Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

В березні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] в якому посилається на те, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою. Шлюбні стосунки між ними фактично припинені. [INFO] відповідач народила доньку [PERSON] . Батьком народженої дитини на підставі ст.126 СК України був записаний він [PERSON] . В даний час він з цим не погоджується. Так, в 2007 році відповідач проживала та працювала в м. Києві, а він проживав в Онуфріївці, вони рідко бачилися, часто сварилися. В Києві [PERSON] жила з чоловіком, якого він вважає біологічним батьком [PERSON] . Після народження доньки [PERSON] відомості про її батька в актовому записі про народження були записані зі слів матері відповідно до ст.135 СК України. Коли між ним та [PERSON] покращилися відносини, остання переконала його , що саме він є біологічним батьком [PERSON] . Після цього в 2018 році, за їх спільною заявою, його записали батьком [PERSON] . В нього почали виникати підозри, що [PERSON] не його донька, після розмови з відповідачкою, остання підтвердила його здогадки. Посилаючись на те, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів, та на ст. 136 СК України, просить виключити відомостей про нього, як батька дитини з актового запису №11 від 17.07.2008 року про народження [PERSON] . Ухвалою суду від 21.03.2023 року провадження по зазначеній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.11). 23.06.2023 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому вона позовні вимоги не визнає. У відзиві зазначено, що під час подання заяви про визнання батьківства в порядку ст.126 СК України, [PERSON] достеменно знав, що [PERSON] , [INFO] , не є його донькою. Твердження позивача, що вона його переконала, що він є батьком [PERSON] , після чого в 2018 році за їх спільною заявою його було записано батьком дитини, не відповідає дійсності. Вона познайомилася з [PERSON] лише в 2017 році, через 9 років після народження доньки. Тож закономірно, що він не є біологічним батьком дитини і не міг помилятися щодо цієї обставини. Після того, як вони зареєстрували шлюб, у [PERSON] виникло бажання бути зазначеним, як батько дитини в актовому записі про її народження. Просить у задоволенні позову відмовити (а.с.38-41). Ухвалою суду від 01.08.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Олександрійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), підготовче провадження по зазначеній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.58). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Молодчин В.П. (а.с.109), в судовому засіданні позов підтримали посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково позивач суду пояснив, що між ним і відповідачкою були стосунки інтимного характеру. В 2008 році, коли відповідачка мешкала та працювала в м. Києві, у неї народилася донька [PERSON] . В 2009 року відповідачка повідомила йому, що [PERSON] його дитина. В 2017 році їх з відповідачкою відносини відновилися та 26.05.2018 року вони зареєстрували шлюб. На той час [PERSON] було 10 років. Дитина сказала, що хоче бути « [PERSON] », тож 07.08.2018 року він у відділі ДРАЦС написав відповідну заяву та отримав свідоцтво про народження [PERSON] в якому зазначено, що він є її батьком. Сумнівів у нього щодо батьківства на той час не було. З 2020 року у відносинах з відповідачкою почалися негаразди, вона почала зловживати алкогольними напоями. В 2021 році він поїхав на заробітки за кордон, а відповідачка почала йому зраджувати. Наприкінці 2021 року він повернувся додому. [PERSON] намагалася налагодити відносини, але він не пішов на поступки тож вона сказала, що [PERSON] не його донька. [PERSON] це підтвердила. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Її представник - адвокат Супрун Л.В. (а.с.47, 48) в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав з наведених у відзиві підстав. Просить на підставі ч.5 ст.136 СК України у задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Олександрійський ВДРАЦС\~в Олександрійському\~районі Кіровоградської\~області Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса)подала заяву про розгляд справи без представника відділу (а.с.72, 89). Вислухавши пояснення сторін, покази свідка, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , що підтверджується копією актового запису\~про народження\~№11\~від 17.07.2008\~року,\~складеного Червонокам`янською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області (а.с.152). 26.05.2018 року Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області було зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Складено відповідний актовий запис № 166. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області №399/507/22 від 27.02.2023 року їх шлюб було розірвано, що підтверджується копією зазначеного рішення (а.с.157). Відповідно до ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі спільної заяви батьків від 16.08.2018 року до актового запису про народження №11 від 17.07.2008 року внесено відповідні зміни, а саме в графи 1, 3, 11-16. Змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », батьком дитини записано позивача [PERSON] , [INFO] , видано повторно свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.3, 152). Згідно ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , близький товариш позивача, суду показав, що [PERSON] і [PERSON] почали зустрічатися в 2007 році. Їх відносини тривали десь 3-4 місяці, потім хтось з них поїхав на заробітки. [PERSON] підозрював [PERSON] у зраді. Іх відносини припинилися оскільки вони жили в різних місцях. В 2017 році сторони відновили стосунки, він особисто возив [PERSON] на побачення до [PERSON] . В подальшому [PERSON] і [PERSON] розписалися. Коли [PERSON] брав Олену за дружину у неї вже була дівчинка, їй близько 14 років. Зі слів сторін знає, що дитина не [PERSON] . Дитина геть на нього не схожа. [PERSON] знав, що він не є батьком дитини. Ставиться до неї, як до своєї. Після одруження [PERSON] вирішив дати дитині своє прізвище. Зі слів сторін знає, що на момент коли [PERSON] визнавав своє батьківство він знав, що не є біологічним батьком дитини. Він хотів, щоб їх родина була міцніша, тому дав дитині своє прізвище. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач в силу положень ч.5 ст.136 СК України не має права оспорювати батьківство, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Сторони не ставили питання про розподіл судових витрат, тому суд не вирішує даного питання.

Outcome: dismissed