по [ADDRESS] (а.с.29 т.1). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8 т.1). Як видно з довідок відділу реєстрації Червоноградської міської ради від 07.02.2023 в указаній вище квартирі зареєстровані відповідачі (а.с.40-47 т.1). Згідно з копіями актів КП «Червонограджитлокомунсервіс» виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 21.12.2022, 13.06.2022, 05.10.2022, 04.11.2022, 29.07.2022, 29.08.2022 28.11.2022, на час складання акту у спірній квартирі відповідачі не проживають (а.с.7,9.24,25 т.1). Крім цього, відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 19.07.2023 № 103 питання доцільності визнання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] вирішено покласти на думку суду. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. В силу положень ч.1 ст.71 та ч.1 ст.163 Житлового кодексу України у разі відсутності наймача та членів його сім`ї, за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців. Верховний Суд України у своїй Ухвалі від 15 грудня 2010 року зазначив - за положеннями ч.ч. 1, 2, п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні,\~студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених пп. 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень, даних у п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» про те, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Стаття 9 Житлового кодексу\~УРСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства»\~закріплює право дитини на житло, а саме: «Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла». Відповідно до ч.2 ст.11, ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 27 Конвенції закріплено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] є інвалідом 3 групи по загальному захворюванню з дитинства (а.с.82 т.1). Згідно із довідкою від 13.03.2023 остання з 10.02.2017 працює на АТ «Картон-Поліграф» на території Російської Федерації. Її неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] відвідують школу на території Російської Федерації. Там мають постійне місце проживання (а.с.85,87 т.1). Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, [PERSON] покликається на те, що проживає разом зі МатвієнкоЮ.М. за кордоном у Республіці Франція як вимушено переселена особа у зв`язку із воєнними діями на території України. [PERSON] подав суду письмове заперечення та вказав, що в нього немає власного житла. Він не має доступу до спірної квартири, і вважає, що його реєстрація не перешкоджає позивачам користуватись даним житлом. Судом встановлено, що з вказаних відповідачів у спірній квартирі фактично ніхто не проживає понад 6 місяців. З інформації наданої Державною прикордонною службою вбачається, що відповідачі [PERSON] та її неповнолітні діти не повертались в Україну. Судом було оглянуто в судовому засіданні матеріали справи №459/3014/19, з яких було встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 травня 2016 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог про виселення [PERSON] та [PERSON] та задоволено зустрічні позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. В подальшому [PERSON] повторно звертався до суду із позовом, в якому просив визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Рішенням Червоноградського міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2020 року у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Дані рішення набрали законної сили. Однак відповідачі жодних спроб вселення у спірну квартиру не вчиняли та не зверталися до виконавчої служби про примусове виконання рішення суду. Відповідачі виїхали на постійне місце проживання за іншими адресами. Позивачі також вказали, що жодним чином не перешкоджали відповідачам у доступі до квартири. Останні взагалі туди не з`являються. Посилання відповідачки\~ [PERSON] \~про те,\~що остання\~ \~відсутня за\~зареєстрованим місцем\~проживання понад\~6\~місяців з\~поважних причин\~через роботу,\~суд не\~бере до\~уваги,\~оскільки надані\~нею документи\~свідчать про\~те,\~що остання\~з 2017\~року проживає\~та \~ працює\~ \~на території\~Російської Федерації,\~її діти\~там навчаються.\~Після оголошення\~воєнного стану\~не повернулась\~на територію\~України як\~громадянка України.\~З наданих\~нею документів\~встановлено,\~що дозвіл\~на тимчасове\~перебування в\~російській федерації\~у неї\~закінчився 08.09.2018.\~Остання не\~цікавиться спірним\~житлом,\~їїособистих речей та її дітей у помешканні немає, остання не несе витрати щодо оплати житлово-комунальних послуг у квартирі, та її реєстрація у спірному житлі перешкоджає позивачці вільно користуватись квартирою. З встановлених судом фактичних обставин, остання втратила правовий зв`язок із вказаним житлом, проживає постійно та має налагоджений побут на території росії та не вчинила жодних спроб повернутись із неповнолітніми дітьми на територію України та користуватись спірною квартирою. Судом встановлено, що [PERSON] із дітьми з 2017 року не поверталась в спірне житло. Наявність у неї об`єктивних перешкод у проживанні та користуванні спірною квартирою судом не встановлено. Остання продовжує проживати на території росії, мають там постійне місце проживання, праці та навчання. Поважних причин вибуття з спірного житла та неповернення на територію України не навели. Відповідач [PERSON] також втратив правовий зв`язок із спірним житлом. Останній вказав, що не має власного житла. Проте не надав доказів поважності причини своєї тривалої відсутності в даному житлі, свого місця перебування та з яких причин він не може потрапити у спірну квартиру, та яким чином позивачі йому перешкоджають потрапити туди. Наведені докази є належними та допустимими, та підтверджують факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми [PERSON] , та [PERSON] у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців. Аналізуючи вище\~наведені обставини,\~суд дійшов\~висновку,\~що \~ позбавлення\~права відповідачів\~ [PERSON] , [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] проживати у\~спірному житлі,\~ \~ є\~виправданим,\~необхідним для\~захисту прав\~позивачів та\~співмірним із\~втратою відповідачками\~ [PERSON] ,\~та [PERSON] \~ разом\~із її\~дітьми права на проживання у цій квартирі, і зазначене не буде втручанням у її права на житло. Таке втручання є пропорційним та необхідним для захисту прав позивачів. Тому в цій частині позовних вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] . суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Щодо відповідачів [PERSON] та [PERSON] , останні 06.02.2024 подали суду заяву, вкій вказали, що мають намір повернутись проживати по місцю реєстації в м.Червоноград після закінчення воєнного стану. Надали підтверджуючі документи про те, що вимушено тимчасово проживають на території Республіки Франція, мають дозвіл на тимчасове проживання та працюють там за строком трудовим договором (а.с.122-128 т.1, а.с.91-97 т.2). Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у них іншого постійного житла на праві користування чи праві власності. Останні вказують на свій інтерес до спірного житла та бажання повернутись на територію України та проживати за місцем реєстрації. Слід врахувати, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року ; «Кривіцька та Кривіцький проти України від 02 грудня 2010 року). За відсутності у відповідачів [PERSON] та [PERSON] іншого належного їм на праві власності чи праві постійного користування житла, буде становити для них надмірний тягар, не спів мірний із переслідуваною законною метою та не є необхідним у демократичному суспільстві, а відтак визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою, зважаючи на відсутність іншого житла, буде порушенням їхніх житлових прав, гарантованих державою. Враховуючи те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] правомірно набули право користування спірним житлом, іншого житла на праві власності та можливості зареєструватись за місцем свого фактичного проживання за кордоном не мають, тому вони не можуть бути позбавлена права користування займаним приміщенням. Тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , і не вбачає обґрунтованих, законних підстав для задоволення позову в частині позовних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] .. Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у користь позивачів слід стягнути по 536,80 грн. сплаченого позивачами судового збору.

Outcome: partial