Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, яку обґрунтує тим, що [INFO] помер батько заявника [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Заявник звернуся до нотаріальної контори для оформлення спадщини йому було відмовлено та було роз`яснено, що оформлення та отримання спадщини потребує доведенню факту родинних відносин, що є не можливо у зв`язку з тим, що у його свідоцтві про народження та свідоцтві про смерть батька та інших документа є розбіжності в написані ім`я батька. Вказані розбіжності у написанні імені в особистих документах батька заявника виникла по причині не вірно зазначеного імені батька в свідоцтві про народження заявника. Отже, заявник не може оформити свої спадкові права після смерті батька через наявність розбіжностей в зазначених актових записах. Вказані розбіжності у написаннях ім`я батька заявника перешкоджають йому у оформленні спадщини, у зв`язку з чим він звернулася до суду з даною заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та його померлим батьком. Заявник у судове засідання не з`явився, було надано заяву, в якій останній просив справу розглянути без його участі. заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи: Першої Чернівецької нотаріальної контори Чернівецької області у судове засідання не з`явився. Заперечень на заявлені вимоги не висунув. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 233 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 січня 2024 року [INFO] помер [PERSON] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження заявник народився [INFO] , його батьком зазначено [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 25 липня 2002 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що було зроблено відповідний актовий запис № 680 від 25 липня 2002 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо. Така правова позиція узгоджується з думкою Пленуму Верховного Суду України, висловленою у п.п. 1,12 Постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес. Також, передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо. Факт родинних відносин заявнику необхідно встановити для того, щоб реалізувати свої спадкові права. Встановлення факту родинних відносин породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. Ст. 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт родинних відносин між заявником, та його померлим батьком. У всіх правовстановлюючих документах має розбіжність у написанні тільки одна літера у імені зазначеної особи, яка виключає їх тотожність між собою, при цьому усі інші дані співпадають між собою. Таким чином, за розглядом справи на виконання положень ст. 76-81 ЦПК України, заявником надано до суду належні та допустимі докази в обґрунтування поданої заяви, у зв`язку з чим суд вбачає, що встановлення факту родинних відносив в даному випадку необхідне для реалізації спадкових прав. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового, порядку встановлення факту родинних відносин між особами, і факт родинних відносин, який просить встановить заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved