Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Короткий зміст\~позовних вимог. 24 липня 2023 року позивач КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі КП «Теплоенерго») звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2021 року в сумі 36491,97 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 1243,93 грн., інфляційні втрати в сумі 10140,56 грн., а також судові витрати на судовий збір в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП «Теплоенерго» відповідно до положень ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. КП «Теплоенерго» надає комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками цієї квартири та зареєстрували в ній постійне місце проживання, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. В результаті невиконання відповідачами зобов`язань по оплаті отриманих послуг станом на 17 липня 2023 року утворилась заборгованість за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2021 року в сумі 36491,97 грн., яка складається з суми заборгованості з постачання теплової енергії та постачання гарячої води та плати за абонентське обслуговування. У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, на підставі ст.625 ЦК України, позивач просив за період з 01\~січня 2019\~року по\~23\~лютого 2022\~року стягнути суму боргу з урахуванням 3% річних в розмірі 1243,93 грн. та встановленого індексу інфляції в розмірі 10140,56 грн. 01.05.2024 року позивач КП «Теплоенерго» подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій з підстав часткового погашення боргу відповідачами просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на його користь заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2021 року в сумі 35767,71 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 1768,26 грн., інфляційні втрати в сумі 4462,75 грн., а також судові витрати на судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Короткий зміст відзиву на позов. 04 вересня 2023 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову до нього про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду. В обґрунтування відзиву зазначив, що КП «Теплоенерго» просить солідарно стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2021 року. Проте [PERSON] не є власником вказаної квартири, не проживає в ній з 2011 року, що підтверджується актом ТОВ «Житлорембудсервіс», не користується послугами, наданими КП «Теплоенерго» у зазначене житло, тому не зобов`язаний за них сплачувати. Твердження позивача, що він є власником квартири не підтверджено жодним доказом. Власниками цієї квартири є інші особи, на яких і покладено обов`язок утримувати майно та нести витрати по оплаті комунальних послуг. Крім того, позивачем КП «Теплоенерго» в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року за №206 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» у період воєнного стану за невиконання зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг нараховані 3% річних в сумі 1243,93 грн. та інфляційні втрати в сумі 10140,56 грн., незважаючи на те, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги на інше. Також [PERSON] просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2021 року, враховуючи, що позов поданий 24.07.2023 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, визначеного ст.256-257, 261 ЦК України. За таких обставин [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову КП «Теплоенерго» про стягнення з нього заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду з врахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.24). Позиції учасників справи в судовому засіданні. Представник позивача КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями. Проте [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не повідомили причини неявки, не зверталися із заявою про відкладення розгляду справи до суду. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Обставини, встановлені судом. КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надає послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, зокрема за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №344764595 від 31.08.2023 року, відсутні відомості про власників об`єку нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 44). За даними Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 02.08.2023 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 18-20). Отже, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є споживачами послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно акту про встановлення фактичного місця проживання, затвердженого генеральним директором з правових питань ТОВ «Житлорембудсервіс» Осика О.С. від 17.04.2023 року №46, [PERSON] , [INFO] дійсно з 2011 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] . Судовим наказом Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.02.2021 року у справі №537/474/21 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за адресою: [ADDRESS] , в період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року в розмірі 24059,10 грн., 3% річних нарахованих на суму заборгованості в розмірі 735,11 грн., інфляційні витрати в розмірі 127,28 грн., а також судові витрати з кожного в розмірі по 56,75 грн. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.04.2023 року скасовано зазначений судовий наказ №537/474/21 цього суду від 25.02.2021 року. Судовим наказом Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.11.2021 року у справі №537/5567/21 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду за адресою: [ADDRESS] , в період 01.01.2021 року по 30.09.2021 року в розмірі 12243,12 грн, нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 189,02 грн, інфляційні витрати в сумі 390,83 грн., а також судові витрати з кожного в розмірі по 56,75 грн. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.04.2023 року скасовано зазначений судовий наказ №537/5567/21 цього суду від 19.11.2021 року. За розрахунком\~заборгованості від\~01.05.2024\~року,\~наданим позивачем\~КП «Теплоенерго»\~до заяви\~про зменшення\~позовних вимог,\~за адресою:\~ [ADDRESS] , наявна заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання (у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, плати за абонентське обслуговування) у розмірі 35767,71 грн., що утворилась за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2021 року. Мотиви суду та застосовані норми права при ухваленні рішення. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.124 Конституції, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Про стягнення з відповідачів основної суми боргу за надані позивачем послуги. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.5 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року, до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №\~2189-VIII\~від 09.11.2017\~року,\~ст.32\~ЗУ «Про\~житлово-комунальні\~послуги» №\~1875-IV\~від 24.06.2004\~року,\~споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Як доведено доказами у справі всі відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , мають зареєстроване місце постійного проживання за адресою об`єкта теплопостачання: [ADDRESS] . Отже всі відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання за адресою вказаного об`єкта теплопостачання і зобов`язані оплачувати такі послуги за законом. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачами не подано заперечень на спростування проведеного позивачем розрахунку заборгованості з оплати постачання теплової енергії та гарячої води. З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що відповідачі зобов`язані солідарно оплатити позивачу отримані ними послуги за спожиту теплову енергію та гарячу воду в розмірі 35767,71 грн. Про відповідальність відповідачів за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625\~ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. В поданому до суду запереченні на позов, відповідач [PERSON] зазначив, що позивачем КП «Теплоенерго» в позовних вимогах просили стягнути 3% річних та інфляційні втрати, нараховані у період воєнного стану, що забороняється чинним законодавством. Проте такі твердження відповідача [PERSON] є помилковими. Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022\~року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», в редакції яка діяла на момент виникнення заборгованості у період спору і звернення до суду, встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Враховуючи, що в заяві про зменшення позовних вимог КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області нарахував за порушення грошового зобов`язання по оплаті комунальних послуг 3% річних та інфляційні втрати за період з 01.01.2019 року по 23.02.2022 року, тобто до введення в Україні воєнного стану та до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», яка застосовується з 24 лютого 2022 року, то такі позовні вимоги КП "Теплоенерго" є правомірними. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача 3% річних від простроченої суми зобов`язання в розмірі 1768,26 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4462,75 грн. за період з 01.01.2019 року по 23.02.2022 року. Відповідачі не надали суду належних і допустимих доказів на спростування розміру заборгованості за отримані послуги, розміру 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, з врахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідачем [PERSON] подана заява про застосування строку позовної давності до вимог позивача КП "Теплоенерго". Статями\~256,\~257 ЦК України\~передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. (ч. 2\~ст. 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. (ч. 3\~ст. 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (ч.5 ст.267 ЦК України). Частинами 1, 5 ст.\~261\~ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260\~ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи позивач КП «Теплоенерго» звертався до суду в наказному провадженні про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду за адресою: [ADDRESS] , в період 01.01.2019 року по 30.09.2021 року. Проте за заявами боржника [PERSON] винесені судові накази були скасовані судом. Після чого позивач КП «Теплоенерго» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду за вказаною адресою. Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п.19 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до статті 29\~Закону України\~«Про захист\~населення від\~інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р., постановою КМУ від 11березня\~2020р.№\~211«Про\~запобігання поширенню\~на території\~України коронавірусу\~COVID-19» з внесеними змінами установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на усій території України карантин. В подальшому установлений строк дії карантину на території України продовжувався Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України №6641 від 22.07.2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України №383 від 25.04.2023 року, а саме до 30.06.2023 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651\~відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно\~Указу Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» №64/2022\~від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022\~року,\~ у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1\~статті 106 Конституції України,\~ЗУ «Про правовий режим воєнного стану»\~в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №259/2022\~від 18.04.2022\~року з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 року з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 07.11.2022 року №757/2022 року з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року №59/2023 року з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023 року з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023 з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023 з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024 року з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб. Указом Президента України\~від 6 травня 2024 року № 271/2024\~з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб. Всі наведені Укази Президента затверджені Верховною Радою України у відповідних Законах. Таким чином на момент ухвалення рішення в Україні діяли карантин з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, а воєнний стан діє з 24.02.2022 року по 11.08.2024 року. КП «Теплоенерго»\~Кременчуцької міської\~ради Кременчуцького району Полтавської області звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду 24 липня 2023 року. З розрахунку заборгованості, який містяться в матеріалах справи, вбачається, що заборгованість відповідачів з оплати послуг за спожиту теплову енергію та гарячу воду за місцем їх зареєстрованого постійного місця проживання виникла за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2021 року. За порушення грошового зобов`язання позивач просив на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми за період з 01.01.2019 року до початку воєнного стану 23.02.2022 року. З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, встановленого у ст.\~256, ст.257 ЦК України, з врахуванням п.12, п.19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності. Отже позов,\~з внесеними\~змінами,\~КП «Теплоенерго»\~до відповідачів\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про \~стягнення заборгованості\~за спожиту\~теплову енергію\~та гарячу\~воду підлягає повному задоволенню. Оскільки позов задоволено повністю, то відповідно до положень ст.141\~ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, що підтверджено документально. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: approved