Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

У лютому\~2024\~року [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 21/50 частку житлового будинку позначеного літерою «А», загальною площею 137,8 кв.м., житловою площею 74,0 кв.м., з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано\~тим,\~що [INFO] померла його баба [PERSON] . Матір позивача [PERSON] є рідною дочкою спадкодавця [PERSON] . До дня смерті спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 21/50 частки житлового будинку, з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння. За життя спадкодавець [PERSON] на підставі Договору дарування від 29 березня 1967 року подарувала 9/20 частки будинку [PERSON] та 13/100 частки [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , позивач успадкував належну йому 13/100 частку житлового будинку з прибудовою, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Спадщину [PERSON] , яка складалась з належних їй 21/50 частки житлового будинку, фактично прийняла її дочка [PERSON] , яка є матір`ю позивача, та яка на день її смерті проживала спільно з нею в одному житловому будинку, що підтверджується записами в домовій книжці. На час відкриття спадщини позивач був зареєстрований та постійно проживав разом зі спадкодавцем в одному житловому приміщенні, де зареєстрований і проживає по теперішній час, та користується 21/50 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Позивач взяв у володіння та користування технічний паспорт на житловий будинок, господарські будівлі та споруди та йому передано у власність частину земельних ділянок, цільове використання яких є для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення селянського господарства, що підтверджується технічним паспортом, рішенням Погребищенської міської ради, Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння. Позивач, як спадкоємець за законом після смерті спадкодавця, звернувся до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини. Проте, йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, господарські будівлі та споруди за законом, у зв`язку з відсутністю необхідних реєстраційних записів у правовстановлюючому документі, Свідоцтві про право особистої власності на будинковолодіння та технічному паспорті на житловий будинок. Водночас, йому було роз`яснено, що згідно підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Державним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, він змушений звернутися із цим позовом до суду. 09 лютого 2024 року суддею відкрито провадження в даній цивільній справі та ухвалено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, залучено [PERSON] \~до участі\~в справі\~у якості\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача,\~задоволено клопотання\~позивача [PERSON] \~про витребування\~доказів,\~витребувано від\~Погребищенської державної\~нотаріальної контори\~Вінницької області\~та Державного\~нотаріального архіву\~Вінницької області\~належним чином\~засвідчені копії\~матеріалів спадкових\~справ щодо\~майна [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~та щодо\~майна [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] (а. с. 36 - 37). 15 лютого 2024 року на виконання вищезазначеної ухвали суду з Погребищенської державної нотаріальної контори надійшли Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75798641 та № 75809310 від 13.02.2024, згідно яких вбачається, що спадкові справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводились, будь - яка інформація щодо наявності чи відсутності спадкоємців відсутня (а.с. 47, 48, 49). 07.03.2024 з Державного нотаріального архіву Вінницької області надійшов лист, згідно якого вбачається, що спадкових справ після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , по фонду Погребищенської державної нотаріальної контори не виявлено (а.с. 50). Ухвалою суду від 26.03.2024 задоволено заяву позивача [PERSON] про витребування доказів та витребувано від Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» інвентарну справу на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] (3) (а.с. 53 - 54). 17 квітня 2024 року на виконання вищезазначеної ухвали суду з Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» надійшла інвентарна справа на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 62 - 69). Позивач в підготовче засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 32). Представник Погребищенської міської ради в підготовче засідання не з`явився, натомість головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що в судове засідання з`явитись не має можливості, позов визнає (а. с. 70). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , будучи належним чином повідомленою в підготовче засідання не з`явилась, натомість через канцелярію суду подала заяву, в якій зазначила, що з позовними вимогами [PERSON] ознайомлена, самостійних вимог щодо предмета спору не заявляє, погоджується з його вимогами про визнання за ним права власності на 21/50 частку житлового будинку (а.с. 61). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України \~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України \~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі \~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до \~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~статті 129 Конституції України\~однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У частині четвертій\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. У 1967 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Реєстрація (оформлення) права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року регулюється відповідно Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Пунктом 43 Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності на об`єкти, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений,\~сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 23 березня 1967 року, яке видано на підставі рішення виконкому Погребищенської селищної Ради депутатів трудящих № 4 від 25 лютого 1967 року, належав житловий будинок на праві особистої власності по [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до Довідки - характеристики від 20 лютого 1992 року № 34, виданої Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, яка міститься в Інвентарній справі № 306 на домоволодіння по [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] уклала Договори дарування від 29 березня 1967 року за реєстраційними № 293 та № 294, які посвідчено нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Михайленко П.Ф., та подарувала [PERSON] 13/100 та [PERSON] 9/20 частки житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 64 - 65). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.1992 року спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] (а.с. 66 - 67). Рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницької області від 26 жовтня 2001 року № 103 прийнято в експлуатацію самовільно побудовану літню кухню на присадибній земельній ділянці [PERSON] по [ADDRESS] , та внесено зміни в план садиби (а .с. 68). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис за № 22, виданого 03 березня 1981 року (а. с. 11). Згідно Посвідки про народження № [NUMBER] [PERSON] вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). 31 жовтня 1946 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією Свідоцтва про одруження, виданого 10 березня 1979 року (а.с. 10). Родинні відносини між позивачем [PERSON] та його померлою матір`ю [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 07.01.1960 року (а.с. 8). Крім того, судом встановлено, що відповідно до відомостей, що містяться у технічному паспорті, виготовленому КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» реєстровий № 836 від 04 квітня 2002 року на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , власниками зазначеного житлового будинку є [PERSON] ідеальна частка 21/50, [PERSON] ідеальна частка 13/100 та [PERSON] - ідеальна частка 9/20 (а.с. 23). [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15 листопада 1999 року (а. с. 13). Згідно свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 1087\~від 24\~липня 2002\~року, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , яке складається з 13/100 частки цілого житлового будинку з прибудовою, розташованого в [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовано жилий будинок з прибудовою А, дерев`яновалькований, обкладений цеглою, 1941 року побудови з відповідною часткою господарських будівель (а.с. 22). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис за № 86, виданого 18 липня 2003 року (а. с. 12). Відповідно до відомостей, що містяться у технічному паспорті, виготовленому фізичною особою - підприємцем [PERSON] на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами від 24 лютого 2023 року, інвентаризаційна справа [ADDRESS] , вищезазначені об`єкти нерухомості побудовані в період до 1941 року та по 1999 роки (а. с. 15 - 17). Крім того, Рішенням 51 сесії 7 скликання Погребищенської міської ради від 07 листопада 2019 № 317 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельних ділянок у власність» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер :0523410100:00:004:0124 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,1000 га, 0523410100:00:004:0125 - для ведення особистого селянського господарства - 0,1950 га [PERSON] загальною площею 0,2950 га за адресою [ADDRESS] , та передано у спільну часткову власність [PERSON] 13/100 частки та [PERSON] 9/20 частки земельної ділянки загальною площею 0,2950 га в тому числі: - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0, 1000 га, для ведення особистого селянського господарства 0,1950 га (а.с. 24), які в подальшому було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.12.2019, індексні номери № 193122936 та 193125280 (а.с. 25, 26). [PERSON] листом від 02 лютого 2024 № 90/01-16 завідувач Погребищенської державної нотаріальної контори О.В. Швець повідомив, що видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно не можливо, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності [PERSON] на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , в якому вона була зареєстрована та постійно проживала до дня смерті, [INFO] (а.с. 14). Як вбачається з домової книжки житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] на день смерті [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з ними за однією адресою (а.с. 27 - 30). Однак, за життя [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, не скористалась своїм правом та не зареєструвала право власності на 21/50 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд після смерті своєї матері [PERSON] . Вулиця Пролетарська перейменована на вулицю Київська на підставі рішення Погребищенської міської ради № 18 від 21 лютого 1996 року, що підтверджується Довідкою КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 30.05.2023 № 85 (а.с. 69). Згідно із ст.\~549\~ЦК УРСР 1963 року (чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] ) спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав нотаріальному органу заяву про прийняття спадщини. В силу ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Із наведених\~вище доказів\~слід дійти\~висновку,\~що [PERSON] \~прийняв спадщину\~після смерті\~ [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до правил, передбачених ст.\~549\~ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Суд враховує, що підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну 21/50 частку житлового будинку є відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності [PERSON] на нього. Однак, ці недоліки не можуть бути усунуті станом на час розгляду справи, позаяк відповідно до чинного законодавства на померлу особу отримати правовстановлюючі документи не виявляється можливим, а тому, на переконання суду, право позивача підлягає захисту в судовому порядку. В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже, зважаючи те, що [PERSON] є спадкоємцем за законом на майно що належало [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , однак у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, ураховуючи визнання позову представником відповідача, суд приходить до висновку, що з метою захисту майнових прав позивача за ним необхідно визнати право власності на 21/50 частку житлового будинку, з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що позивач [PERSON] бажає судові витрати залишити за собою, та враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений ним судовий збір не підлягає стягненню із відповідача на його користь.

Outcome: approved