Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

ТОВ "Цикл\~Фінанс" (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому просили: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 41374,40 грн. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 18.04.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22037000122356 у відповідності до якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 18.04.2021. Після підписання кредитного договору відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена кредитним договором. Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідача, вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на його особистий рахунок. АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав всі передбаченні умови договору. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого позивачем набуто право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. На дату звернення позивача до суду борг за кредитним договором, враховуючи санкції ст. 625 ЦК України, становить - 41374,40 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту становить 24788,50 грн, прострочена заборгованість по відсоткам 3910,19 грн, прострочена заборгованість по комісії 11656,00 грн, збитки від інфляції 877,09 грн, - 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 142.62 грн. Ухвалою суду від 25.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 18.04.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено кредитний договір №22037000122356, кредит наданий на споживчі потреби в сумі 24800,00 грн., строк кредитування 24 місяців, кінцева дата повернення кредиту 18.04.2021, щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 4,7% від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних, на строкову заборгованість за кредитом 56,0% річних, що підтверджується копією кредитного договору. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» - позивачем, було укладено договір факторингу №15/12/21, згідно п.1.1. договору на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл. 73 ЦК України, ТОВ «Цикл Фінанс» передає грошові кошти в розпорядження АТ «Банк Кредит Дніпро» за плату, а АТ «Банк Кредит Дніпро» відступає ТОВ «Цикл Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. З додатку 1 до договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 вбачається, що згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №22037000122356 від 18.04.2019. Загальна сума вимоги становить 40354,69 грн. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу приписів ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Суд встановив, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора АТ «Банк Кредит Дніпро» до позивача за кредитним договором №22037000122356 від 18.04.2019. Між АТ «Банк Кредит Дніпро» та позивачем укладено договір факторингу, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором укладеним між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем, перейшло до позивача. Як визначено в ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, однак відповідач порушив свої зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість. На підтвердження заборгованості за кредитним договором мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. Так, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь в операції. Позивачем надано суду виписки з рахунку відповідача де містяться всі необхідні реквізити по здійсненню операцій по рахунку відповідача, суми вхідного залишку за рахунком та суми вихідного залишку. Суд встановив, що сума боргу відповідача за кредитним договором, враховуючи санкції ст. 625 ЦК України, складається із заборгованості по тілу кредиту 24788,50 грн, прострочена заборгованість по відсоткам 3910,19 грн, збитки від інфляції 877,09 грн, - 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 142.62 грн. Щодо умови кредитування про сплату щомісячно 4,7% за обслуговування кредитної заборгованості, суд вважає, що стягнення заборгованості по комісії 11656,00 грн, не є обґрунтованим. Суд зауважує, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним. Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі за №520/2614/17). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При цьому відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора АТ «Банк Кредит Дніпро», які вказані в кредитному договорі №22037000122356 від 18.04.2019 і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. При цьому, всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, а після відступлення позивачу права грошової вимоги і відповідач не здійснив належних платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок позивача, ні попереднього кредитора. Разом з тим, відповідач не подав заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі суду від 25.03.2024 та не навів обставин на спростування правочину, укладеного з АТ «Банк Кредит Дніпро», правонаступником якого є позивач, та пред`явлені йому розрахунки заборгованості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині: стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 29718,40 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 24788,50 грн, прострочена заборгованість по відсоткам 3910,19 грн, збитки від інфляції 877,09 грн, - 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 142.62 грн, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. В іншій частині позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості по комісії в розмірі 11656,00 грн - відмовити. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №384 від 21.02.2024 та витрати на правову допомогу, що підтвердженні договором №16/05 про надання правової допомоги від 16.05.2023, з описом вартості послуг виконавця робіт, актом приймання-передачі наданих послуг №16/05 від 16.05.2023, де вказано вартість 1 год. роботи адвоката, яка становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати. Позивачем описано, що надання адвокатом Дорошенко М.А. позивачу професійної правничої допомоги включало зустріч з представником ТОВ «Цикл Фінанс», консультація та ознайомлення з матеріалами справи (2 год.) х 1514 = 3028,00 грн. та підготовка позовної заяви (3 год.) х 1514,00 = 4542,00 грн. Тобто загальна сума понесених витрат за надані послуги адвоката становить 7570,00 грн. Суд керується ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України, згідно з якою судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати: на професійну правничу допомогу необхідну для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути документально підтвердженні судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 71,8% у розмірі 1739,28 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5435,26 грн, а інші витрати покласти на рахунок позивача.

Outcome: partial