Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на спадкове майно: домоволодіння по [ADDRESS] , яке належало спадкодавцю [PERSON] та складається: з житлового будинку (в технічному паспорті зазначений літера А), сараю (літера Б), вбиральні (літера В), криниці (№1), огорожі (№ 2), воріт (№3). Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є дочкою [PERSON] , якій на праві власності належав будинок [ADDRESS] , в якому вона проживала разом із мамою і проживає до сьогоднішнього дня. Проживаючи разом, здійснювали спільно догляд за домоволодінням, підтримували його у належному стані. [INFO] [PERSON] (мама) померла, і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: домоволодіння, яке відповідно до технічного паспорту\~\~ на\~\~\~будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами складається з житлового будинку (в технічному паспорті зазначений літ А), сараю (літера Б), вбиральні (літера В), криниці (№1), огорожі (№ 2), воріт (№ 3), та розташоване по [ADDRESS] , загальною вартістю 157\~488,00 грн. Спадкоємцями після смерті [PERSON] стала позивач, дочка спадкодавця [PERSON] та онук спадкодавця [PERSON] (на підставі заповіту). Після смерті спадкодавця [PERSON] позивач прийняла спадщину на спадкове майно, оскільки на день смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована разом із нею, тому\~ відповідно до ст. 538 ЦК України (в редакції 1963 року) фактично прийняла спадщину і стала власником домоволодіння, що належало їй. Інші спадкоємці не вчинили відповідних дій для прийняття спадщини.\~ [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, оскільки до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталася та не проживала із спадкодавцем на день її смерті. Окрім того, [INFO] [PERSON] померла, спадкоємців після її смерті не залишилося так як проживала сама, оскільки сім`ї не було.\~ [PERSON] також не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався та не проживав із спадкодавцем на день її смерті.\~ Де на даний час проживає [PERSON] невідомо, оскільки вони не підтримують родинних стосунків. Отже, враховуючи вказане, вона успадкувала ціле домоволодіння після смерті [PERSON] (мами), так як прийняла спадщину, тобто фактично вступила в управління спадковим майном. Звернувшись до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, отримала постанову про\~відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки неможливо встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину.\~ Тому для оформлення спадщини на домоволодіння, нотаріус рекомендувала звернутися до суду. Вважає, що нотаріус безпідставно відмовила їй у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки із наданих документів видно, що після смерті спадкодавця [PERSON] тільки позивач прийняла спадщину на спадкове майно, а отже вона є єдиним спадкоємцем. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.03.2024 року витребувано спадкову справу щодо померлої [PERSON] та заповіт останньої. Ухвалою суду від 26.03.2024 року підготовче судове засідання закрито та призначено судовий розгляд справи. Будь-яких інших процесуальних дій не проводилося. Позивач в судове засідання не з`явилася. Подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує, щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, про що свідчать оголошення на сайті Судової влади. Про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2\~ст.43 ЦПК України,\~учасники справи зобов`язані:\~1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;\~2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;\~3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;\~4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;\~5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;\~6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;\~7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України,\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;\~2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;\~3) відповідач не подав відзив;\~4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Матеріалами справи встановлено, що предметом розгляду справи є спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 12 грудня 1990 року [PERSON] належав будинок [ADDRESS] (а.с.13; 52). 06 лютого 1984 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла онуку [PERSON] (а.с.47). [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина на вказане майно (а.с.11). Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем підтверджується свідоцтвами про народження, про одруження, витягами з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с.15;36-42). Після смерті спадкодавця [PERSON] позивач прийняла спадщину на спадкове майно, оскільки на день смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована разом із нею, тому\~ відповідно до ст. 538 ЦК України (в редакції 1963 року) остання фактично прийняла спадщину і стала власником домоволодіння, що належало їй (а.с.35). Оскільки цивільні відносини, пов`язані з прийняттям спадщини, виникли й закінчилися до 01 січня 2004 року до набрання чинності\~Цивільним Кодексом України, відповідно до\~\~п. 4\~Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу\~суд при вирішенні даного спору застосовує до них положення\~ЦК Української РСР 1963 року. Статтями 524, 529, 549 ЦК України (в редакції 1963р.), передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом та заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина, батьки померлого. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (днем смерті спадкодавця). Як встановлено ст. 538 цього ж Кодексу, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців із дня відкриття останньої він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем її відкриття заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК, статті 34, 35, 38 Закону від 02 вересня 1993р. «Про нотаріат»). Дія зазначених норм закону поширюється на спадкоємців як за заповітом, так і за законом. Судом встановлено, що позивач, будучи спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] прийняли спадщину, оскільки після її смерті, одразу вчинили дії, які свідчать про це: зокрема, займалися її похованням, продовжували проживати у будинку, користуватися її особистими речами. Бажаючи прийняти спадщину у вигляді будинковолодіння після смерті матері, звернулися до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено у зв`язку з тим, що неможливо встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину (а.с.14). Спадкоємцями після смерті [PERSON] стали дочки [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] (онук). [PERSON] (дочка) спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталася та не проживала із спадкодавцем на день її смерті. Окрім того, [INFO] [PERSON] померла, спадкоємців після її смерті не залишилилося. [PERSON] (онук) не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався і матеріали цивільної справи, а також матеріали спадкової справи не містять даних, що на час смерті спадкодавця останній проживав з нею за однією адресою. З викладеного вбачається, що [PERSON] із дня смерті спадкодавця [PERSON] (07.08.1995 року) не вчинив жодних дій для оформлення спадкових прав, а позивач успадкувала ціле домоволодіння після смерті [PERSON] (мами), так як прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Згідно ч.1 п.11\~ст.346 ЦК України, право власності припиняється в разі смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За визначенням ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об`єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Зміст правовідносин в даній справі полягає у тому, що спірне домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті\~\~ [PERSON] успадковане позивачем у порядку спадкування за законом. Однак, нотаріус відмовила позивачу у вчиненні вказаної нотаріальної дії, проте із наданих документів вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] тільки позивач прийняла спадщину на спадкове майно домоволодіння по [ADDRESS] , а отже є єдиним спадкоємцем. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких підстав, суд, переконавсяся в тому, що позивач, як спадкоємець за законом згідно норм спадкового права, стала власником спадкового майна померлої [PERSON] і набула право власності на домоволодіння в [ADDRESS] . На підставі наведенного

Outcome: approved