Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

Позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивовано тим, що 24 лютого 2023 року між ТзОВ «ФК«1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 78739325. 14.06.2021 між ФК«1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21 у відповідності до умов якого ФК«1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ФК«1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 10 від 21.09.2023 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 20323,14 грн., з яких: 6100,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14223,14 сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 14.06.2021 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санцій. Оскільки [PERSON] не виконав умови договору, тому він має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК`ЄАПБ» за договором позики № 78739325 в розмірі 20323,14 грн., з яких: 6100,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14223,14 сума заборгованості за відсотками. Ухвалою судді від 04.04.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 03.05.2024 року на 11.00 год. Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник позивача в позовній заяві зазначила про розгляд даної справи у її відсутності, вказавши, що не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення та просила позов задовольнити. Крім того, представником позивача було подано відповідь на відзив, в якій зазначено що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач у встановлений судом термін відзив на позов подав, зазначивши що просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, провадження в справі закрити, оскільки позивачем надана копія договору, яка не містить його підпису. Крім того, на його думку позивачем не доведено факту укладення сторонами договору позики 24.02.2023 року № 78739325, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що 24 лютого 2023 року між ТзОВ «ФК«1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ » та [PERSON] було укладено договір позики № 78739325. 14.06.2021 між ФК«1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21 у відповідності до умов якого ФК«1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ » передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ФК«1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ » права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 10 від 21.09.2023 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 20323,14 грн., з яких: 6100,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14223,14 сума заборгованості за відсотками. Оскільки [PERSON] не виконав умови договору, тому він має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК`ЄАПБ» за договором позики № 78739325 в розмірі 20323,14 грн., з яких: 6100,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14223,14 сума заборгованості за відсотками. Як визначено в ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. В силу ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, ч.3, ч.4, ч.7ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає укладеним договору позики № 78739325 від 24.02.2023 між відповідачем та ФК«1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання фінансового кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] не виконав зобов`язання за договором позики № 78739325 від 24.02.2023, а тому з нього підлягає до стягнення заборгованість. Аналізуючи досліджені по справі письмові докази та заявлену позивачем суму кредитної заборгованості (20323,14 грн), суд дійшов висновку про її невідповідність в частині нарахованих процентів умовам укладеного з відповідачем договору позики № 78739325 від 24.02.2023. Так, згідно основних умов кредиту, який визначає предмет договору, сторони передбачили строк кредитування 30 днів, починаючи з 24.02.2023. Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Цей висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. У зв`язку із цим, нарахування відповідачу після спливу 30 днів починаючи з 25.02.2023, процентів договору не знаходить свого належного юридичного обґрунтування і по своїй суті є реалізацією положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, то позивачем належним чином не доведено розмір заборгованості за процентами, адже додані до позовної заяви розрахунки заборгованості не містить усіх складових такої, зокрема не зазначено бази нарахування процентів, періоду нарахування процентів, розмір процентів, застосованого за період прострочення. Дана позиція суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Львівського пеляційного суду від 29 березня 2024 року в справі № 457/1684/23. Таким чином, відповідно до вищенаведених законодавчих приписів, умов кредитного договору, відсутності погашення кредитної заборгованості її позичальником, суд встановив підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики № 78739325 від 24.02.2023, а саме заборгованість по основній сумі кредиту в загальній сумі 6100,00 грн. У частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу приписів ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині: стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 78739325 від 24.02.2023, а саме в частині суми заборгованості за основною сумою боргу - 6100,00 грн., грунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. В іншій частині позову слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи,

Outcome: partial