Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 09.08.2018 року відповідачка звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку із чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 09.08.2018 року. На підставі договору відповідачці було видано кредит в розмірі 100000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . У зв`язку з порушенням позичальником взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 19.09.2023 року утворилася заборгованість в розмірі 126239 грн. 84 коп., що становить залишок заборгованості за тілом кредиту. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~У наданому відзиві відповідачка зазначила, що 13.01.2022 року на зупинці громадського транспорту по пр.Олександра Поля,4 в м.Дніпрі, невстановленими особами було викрадено її мобільний телефон, на якому було встановлено додаток «Монобанк» та отримавши доступ до телефону, заволоділи кредитними коштами в сумі 49755 грн. За вказаним фактом вона звернулась до поліції, де було розпочато кримінальне провадження №12022046030000137 за ч.1 ст.185 КК України. Враховуючи зазначене вважала, що вона не є належним відповідачем по справі, оскільки не є особою, яка отримала та використовувала кредитні кошти, а стягнення заборгованості має відбуватись після встановлення особи підозрюваного у кримінальному провадженні. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2023 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~В призначене судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві та поданому разом із нею клопотанні в разі його неявки просив розглядати справу за його відсутності. \~ \~ \~ \~Представники відповідачки в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у поданому відзиві та поясненнях під час вступного слова. \~ \~ \~ \~Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, заслухавши пояснення представників відповідачки та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. \~ \~ \~ \~Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Пунктом 37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. \~ \~ \~ \~За змістом\~ст.614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до правових висновків, наведених в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі №210/1242/18, сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, 09.08.2020 року, відповідно до анкети-заяви відповідачки між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг, на виконання умов якого банком було відкрито кредитний рахунок із встановленням кредитного ліміту в розмірі 100000 грн. грн. Для користування кредитним рахунком відповідачці було видано кредитну картку. Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, в зв`язку з чим станом на 19.09.2023 року утворилась заборгованість в сумі 126239 грн. 84 коп., яка складається із залишком заборгованості за тілом кредиту. Заперечуючи проти пред`явлених до неї позовних вимог, відповідачка посилалась на заволодіння кредитними коштами внаслідок викрадення її телефону із встановленим додатком «monobank». \~ \~ \~ \~Наданими стороною відповідача під час розгляду справи доказами, а саме: копіями талонів-повідомлень, витягів з ЄРДР та копіями матеріалів кримінального провадження, підтверджується той факт, що 13.01.2022 року о 19-01 г. відповідачка звернулась до служби 102 із повідомленням про викрадення в цей день невстановленими особами за зупинці громадського транспорту по [ADDRESS] , її мобільного телефону. Вказане повідомлення було зареєстровано Дніпровським РУП ГУНП в Дніпропетровській області. 31.01.2022 року відповідачка звернулась до Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про зняття з її банківської картки «Монобанк» грошових коштів. За вказаними фактами 17.02.2022 року підрозділом дізнання Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області було розпочато кримінальне провадження №12022046030000137, в рамках якого [PERSON] визнано потерпілою. \~ \~ \~ \~З виписки банку по картці [NUMBER] за період з 13.01.2022 року по 14.01.2022 року, який надавався відповідачкою до органу досудового розслідування, підтверджується факт перерахування коштів з карткового рахунку 13.01.2022 року в сумі 13520 грн. та 14.01.2022 року в загальній сумі 75192 грн., а всього в сумі 88712 грн., а також зарахування коштів на суму 50000 грн. Суд враховує, що зняття та перерахування коштів з рахунку було здійснено третіми особами внаслідок викрадення у відповідачки 13.01.2022 року телефону із встановленим додатком «monobank» та здійсненні протягом нетривалого часу після цього, в період з 13.01. по 14.01.2022 року. Відповідачкою не вчинялось будь-яких дій та розпоряджень на здійснення цих операцій за її кредитним рахунком, а також дій, які б сприяли отримання сторонніми особами інформації, яка давала змогу ініціювати такі платіжні операції. Як зазначила остання, після викрадення телефону, вона шляхом віддаленого доступу видалила свій обліковий запис, з метою попередження переказу коштів та отримання інформації з телефону. За фактом викрадення телефону відповідачка в той же день подала відповідну заяву до правоохоронних органів, а дізнавшись 31.01.2022 року про незаконний переказ коштів, в це же день також повідомила про це правоохоронні органі. За вказаним фактами відкрито кримінальне провадження у якому триває досудове розслідування. З урахуванням наведеного, суд не вбачає законних підстав для притягнення відповідачки до цивільно-правової відповідальності у вигляді сплати заборгованості, що виникла внаслідок незаконного заволодіння кредитними коштами третіми особами. Крім того, суд враховує, що наданий банком розрахунок заборгованості не є первинним документом, а має лише інформаційний характер за фактом обробки фактичного операційного руху грошовий коштів за рахунком. Вказаний розрахунок складений позивачем в односторонньому порядку, не містить анкетних даних особи, яка його підписала та посилання на джерело отримання даних. Тому, вказаний розрахунок не визнається судом належним, допустимим та достатнім доказом заявленого до стягнення розміру заборгованості. Інших доказів (виписки по рахунку тощо), які б підтверджували заявлений до стягнення розмір заборгованості, містили відомості щодо розміру встановленого кредитного ліміту, використання кредитних коштів, внесених платежів у відповідні періоди, стороною позивача суду не представлено. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на останнього. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed