Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на 1/3 частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 25 грудня 1989 року, головою колгоспного двору в [ADDRESS] був [PERSON] . Довідкою № 482 від 28 грудня 2023 року виданою Єзупільською селищною радою встановлено, що вул. Довбуша в с. Побережжя, раніше мала назву вул. Гагаріна. Рішенням виконавчого комітету Єзупільської селищної ради №111 від 20 грудня 2023 року змінено поштову адресу об`єкту нерухомого майна, а саме: [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] . Відповідно до довідки-виписки з погосподарської книги №43 від 27 лютого 2024 року виданої Поберезьким старостинським округом Єзупільської селищної ради встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року в даному господарстві, були зареєстровані та проживали: [PERSON] голова двору, [PERSON] дружина, [PERSON] син. Таким чином домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належало трьом членам колгоспного двору по 1/3 частці кожному [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частку вказаного домоволодіння. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивач дочка померлого [PERSON] та відповідачі по справі дружина [PERSON] та син [PERSON] . У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець за законом першої черги, інші спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] , надали нотаріусу заяви про відмову від своїх прав на спадщину. Однак, постановою нотаріуса від 03 січня 2024 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено й зв`язку із тим, що спірне будиноковолодіння відноситься до типу колгоспного двору, і частки членів колгоспного двору в ньому не виділені.\~ В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 02 травня 2024 року, [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75325979 встановлено, що приватним нотаріусом Магас О.Є. зареєстровано спадкову справу № 71810657 щодо [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки-виписки з погосподарської книги № 43 від 27 лютого 2024 року виданої Поберезьким старостинським округом Єзупільської селищної ради встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року в господарстві за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані та проживали: [PERSON] голова двору, [PERSON] дружина, [PERSON] син (а.с.9). В довідці № 42 від 27 лютого 2024 року, виданій Єзупільською селищною радою, вказано, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 65 від 18 вересня 2023 року. Він був постійним жителем с. Побережжя, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області та до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживали, були зареєстровані і продовжують проживати: дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] не складався і не посвідчувався в Поберезькому старостинському окрузі Єзупільської селищної ради (а.с.10). Відповідно до довідки №482 від 28 грудня 2023 року, виданої Поберезьким старостинським округом Єзупільської селищної ради, вул. Довбуша в с. Побережжя Івано-Франківського району Івано-Франківської області, раніше мала назву вул. Гагаріна (а.с.11). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Єзупільської селищної ради №111 від 20 грудня 2023 року змінено поштову адресу об`єкту нерухомого майна, зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] на нову поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно зі свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 25 грудня 1989 року виданого на підставі рішення виконкому Тисменицької районної Ради народних депутатів №233 від 19 грудня 1989 року, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.13). Водночас в довідці № 96 від 30 квітня 2024 року, виданій Поберезьким Старостинським округом, вказано, що [PERSON] та [PERSON] , який є власником житлового будинку по [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності від 25 грудня 1989 року є одна і таж особа . Технічним паспортом виготовленим 02 лютого 2024 року ФОП [PERSON] визначено такі характеристики будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] : житловий будинок «А» загальною площею 84,4 м.кв., житловою площею 45,8 кв.м.; веранда 4,1 кв.м.; комора 3,8 кв.м; коридор 6,9 кв.м.; кухня 4,9 кв.м.; житлова 19,0 кв.м.; житлова 15,7 кв.м.; житлова 11,1 кв.м. (а.с.15-17). Відповідно до довідки про надання інформаційно-консультативних послуг від 21 лютого 2024 року оціночна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 84,4 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] становить 1\~164\~720,00 грн бкз ПДВ (а.с.18). 03 січня 2024 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою по видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] в свою чергу відповідними заявами, поданими нотаріусу, відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь дочки спадковався [PERSON] . Відповідно до постанови приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Магас О.Є. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 03 січня 2024 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку тим, що спадкове майно належить до суспільної групи колгоспний двір (а.с.7). Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991, пункту 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст.120,\~123 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося. Таким чином, спірний житловий будинок було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 голові двору - [PERSON] , та членам його сім`ї [PERSON] та [PERSON] належало право спільної власності без виділення часток у ньому на домоволодіння (колгоспний двір) за адресою: [ADDRESS] , як єдиним членам колгоспного двору. Відповідно після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частку вказаного домоволодіння. Позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом першої черги, яка відкрилася після смерті [PERSON] , оскільки інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] надали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України - \~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтями\~1216,\~1218 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5\~ст.1268 ЦК України\~визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1\~ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Для правильного вирішення спору про спадкування, суд на підставі відповідних документів зобов`язаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до\~ст.67 Закону України «Про нотаріат», видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Отже, судом встановлено, що позивач дійсно має право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , однак, вона позбавлена можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зазначені члени колгоспного двору та їх частки у ньому. Таким чином, визнання права власності за [PERSON] не порушує права інших осіб та іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо. На підставі наведеного,

Outcome: approved