Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

23.09.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання заповіту нікчемним, у разі складання його особою, яка не мала такого права посилаючись на те, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 16 листопада 1979 року. Станом на 26.09.2007 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано на ім`я [PERSON] . [PERSON] має двох дітей: [PERSON] та [PERSON] . Позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . На протязі 11 років спільного життя родичів не було. Після смерті чоловіка позивачем подано заява про прийняття спадщини та 11.11.2016 року відкрита спадкова справа № 324/2016 № 902. [PERSON] в «сговорі» з секретарем Мартинівської сільської ради Харківської області 16.03.2005 року за реєстром № 26 склали заповіт за минулим часом після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] . Секретар [PERSON] склала заповіт з порушенням вимог до форми заповіту щодо його оформлення та посвідчення. Заповіт є папірець, не підписаний особисто заповідачем, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає її волі. Син [PERSON] до вказаного заповіту не включений. Секретар Мартинівської сільської ради Харківської області зловживаючи своїм службовим становищем видала доручення від імені [PERSON] і на основі вказаної довіреності 29.10.2004 року [PERSON] державний нотаріус Київського обласного державного нотаріального архіву дублікат договору купівлі-продажу будинку замість втраченого виданий [PERSON] . Вказана довіреність отримана з порушенням вимог ст.245 ЦК України. Просила визнати недійсним заповіт від 16 березня 2005 року за реєстром № 26 посвідчений секретарем Мартинівської сільської ради Харківської області Головач Н.В. на користь [PERSON] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2022 року за клопотанням позивача витребувано матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] . 07 лютого 2023 року на виконання ухвали суду від Першої фастівської нотаріальної контори надійшли матеріали спадкової справи № 164/2006 після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2023 року за клопотанням позивача призначено у справі почеркознавчу експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 05.04.2023 року надійшло клопотання експерта про надання оригіналу досліджуваного документа та вільних зразків підпису. 08.05.2023 надійшло повідомлення Київського НДЕКЦ про неможливість проведення судової експертизи. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2023 року за клопотанням позивача витребувано матеріали пенсійної справи [PERSON] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2023 року за клопотанням позивача призначено у справі почеркознавчу експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 21.06.2023 року надійшло клопотання експерта про надання оригіналу досліджуваного документа та вільних зразків підпису. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 02 серпня 2023 року за клопотанням позивача витребувано докази від Першої фастівської нотаріальної контори оригінал заповіту від 16.03.2005 року. 26.09.2023 року на виконання ухвали суду від 02.08.2023 року Перша фастівська державна нотаріальна контора направила оригінал заповіту, посвідченого секретарем Мартинівської сільської ради Красноградського району Харківської області від 16.03.2005 року. 05.10.2023 року від позивача надійшла заява про зміни до позовної заяви де позивач просила провести судово-почеркознавчу експертизу заповіту про визнання його недійсним так як він підписаний сторонньою особою [PERSON] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2023 року за клопотанням позивача призначено у справі почеркознавчу експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 01.11.2023 року надійшло клопотання експерта про надання вільних зразків підпису. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 21.12.2023 року за клопотанням позивача витребувано докази від Мартинівської сільської ради Красноградського району Харківської області. 25.01.2024 року на виконання ухвали суду від Наталинської сільської ради (Мартинівська сільська рада уввійшла до Наталинської сільської ради) надано копія заповіту, копія запису з реєстру нотаріальних дій, копія рішення Наталинської сільської ради. 07.03.2024 на виконання ухвали суду від Наталинської сільської ради надійшов Лист № 02-25/728 від 29.02.2024 року про неможливість надати вільні зразки підпису [PERSON] , яка відмовилася від їх надання. В підготовчому судовому засіданні позивач пославшись на докази які були отриманні за ухвалами суду змінила позовні вимоги та просила визнати заповіт посвідчений секретарем Мартинівської сільської ради Харківської області Головач Н.В. від 16.03.2005 року нікчемним. Вважає даний заповіт папірцем. 01.04.2024 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач просила позовні вимоги задовольнити та визнати заповіт нікчемним. Відповідач в судове засідання не зявилась про час слухання справи повідомлена вчасно та належним чином про причини неявки суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи від відповідача не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом частини першої статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] , позивач по справі, перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області від 08.09.2006 року. Згідно свідоцтва про смерть від 07.11.2016 року виданого Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області [PERSON] помер [INFO] . Позивач 11.11.2016 року звернулася з заявою до Фастівської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 11.11.2016 року Фастівською міською нотаріальною конторою була заведена спадкова справа 324/2016. Позивач звертаючись до суду з даним позовом просила визнати недійсним/нікчемним заповіт складений [PERSON] , [INFO] , посвідчений [PERSON] , секретарем Мартинівської сільської ради Красноградського району Харківської області 16 березня 2005 року, зареєстрований в реєстрі за №26, яким [PERSON] заповідала на випадок своєї смерті, належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] і все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належить на день смерті і на що вона матиме за Законом право заповіла [PERSON] . Спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслдок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінила позовні вимоги та просила визнати заповіт посвідчений секретарем Мартинівської сільської ради Харківської області Головач Н.В. від 16.03.2005 року нікчемним посилаючись на те, що даний заповіт є «папірець», не підписаний особисто заповідачем, складений з порушенням вимог до форми заповіту щодо його оформлення та посвідчення. Заповіт\~ це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦКУ). Відповідно до\~статті 202 ЦКУ\~заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Глава 16 ЦКУ\~встановлює поняття правочинів, підстави визнання їх недійсними та правові наслідки їх вчинення і це є загальні норми права. Проте\~ст. 1257 ЦКУ\~містить норми щодо недійсності заповіту, які є спеціальними нормами і унеможливлюють застосування загальних норм для визнання недійсності правочинів (статті\~215,\~225\~ЦКУ). Недійсні заповіти діляться на нікчемні та оспорювані. Згідно з частиною першою\~статті 1257 ЦКУ\~нікчемним\~є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (статті\~1247,\~1248\~ЦКУ). Для встановлення нікчемності заповіту не має необхідності звертатися до суду, оскільки обов`язок щодо перевірки нікчемності заповіту покладено на нотаріуса. Якщо нотаріус при відкритті спадщини встановить, що заповіт є нікчемним, він відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо ж дії нотаріуса не відповідають нормам законодавства, тоді є можливість оскаржити їх у судовому порядку. За позовом заінтересованої особи\~суд може визнати заповіт недійсним. Позов про визнання заповіту недійсним може бути подано до суду виключно заінтересованою особою, тобто особою, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному заповіті. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів (Постанова Верховного Суду від 29 квітня 2021 р., судова справа № 211/2682/16-ц,\~\~провадження № 61-10324св19). При подачі позову позивачем не було надано належних доказів щодо факту порушення її майнових прав та інтересів. Звертаючись до суду позивачем не надано доказів, що її чоловіком [PERSON] , за життя прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Як і не було їх подано під час розгляду справи. Також, не надано доказів відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину (як після смерті [PERSON] так і чоловіка [PERSON] ). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 463/579/18 року від 05.022020 року зазначив, що особа яка не звернулась у встановлений законом шестимісячний термін за реалізацією свого права на спадкування без поважних причин, засвідчує відсутність у спадкоємця юридичної заінтересованості у визнанні заповіту недійсним, оскільки право, за захистом якого він звертається до суду (право на спадкування), йому не належить унаслідок спливу строку на його реалізацію . При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Син спадкодавці та чоловік позивачки [PERSON] , як спадкоємець першої черги після смерті матері до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. Згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2007 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадковий будинок було визнано право власності за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Як вбачається з вказаного рішення судом було встановлено, що на ім`я [PERSON] було зареєстровано будинок [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської нотаріальної контори 15.04.1967 року, реєстр 1126, що підтверджується довідкою КП КОР «Фастівське МБТІ» від 26.09.2007 року та який вона заповідала своїй онуці [PERSON] , яка в свою чергу вчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю свідоцтва про право власності на ім`я спадкодавці. Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд Касаційного цивільного суду у справі № 463/579/18 року від 05.022020 року зазначив, що Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, повинен довести конкретні факти порушення його прав та інтересів вказаним правочином. Критерієм заінтересованості позивача в оспорюванні заповіту є: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені правочином; 2) у результаті визнання заповіту недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття. У Постанові від 08 листопада 2023 р., судова справа № 466/9242/21, провадження № 61-4349св23 Верховний Суд також зазначив, що позовна вимога про визнання заповіту нікчемним не є ефективним способом захисту прав, а тому задоволенню не підлягає. Сама лише констатація у мотивувальній частині рішення нікчемності оспорюваного заповіту не буде ефективним способом захисту прав позивача, оскільки не призведе до поновлення його прав та не буде обов`язком вчиняти чи утриматися від певних дій, як і не виключить подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав. Також, у Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2023 р., судова справа № 520/9340/17,\~\~провадження № 61-9042св23 зазначено, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed