Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» 21 листопада 2023 року звернулось до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-2374037 в розмірі 22\~960,00 грн., з яких: 7\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15\~960,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Позов мотивований тим, що 14 січня 2021 року між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-2374037, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай Гроші» та позивачем укладено договір факторингу № 22122022/2, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 00-2374037 від 14 січня 2021 року становить 22 960,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 960,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 06 лютого 2024 року представником відповідача [PERSON] в системі «Електронний суд» було сформовано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що позивачем не надано первинні бухгалтерські документи на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів через касу банку або шляхом перерахування на рахунок. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач жодного разу не вчиняв дій щодо погашення заборгованості, тобто не вчиняв дій, які б свідчили про визнання ним боргу. Також в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення відповідача про зміну кредитора. В підтвердження відсутності правовідносин з первісним кредитором слід зазначити, що відповідач звільнилась у зв`язку з виходом на пенсію і в кінці листопада 2020 року відповідач отримала одноразову грошову виплату при звільненні в сумі 114\~012,38 грн., а тому в неї взагалі не було необхідності в отриманні кредиту. 04 березня 2024 року представником позивача в системі «Електронний суд» було сформовано додаткові пояснення, у яких зазначено, що договір укладений із відповідачем в судовому поряду розірваний не був. Заборгованість за кредитним договором була нарахована не позивачем, а первісним кредитором. Представник позивача письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача письмово просив розглядати справу без його участі, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 14 січня 2021 року між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-2374037, за умовами якого сума кредиту складає 7\~000,00 грн., строк дії кредиту 30 днів. Вказаний договір був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 5-7). Підпунктом 1.3.3. вищевказаного договору передбачено, що загальна кількість пролонгацій, що передбачені пп. 1.3.1., 1.3.2. договору, протягом всього строку дії договору не може перевищувати 10 разів. Крім того, п. п. 2.2, 2.3 кредитного договору встановлено, що кошти кредиту надаються у безготівковій, формі шляхом їх перерахування кредитором зі свого поточного рахунку в сумі 7 000 грн. на карту позичальника № [NUMBER] , емітовану банком України. Сума кредиту перераховується кредитором протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. Згідно з п. 3.1 кредитного договору розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється за період з дати перерахування коштів кредиту з поточного рахунку кредитора на платіжну картку позичальника до дня повернення кредиту, з урахування всіх пролонгацій, у разі якщо в день повернення кредиту відбулося фактичне погашення кредиту в повному обсязі. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 60-ти календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Відповідно до п.п. 7.2 кредитного договору, позичальник підтверджує, що йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року, ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». В матеріалах справи також наявний паспорт споживчого кредиту із зазначенням основних умов кредитування: сума кредиту 7 000 грн.; строк кредитування 30 календарних днів; процентна ставка 684 відсотків річних, що складає 1,90 % в день, і нараховується на початкову суму кредиту; тип процентної ставки фіксована, реальна річна процентна ставка 684 відсотків річних; порядок повернення кредиту одним платежем в кінці строку користування кредитом; пеня, штрафи не передбачені; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 1,9 % в день, нараховується на початкову суму кредиту за період прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Вказаний паспорт споживчого кредиту було підписано відповідачем 14 січня 2021 року аналогом власноручного (електронного) підпису, відтвореного шляхом використання споживачем свого логіна та пароля встановлених при створенні споживачем особистого кабінету на сайті https://kachay.com.ua (а.с. 8-9). Матеріалами справи підтверджено, що перерахування кредитором ТОВ «Качай Гроші» грошових коштів 14 січня 2021 року в сумі 7 000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] відповідача, що підтверджується додатком до повідомлення ТОВ «Бестпей» від 07 квітня 2023 року, в якому зазначено, що ТОВ «Качай Гроші» надає додаткову інформацію щодо ПІБ, РНОКПП та номера договору позичальників, яким були перераховані кошти через компанію ТОВ «Бестпей». Судом також встановлено, що 22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №22122022/2 за умовами якого ТОВ «Качай Гроші» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Качай Гроші» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 10-12). Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. вищевказаного договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. З дати відступлення прав вимоги, клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно Реєстру боржників та набуває всіх прав за ним. З наявного в матеріалах справи Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №22122022/2 від 22 грудня 2022 року вбачається, що у [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором №00-2374037 у розмірі 22 960 грн., яка включає в себе: 7 000 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу; 15 960 грн. сума заборгованості за звичайними відсотками (а.с. 14). Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст. 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за договором позики, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив стягнути заборгованість за основним боргом та відсотками. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що ТОВ «Качай гроші» та відповідач узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення договору на погоджених умовах шляхом їх підписання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Також у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати апелянтом в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим, як визнанням вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. Стороною відповідача не було надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, та які спростовують заявлений позивачем розмір заборгованості, а кредитний договір є дійсним та його не було скасовано у встановленому законом порядку, а тому такий договір підлягає виконанню. Заперечуючи проти позову відповідач не спростувала того факту, що вона є держателем банківської картки, зазначеної у вищевказаному договорі, на які первісним кредитором здійснювалось перерахування грошових коштів. Відповідачем, не надано доказів на спростування обставин укладення між нею та ТОВ «Качай гроші» договору про надання коштів у позику, погодження всіх істотних умов договору. Доводи відповідача з приводу того, що позивач не надав до суду жодного первинного банківського документу, який відповідає статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а отже відсутні доказів видачі кредитних коштів, суд вважає безпідставними. Заперечуючи проти отримання кредитних коштів, відповідач, як користувач своєї карти та власник відповідного рахунку, на підтвердження своїх заперечень не надала суду доказів, які б свідчили про неналежність їй зазначеної картки, відсутність надходжень коштів на її картковий рахунок від первісного кредитора на підставі вказаного кредитного договору. Отже, суд вважає, що умови кредитного договору, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, були узгоджені сторонами на момент підписання кредитного договору, позичальник погоджувався на визначені договором умови, крім цього, умови договору чітко прописані у тексті договору, наведено розрахунок відсотків за весь період кредитування коштами. Тобто, з матеріалів справи встановлено, що 14 січня 2021 року між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-2374037, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 7 000 грн. строком на 30 днів, а позичальник зобов`язався одержати та повернути грошові кошти кредиту 13 лютого 2021 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п. п. 1.3.1-1.3.3. договору, сплатити нараховані проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки, передбачені договором. При цьому, згідно з п. 1.4 вказаного договору, процентна ставка за користування коштами кредиту фіксована та становить 1,90% в день (684% річних). Отже, 13 лютого 2021 року припинилось право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором, а позивачем не надано доказів того, що відповідно до умов договору відбулась його пролонгація, і матеріали справи таких доказів не містять. За встановлених судом обставин позивач має право на стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором в сумі 17 990 грн., з яких 7 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 10 990 грн. сума заборгованості за відсотками, за період з 14 січня 2021 року по 13 лютого 2021 року. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄВПБ» та стягнення з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 00-2374037 від 14 січня 2021 року в сумі 17 990 грн., з яких 7 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 10 990 грн. сума заборгованості за відсотками. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому сума судового збору підлягає стягненню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2 128,04 грн. (17 990 грн. х 2 684 грн. / 22 960 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial