Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дочки. В позовній заяві зазначила, що 06.09.2013 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Міським Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №735. Мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться. Щодо вимог стягнення аліментів не утримання дитини зазначила, що відповідач працює у ВЧ [NUMBER] та має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частики від усіх видів заробітку, але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не з`явилася. В позовній заяві зазначила, що просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву в якій просила розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки позивач, представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06.09.2013 року між сторонами укладено шлюб, про що Міським Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №735 /а.с.5/. У шлюбі у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, та враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Виходячи з вимог зазначеної статті та з врахуванням того, що позивач не просила в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір, то суд не стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір при поданні позовної заяви. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що свідчить запис в свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 26.04.2016 року, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції /а.с.5/. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1. ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 ст. 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналогічні норми викладені в п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином з метою захисту інтересів дитини, створення їй необхідних умов для всебічного розвитку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати з 23 березня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому з відповідача мали б бути стягнуті 1211 грн. 20 коп. судові витрати у виді судового збору на користь держави. Водночас згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі, відмови позивача від позову, визнання позову\~відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні заяви. Виходячи з\~з наведеного,\~та з\~врахуванням того,\~що відповідач\~визнає позовні\~вимоги до\~початку розгляду\~справи по\~суті,\~то суд\~вважає,\~що є\~підстави для\~стягнення з\~відповідача на\~користь держави\~судового збору\~в розмірі\~50\~відсотків,\~що становить\~605 гривень 60 копійок.

Outcome: approved