Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

20 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частку квартири після смерті чоловіка, мотивуючи свій позов тим, що з 01.02.1992 року вона, [PERSON] , перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Вона проживала однією сім`єю разом з ним, вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет, взаємні права і обов`язки подружжя, здійснювали витрати в інтересах сім`ї (придбавали речі, необхідні в побуті, одяг, продукти харчування, витрачали кошти на оздоровлення, подарунки). 17.08.1993 року у період шлюбу ними за спільні кошти було придбано двохкімнатну квартиру, житловою площею 27,4 кв.м, загальною площею 52,1 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира була оформлена на її чоловіка, [PERSON] , на підставі договору довічного утримання, посвідченого 17.08.1993 року державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Мороз Г.І. (нова назва Друга Харківська міська державна нотаріальна контора), реєстровий номер 1-8608. Проте, в зв`язку з тим, що квартира була придбана у період шлюбу, вона вважається сумісною власністю подружжя. Згідно договору [PERSON] , 1909 року народження, [PERSON] , 1913 року народження передали у власність [PERSON] належну їм на праві особистої власності в рівних частках кожному квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 4, пункту 5 договору [PERSON] зобов`язався довічно повністю утримувати [PERSON] , [PERSON] , забезпечуючи їх харчуванням, доглядом, необхідною допомогою та зберігши їх безкоштовне довічне утримання в даній квартирі. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в сумі сім тисяч в місяць на кожного. 15.11.1994 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Дзержинським відділом РАГС м.Харкова в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис №1008, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . [INFO] помер її колишній чоловік [PERSON] , [INFO] , який проживав та був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] . Дана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - померлого [PERSON] та колишньої дружини [PERSON] , оскільки була придбана у період зареєстрованого шлюбу за їхні спільні сімейні кошти на ім`я її чоловіка - померлого [PERSON] , на підставі договору довічного утримання, посвідченого 17.08.1993 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 1-8608. Оскільки матеріальне забезпечення [PERSON] та [PERSON] здійснювалось її чоловіком [PERSON] разом з нею, [PERSON] , за рахунок заощаджень з їхнього єдиного сімейного бюджету, то тому на підставі ст.60 СК України, вона, [PERSON] , має право на частину спірної квартири. Їхній шлюб був зареєстрований 01 лютого 1992 року, а розірваний 15 листопада 1994 року. У квітні 2021 року їй зателефонувала відповідач по справі [PERSON] , яка повідомила, що вона, як друга дружина померлого [PERSON] , є його єдиним спадкоємцем першої черги за законом та має намір оформити на себе все спадкове майно. Крім того, вона запропонувала їй піти разом з нею до нотаріуса та написати заяву про відмову від своєї частки у спадковому майні, пообіцявши при цьому, що всі фінансові витрати вона візьме на себе. 05.05.2021 року вона, [PERSON] , звернулася до державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Дейніс В.В. за видачею свідоцтва про право власності згідно ст.60 СК України після смерті [PERSON] , як його колишня дружина. 05.05.2021 року державний нотаріус направив лист №990/02-14 «щодо виділу права власності» [PERSON] , в якому просив її надати правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] до Другої Харківської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право власності на частку квартири, так як всі правовстановлюючі документи на вказану квартиру залишились у відповідача. Спадкоємцем [PERSON] так і не було подано на протязі 14 днів з дня отримання цього листа, тобто 10.05.2021 року до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори необхідні відомості та оригінали документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] . 07.06.2021 року вона звернулась до державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Дейніс В.В. з письмовою заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частину спадкового майна згідно ст.60 СК України після колишнього чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Проте постановою державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Дейніс В.В. від 07.06.2021 року за №1261/02-31 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцю. Тому вона змушена була звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Просила суд визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя - частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 18.11.2021 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частку квартири після смерті чоловіка. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 16 грудня 2021 року о 12 годині 30 хвилин у приміщенні Ленінського районного суду м.Харкова (а.с.41). Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 16.12.2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено (а.с.63). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 02.05.2023 року прийнято цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частку квартири після смерті чоловіка до провадження. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначити підготовче засідання на 10 годину 29 червня 2023 року (а.с.90). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 26.09.2023 року закрито підготовче провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частку квартири після смерті чоловіка. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 30 жовтня 2023 року (а.с.132). 14.12.2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Нестеренко С.О. надійшла до суду Заява про застосування строку позовної давності, в якій просив суд застосувати до позовних вимог [PERSON] строк позовної давності (а.с.170). 14.12.2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Нестеренко С.О. надійшло Клопотання про прийняття рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження (а.с.172-175). 14.12.2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Нестеренко С.О. надійшов Відзив на позовну заяву, в якому просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити (а.с.178-183). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Склярук Т.Я. позов підтримала. Просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, як законні та обґрунтовані. Представник відповідача [PERSON] адвокат Нестеренко С.О. з позовом не згоден. Просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити за безпідставністю та застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності. Представник Другої Харківської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась, але надала суду лист, в якому просила суд слухати справу у її відсутності (а.с.123). Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника Другої Харківської міської державної нотаріальної контори. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON] адвоката Склярук Т.Я., представника відповідача [PERSON] адвоката Нестеренко С.О., допитавши свідка [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що 01.02.1992 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , 17 серпня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого було передано у особисту власність [PERSON] належну в рівних частках [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.78). Відповідно до умов даного договору [PERSON] взяв на себе зобов`язання особисто довічно в повному обсязі утримувати за власний рахунок [PERSON] та [PERSON] , забезпечуючи останніх продуктами харчування, доглядом, необхідною допомогою та забезпечуючи останнім право безоплатного вільного користування вищезазначеною квартирою. 15.11.1994 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Дзержинським відділом РАГС м.Харкова в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №1008, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] (а.с.13). [INFO] помер [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] (а.с.70 зворот). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] . З заявою про прийняття спадщини 27.08.2020 року до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори звернулась друга дружина [PERSON] [PERSON] (а.с.68). Також з заявою про прийняття спадщини 07.06.2021 року до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори звернулась бувша дружина [PERSON] [PERSON] (а.с.79). 07.06.2021 року державним нотаріусом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Дейніс В.В. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] , [INFO] , у видачі свідоцтва про право власності після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , на частину квартири [ADDRESS] , оскільки нею не надано оригінали документів, які посвідчують право власності спадкодавця на вищевказану квартиру (а.с.16-17). 20.09.2021 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частку квартири після смерті чоловіка, оскільки вважає, що дана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - померлого [PERSON] та колишньої дружини [PERSON] , так як була придбана у період зареєстрованого шлюбу за їхні спільні кошти на ім`я її чоловіка - померлого [PERSON] , на підставі договору довічного утримання, посвідченого 17.08.1993 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 1-8608. Вважає, що матеріальне забезпечення [PERSON] та [PERSON] здійснювалося її чоловіком [PERSON] разом з нею - [PERSON] за рахунок заощаджень з їхнього єдиного сімейного бюджету і відповідно до статті 60 СК України вона має право на частину спірної квартири. Заслухавши сторони, допитавши свідка [PERSON] , який суду пояснив, що дуже добре знав [PERSON] , на протязі всього життя перебував з ним у дружніх стосунках, йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] були родичами [PERSON] , які проживали за адресою: [ADDRESS] . Оскільки у подружжя [PERSON] дітей не було, то ними було вирішено належну їм квартиру на підставі договору довічного утримання оформити на [PERSON] . На час укладання договору довічного утримання 17.08.1993 року [PERSON] з [PERSON] не проживав, спільного господарства з нею не вів, спільний бюджет між подружжям був відсутній, проживали сторони за різними адресами. Догляд за подружжям [PERSON] , їх утримання, поховання [PERSON] здійснював сам, за свої кошти, [PERSON] в цьому участі не приймала, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.425 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання та виконання договору, за договором довічного утримання одна сторона, непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Тобто складовими договору довічного утримання, підставами набуття права власності - є дві складові: матеріальне утримання та нематеріальні блага - особистий догляд та необхідна допомога. В судовому засіданні встановлено і дані обставини підтверджуються матеріалами справи, що на час укладання договору довічного утримання [PERSON] з [PERSON] спільно не проживали, спільного побуту не здійснювали, спільних коштів на виконання договору не витрачали. В матеріалах справи відсутні письмові докази, які б свідчили, що [PERSON] приймала участь в матеріальному забезпеченні, догляді та надавала необхідну допомогу [PERSON] та [PERSON] . Відсутні в матеріалах справи докази того, що позивач здійснювала поховання [PERSON] та [PERSON] . Отже, судом встановлено, що [PERSON] не приймала участі у виконанні договору довічного утримання від 17.08.1993 року, а тому не набула спільного сумісного права власності на квартиру [ADDRESS] . Крім того, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Договір довічного утримання не передбачає переходу повного права власності, оскільки право користування та розпорядження переходить до сторони, яка утримує, лише після смерті відчуджувача майна. Так, договір довічного утримання виконувався [PERSON] особисто і за власні кошти до 10.09.1995 року. З 15 листопада 1994 року [PERSON] не перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [INFO] помер останній власник квартири [ADDRESS] , який, як і перший власник [PERSON] , були поховані за участі та за рахунок виключно [PERSON] . Таким чином, тільки з 10.09.1995 року квартира фактично перейшла у власність [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що на час розірвання шлюбу 15.11.1994 року [PERSON] не набув право власності на спірну квартиру, оскільки [PERSON] був ще живий. Право власності на спірну квартиру у [PERSON] виникло після смерті [PERSON] [INFO] вже після розірвання шлюбу з [PERSON] , а тому в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог останньої. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed