Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

19.07.2021 гр. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , АТ КБ «Приватбанк» про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] був власником нерухомого майна житлового будинку загальною площею 53,1 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . 16.02.2012 останній продав даний житловий будинок АТ КБ «ПриватБанк». Зазначені обставини підтверджуються договором купівлі-продажу будинку від 16.02.2012, що посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л., зареєстровано в реєстрі за № 385. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.07.2020 у справі № 709/62/20, що частково змінено постановою Черкаського апеляційного суду від 20.10.2020, визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 53,1 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок знаходиться на земельних ділянках площею 0,1705 кв.м. кадастровий номер: 7125155100:01:000:1118 та № 7125155100:01:000:6118, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. Право власності на земельні ділянки кадастровий номер: 7125155100:01:000:1118 та № 7125155100:01:000:6118, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Вказані обставини встановлено постановою Черкаського апеляційного суду від 20.10.2020 у справі № 709/62/20 та за правилами ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Наразі житловий будинок, що належить на праві власності позивачу, знаходиться на земельних ділянках кадастровий номер: 7125155100:01:000:1118 та № 7125155100:01:000:6118, що належить на праві власності відповідачу, чим порушується принцип цілісності обєкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою, а отже порушуються інтереси позивача. За загальним правилом закріпленому у ст. 120 ЗК України та ст. 337 ЦК України позивач, який набув право власності на нерухоме майно житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , є власником і земельних ділянок кадастровий номер: 7125155100:01:000:1118 та № 7125155100:01:000:6118 за адресою: [ADDRESS] , на яких розташовано такий житловий будинок та які необхідні для обслуговування такого житлового будинку. На підставі вищевикладеного просить суд визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки кадастровий номер 7125155100:01:000:1118 та № 7125155100:01:000:6118, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати на користь [PERSON] . Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 07.10.2021 до суду надійшла заява представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Назаренка С.М., відповідно до відомостям якої останній просить суд справу розглядати без участі їх представника. Проти задоволення позовної заяви заперечують в повному обсязі з підстав наявності рішення суду з розгляду того ж самого предмету спору та тих самих підстав. Позицію та зауваження, викладені в рішенні від 20.10.2020 Черкаським апеляційним судом позивачем не усунуто, оскільки не вірно встановлено належність відповідачів. Також вважають, що у разі судового розгляду з приводу земельної ділянки, в повному обсязі вказана земельна ділянка не може переходити на підставі ст. 120 ЗК України, оскільки вона належить іншій особі. У даному випадку необхідно провести експертизу, якою встановити межі прибудинкової території, яка необхідна для обслуговування будівлі. Звернули увагу, що земля за договором лізингу не передавалася (а.с. 72). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29.11.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 05.01.2022 визнано явку представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання обовязковою. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20.03.2022 зупинено провадження по справі до закінчення проходження військової служби відповідачем [PERSON] . Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27.02.2024 провадження по справі поновлено в звязку із звільненням [PERSON] зі складу Збройних Сил України у звязку із досягненням граничного віку перебування у запасі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Гут С.В. позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити з підстав зазначених у ньому. Суду повідомила, що до 2012 року власником будинку за адресою: [ADDRESS] був відповідач [PERSON] 16.02.2012 за договором купівлі-продажу будинку він продав вказаний будинок ПАТ КБ «ПриватБанк». 29.02.2012 позивачка [PERSON] уклала договір лізингу із ПАТ КБ «ПриватБанк» предметом якого був житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Свої зобов`язання по сплаті платежів за договором остання виконала в повному обсязі достроково. Однак у зв`язку із тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконував свої обов`язки за договором лізингу та залишався власником будинку, позивач зверталася до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку на якій розташований будинок. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.07.2020 позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У визнані права власності на земельну ділянку відмовлено з підстав того, що у відповідності до ч. 2 ст. 807 ЦК України не можуть бути предметом лізингу земельні ділянки. Постановою Черкаського апеляційного суду від 20.10.2020 рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.07.2020 змінено виклавши її в іншій редакції, а саме відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку у звязку із невірним визначенням відповідача по справі, а саме власник земельної ділянки [PERSON] не був залучений відповідачем по справі. Наразі позивачем поданий позов до належних відповідачів, а саме власника земельної ділянки [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». ПАТ КБ «ПриватБанк» був залучений до участі по справі в якості відповідача, оскільки він має цивільний інтерес у правовідносинах, які виникли з приводу нерухомого майна, а саме земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , у звязку із тим, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, однак у встановленому законом порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не зареєстрував права власності на неї. Вважає, що в даному випадку суд повинен захистити порушене право позивача застосовуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, що відповідає правовим позиціям Верховного Суду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Суду пояснив, що у 2006 році він брав кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк». До 2009 року він виконував умови договору кредиту належним чином, але потім, у звязку із погіршенням майнового стану, у нього виникла заборгованість за кредитом. Він звернувся із цього приводу до ПАТ КБ «ПриватБанк». Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» запропонував йому перекредитуватися наступним чином. Вони знайшли особу, яка заплатить за нього кредит, а саме позивачку [PERSON] . ПАТ КБ «ПриватБанк» уклало з нею договір та остання погасила його заборгованість. Грошових коштів за будинок та земельну ділянку від ПАТ КБ «ПриватБанк» він не отримував. Банк списав йому лише заборгованість за договором кредиту. Він хотів би, щоби позивачка сплатила йому за земельну ділянку певний розмір грошових коштів, але остання на умови мирової угоди не погодилася, обгрунтовуючи тим, що вона не є учасником правовідносин, які склалися між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому він не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. В судове засідання представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 05.01.2022 визнано явку представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання обовязковою. Судом неодноразово направлялася копія вказаної ухвали на юридичну адресу відповідача, однак представник в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, у звязку із чим суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника ПАТ КБ «ПриватБанк». \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, приходить до наступних висновків. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Предметом позову, відповідно до змісту позовних вимог, є визнання права власності на земельну ділянку. Відповідно до змісту позову підставою позову зазначено перехід права власності на земельну ділянку до власника житлового будинку, на якій розташований будинок. Спосіб захисту прав позивачем обраний у виді застосування до спірних правовідносин принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди. Судом в ході розгляду справи встановлено, що рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.07.2020, справа № 709/62/20, позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок площею 53,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1705 кв.м., на якій розташований будинок відмовлено. Відповідно до змісту рішення підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині стало те, що відповідно до ч. 2 ст. 807 ЦК України не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об`єкти, а також інші речі, встановлені законом та відсутністю у договорі такої істотної умови як кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку із набуттям права власності на неї та відсутністю у договорі такої істотної умови як кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку із набуттям права власності на неї (а.с. 14-17). Постановою Черкаського апеляційного суду від 20.10.2020 рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.07.2020 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку змінено, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови. Так, судом апеляційного інстанції звернуто увагу на те, що згідно з інформацією, яка міститься в реєстрах, право власності на земельну ділянку із кадастровими номерами: 7125155100:01:000:1118\~та 7125155100:01:000:6118\~належить відповідачу\~ [PERSON] ,\~який був\~залучений до\~участі по\~справі в\~якості третьої\~особи.\~Акцентовано увагу на тому, що згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, передбаченому ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував вказаних обставин та відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку із тим, що земельні ділянки не можуть бути предметом договору лізингу відповідно до положень ч. 2 ст. 807 КК України, та відсутністю у договорі такої істотної умови як кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку із набуттям права власності на неї. Оскільки позивачем на заявлялось клопотання про заміну відповідача АТ КБ «ПриватБанк» за позовними вимогами про визнання права власності на спірну земельну ділянку на належного відповідача - [PERSON] , колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні вказаних позовних вимог [PERSON] слід відмовити саме з цих підстав (а.с. 19-23). Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача, що не суперечить положенням п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. Користуючись своїм правом на подачу позову до належного відповідача [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання права власності на земельну ділянку. Відповідно до відомостям Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 81-84) земельні ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, місце розташування: [ADDRESS] , кадастрові номера: 7125155100:01:000:1118 та 7125155100:01:000:6118 належать на праві власності [PERSON] . Згідно відомостям договору купівлі-продажу будинку укладеного 16.02.2012 між [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі заступника керівника бізнесу відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» Артеменка В.Г., [PERSON] - продав, а ПАТ КБ «ПриватБанк» - придбав будинок [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,1705 кв.м. кадастрові номери: 7125155100:01:000:1118 та 7125155100:01:000:6118, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, що відчужується окремим договором. Продаж будинку за домовленістю сторін вчиняється за 68808 грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 385 (а.с. 9-10). Вказаний договір був зареєстрований у Чорнобаївському виробничому відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 23.03.2012, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 33584369 (а.с. 12). В ході розгляду цивільної справи № 709/62/20 судом встановлено, що 29.02.2012 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» підписано заяву про приєднання до публічного договору № CSJ0GX0040300001 від 29.01.2012. Відповідно до даної заяви, [PERSON] приєдналась до публічного договору про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті банку www.privatbank.ua. Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір фінансового лізингу. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до п. 2.1. Умов та правил про надання фінансового лізингу на нерухомість - лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, який наведений в п. 14.1.1 Заяви про приєднання до договору, Додатку 1 "Специфікація", а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу, згідно умов цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством). \~\~\~\~\~\~ Згідно п. 14.1.1 заяви про приєднання до публічного договору № CSJ0GX0040300001 від 29 лютого 2012 року та Додатку № 1 до договору фінансового лізингу, предмет лізингу - житловий будинок загальною площею 53.1 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 87000,00 грн. За п. 14.1.2 заяви про приєднання до публічного договору № CSJ0GX0040300001 від 29 лютого 2012 року строк лізингу 60 місяців. \~\~\~\~\~\~ Пункт 2.4 Умов та правил про надання фінансового лізингу на нерухомість, предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії даного договору. В разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача згідно умов цього договору, предмет лізингу по закінченню строку лізингу лізингоодержувачем не повертається. \~\~\~\~\~\~ Укладений між сторонами Договір містить в собі, зокрема, розділ № 4 Умов та Правил надання фінансового лізингу, який регламентує порядок розрахунків та в п. 4.7. якого передбачена можливість дострокового погашення лізингоодержувачем своїх зобов`язань. \~\~\~\~\~\~ Іншою істотною умовою договору є п. 13.1, в якому сторони визначили, що такий договір є змішаним, в якому містяться положення договору фінансового лізингу та договору купівлі-продажу в частині переходу права власності на предмет лізингу. Так, в п. 11.2 Договору сторони дійшли до згоди про те, що на протязі п`яти днів з дня закінчення строку лізингу, передбаченого Договором, при обов`язковій сплаті лізингоодержувачем в повному обсязі заборгованості та при обов`язковій відсутності відмови лізингодавця від Договору, лізингодавець зобов`язаний підписати акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на предмет лізингу переходить від лізингодавця до лізингоодеружвача в момент підписання сторонами акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. \~\~\~\~\~\~ Згідно з п. 12.1 Умов та Правил надання фінансового лізингу, Договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами Заяви про приєднання до публічного договору та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором. \~\~\~\~\~\~ Як вбачається з довідки № H07JDBH3N49NTFG0 від 12 листопада 2019 року, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», по договору № CSJ0GX0040300001 від 29 лютого 2012 року, укладеному з [PERSON] заборгованість відсутня. Дата закриття кредиту 13 грудня 2016 року (а.с. 15).\~\~\~ Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідачем [PERSON] , який не приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не було спростовано встановлені судом обставини, а тому суд вважає, що вказані обставини укладення договору фінансового лізингу між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» є встановленими та не підлягають доказуванню. Як було зазначено судом вище в подальшому рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.07.2020, справа № 709/62/20 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок площею 53,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вказаний будинок зареєстровано 29.03.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради Яковенком С.В., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 85-86). В матеріалах цивільної справи міститься засвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. заява [PERSON] від 21.02.2012, відповідно до відомостям якої останній повідомив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» повністю розрахувалося з ним за жилий будинок з надвірними спорудами та будівлями і земельну ділянку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , згідно договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 16.02.2012 за реєстровими номерами 385, 388. Ніяких претензій матеріального та морального характеру до ПАТ КБ «ПриватБанк» останній не має (а.с. 11). Позивачем не було надано суду копію договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», однак укладення даного договору між сторонами встановлено судовими рішеннями Чорнобаївського районного суду Черкаської області та Черкаського апеляційного суду. Так, згідно відомостям постанови Черкаського апеляційного суду від 20.10.2020 судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 16 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , яка діяла в інтересах [PERSON] , ПАТ КБ «ПриватБанк» придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1705 га, розташовану в [ADDRESS] , із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. У пункті 1.3 вказаного Договору зазначено, що відчужувана земельна ділянка належить продавцю на підставі: Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 644546, виданого 19 грудня 2006 року на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 грудня 2006 року, реєстровий № 7017, кадастровий номер № 7125155100:01:000:1118 та 7125155100:01:000:6118. Під час розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, було отримано інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а також із Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. Згідно з інформацією, яка міститься у вказаних реєстрах, право власності на: земельну ділянку із кадастровим номером 7125155100:01:000:1118, площею 0,1127 га із цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства належить [PERSON] ; земельну ділянку із кадастровим номером 7125155100:01:000:6118, площею 0,0579 га, із цільовим призначення\~для ведення особистого селянського господарства, також належить [PERSON] . Отже власником земельної ділянки із вказаними кадастровими номерами на даний час є [PERSON] , а не АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.21). Враховуючи вищенаведене можливо зробити висновки, що [PERSON] є належним відповідачем по даній справі, на відміну від ПАТ КБ «ПриватБанк», який таким не являється, оскільки останній діючи не добросовісно право власності на спірну земельну ділянку у передбаченому Законом порядку не зареєстрував. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 120 ЗК України, в редакції чинній на момент укладення договорів купівлі-продажу будинку та фінансового лізингу, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ч.ч. 1,2\~ст.\~377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельні ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120\~ЗК України та статті 377\~ЦК Українидає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. До аналогічного висновку дійшов\~Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.06.2022 ухваленої за результатами розгляду цивільної справи № 663/2343/19. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Отже, оцінивши подані до суду докази, враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] , застосовуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки іншим способом порушені права позивача не можуть бути поновлені. Оскільки, ПАТ КБ «ПриватБанк» не є власником земельних ділянок, а тому не може бути належним відповідачем по справі, у задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити. Стосовно тверджень відповідача [PERSON] про те, що внаслідок укладення з ПАТ КБ «ПриватБанк» договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки грошові кошти він не отримував, а йому була списана Банком заборгованість за договором кредиту, суд зазначає, що останній, у випадку не згоди із діями Банку, не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав шляхом пред`явлення позову до останнього. Крім того, суд зазначає, що доказів, які би переконливо свідчили про недійсність договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки останній не надав. Стосовно заперечень представника ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо позовних вимог викладених у заяві від 07.10.2021 (а.с. 72), суд зазначає, що у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача та відмови у задоволенні позову із цих підстав, позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовом до належного відповідача, яким є [PERSON] . Щодо тверджень представника відповідача, що у разі судового розгляду з приводу земельної ділянки, в повному обсязі вказана земельна ділянка не може переходити на підставі ст. 120 ЗК України, оскільки вона належить іншій особі, у цьому випадку необхідно судом провести експертизу якою встановити межі прибудинкової території, необхідні для обслуговування будівлі, суд зазначає, що жодна із сторін, зокрема ПАТ КБ «ПриватБанк», із вказаним клопотанням до суду не зверталася, а власник спірних земельних ділянок [PERSON] в ході розгляду справи не заперечував щодо визнання права власності на вказані земельні ділянки за позивачем. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача були задоволені в повному обсязі з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути понесені судові витрати у розмірі 908,00 грн. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved