Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. [PERSON] є власником транспортного засобу марки BMW 325I, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 27.06.2017. Реалізовуючи свої права, позивач у лютому 2019 року мав намір відчужити автомобіль, однак під час звернення до Територіального сервісного центру 4641 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області, дізнався що транспортний засіб є об`єктом приватного обтяження за кредитно-заставними договорами. З інформаці, яка міститься в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 17.08.2020 вбачається, що 03.03.2014 за №14215423 зареєстроване приватне обтяження - застава рухомого майна - автомобіль марки BMW 325I (2001 р. в.), колір червоний, номер об`єкта [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , договір застави від 24.07.2007, кредитний договір №278/МК/2007/-840 від 24.07.2007, обтяжувач ПАТ «КБ «Надра», боржник: [PERSON] , [PERSON] . 25.01.2013 року автомобіль BMW 325I (2001 р. в.), колір червоний, номер об`єкта [NUMBER] вибув з володіння боржника банку «Надра», право власності на вказаний транспортний засіб зареєстровано на ім`я [PERSON] . Таким чином, реєстрацію обтяження на автомобіль BMW 325I (2001 р. в.), колір червоний, номер об`єкта [NUMBER] у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна здійснено тоді, коли боржник банк «Надра» вже не був власником даного транспортного засобу. Вподальшому автомобіль неодноразово перереєстровувався на третіх осіб, і лише 27.06.2017 його придбав позивач [PERSON] , який ніколи не перебував із ПАТ «КБ «Надра» у договірних відносинах, зобов`язань щодо погашення чужих боргів немає, поручителем не виступав, боржники є не відомі позивачу, про наявність кредитної заборгованості у [PERSON] та [PERSON] та про заставу вказаного автомобіля не знав. За таких обставин представник позиівача просить суд усунути [PERSON] перешкоди у користуванні правом власності на транспортний засіб марки BMW 325I, номе ркузова [NUMBER] , номер державної реєстрації BC7498ЕТ, вилучити відомості про наявність обтяжень (заборони відчужувати; приватне обтяження) зазначеного автомобіля з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та вирішити питання судових витрат. Провадження в справі відкрито 17.11.2020, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2022 залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2023 замінено неналежного відповідача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» належним - Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп». Представник ДП "Національні інформаційні системи " Міністерства юстиції України надіслав пояснення по суті справи, у яких зазначає, що із матеріалів справи та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна копія якого знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що обтяжувачем за реєстраційним записом № 14215423 являється ПАТ «КБ «НАДРА». Таким чином, саме «КБ «НАДРА» повинен подати заяву про реєстрацію змін обтяження рухомого майна нотаріусу у паперовій формі, або до ДП «НАІС» в електронній формі. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що здійснює виведення з ринку ПАТ «КБ «НАДРА» у відзиві на позов зазначив, що право вимоги за кредитним договором від 24.07.2007 №278/МК/2007-840, укладеним між ПАТ «КБ «НАДРА» та [PERSON] було відступлено ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» у складі лоту GL48N718070, який відбувся 22.05.2020. Таким чином 22.05.2020 відбулась заміна кредитора уданих правовідносинах з ПАТ «КБ «НАДРА» на ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» і банк наразі є неналежним відповідачем. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2023 замінено неналежного відповідача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» належним - Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп». Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та відсутності [PERSON] . Заперечень сторони позивача щодо заочного розгляду спрапви не надходило. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Правом на подачу відзиву не скористався. Представник третьої особи також в судове засідання не з`явився , як вбачається з пояснень на позов, просить розглядати справу за його відсутністю. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу марки BMW 325I, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 27.06.2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 17.08.2020 вбачається, що 03.03.2014 за №14215423 зареєстроване приватне обтяження - застава рухомого майна - автомобіля марки BMW 325I (2001 р. в.), колір червоний, номер об`єкта [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , , обтяжувач ПАТ «КБ «Надра», боржник: [PERSON] , [PERSON] . Підстава обтяження - договір застави від 24.07.2007, кредитний договір №278/МК/2007/-840 від 24.07.2007, строк виконання зобов`язання - 20.07.2012 р. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), невизнані або оспор енні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до ч.1ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право мирного володіння майном, у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, включає у тому числі і право вільно розпоряджатися своїм майном (рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» (Marckx v. Belgium), заява №6833/74). Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»). Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно з ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із-за безпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжував надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно з статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17 і від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18; у постанові КЦС Верховного Суду від 18 березня 2020 року, по справі № 202/5584/18, у постанові Верховного суду від 07.04.2021 року по справі № 200/1759/18. Відповідно до відповіді наданої 31.08.2020 року № 31/13-В42/1/Аз регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) - згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів держателем якого є МВС України транспортний засіб BMW 3251,2001 р.в., червоного кольору у проміжок часу з 24.07.2007 року по 27.06.2017 перереєстровувався 12 разів, і лише 27.06.2017 року на [PERSON] . З урахуванням вказаного, встановивши, що на час придбання позивачем спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про його обтяження, а відтак, суд вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем транспортного засобу марки BMW 325I, номе ркузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 27.06.2017 року, а тому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Зазагальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенсу як концепція принципу змагальності. Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved