Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

І. Зміст спору 02.10.2023 року представник ТзОВ "Веллфін" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 03.08.2021 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 1635536 від 03.08.2021 року в електронній формі, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 6\~000 грн строком на 14 днів. Оскільки [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, представник ТзОВ «Веллфін» просить стягнути з відповідачки в свою користь 18 000 грн заборгованості, що складається з 6 000 грн основного боргу та 12 000 грн заборгованості за відсотками. Також позивач просить стягнути з відповідачки понесені ним у справі судові витрати на сплату судового збору. ІІ. Позиція учасників процесу Представник позивача в судове засідання, призначене для розгляду справи не з`явився. 16.04.2024 року подав на електронну адресу суду клопотання про здійснення розгляду справи без участі та присутності сторони позивача. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити їх. Проти заочного розгляду справи не заперечуємо. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення особисто [PERSON] поштового відправлення судової повістки (а.с. 51). Причини неявки суду не повідомила. 22.04.2024 року від представника відповідачки - адвоката Колодійчук Н.В. надійшло клопотання про здійснення розгляду справи без участі відповідачки та її представника за наявними у матеріалах справи доказами. Також просить звернути увагу на позицію відповідача, яка була викладена у відзиві на позовну заяву. 10.04.2024 року від представника відповідачки адвоката Колодійчук Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просила поновити пропущений процесуальний строк для подання даного відзиву разом з додатками до суду, причини пропуску визнати поважними та залишити без задоволення позовну заяву б/н від 19 вересня 2023 року про стягнення кредитної заборгованості за Договором про споживчий кредит №1635536 від 03.08.2021 року та відмовити у позовних вимогах заявлених у даній позовній заяві повністю. В частині поновлення пропущеного процесуального строку для подання даного відзиву разом з додатками клопотання мотивоване тим, що оскільки відповідачка немає відповідного юридичного фаху та навиків роботи у юридичній сфері, саме тому вона звернулася за правничою допомогою до АО «ВАШ НАДІЙНИЙ АДВОКАТ» щодо її представництва у справі. 02 квітня 2024 року АО «ВАШ НАДІЙНИЙ АДВОКАТ» в особі Керуючого партнера Колодійчук Н.В. уклало з [PERSON] Договір про надання правової допомоги №124 для представництва інтересів відповідача у справі №154/4049/23 у Іваничівському р-му суді Волинської області. Тобто фактично Адвокат Колодійчук Н.В. ознайомилася з усіма матеріалами справи №154/4049/23 тільки 02 квітня 2024 року. У зв`язку з такими обставинами даний відзив подано у п`ятнадцятиденний строк з дня фактичного ознайомлення з матеріалами Справи (02.04.2024 року). Кінцевою датою подання даного відзиву є 16 квітня 2024 року. У зв`язку з вищевикладеними фактами відповідач та представник відповідача просять суд прийняти зазначені обставини (щодо пропущених процесуальних строків для подання відзиву на позовну заяву), визнаючи їх поважними і поновити пропущені процесуальні строки для подання даного відзиву разом з додатками до суду. Щодо суті\~спору представник відповідачки зазначає, що з долученого позивачем до матеріалів справи даного повідомлення не можна ідентифікувати прізвище, ім`я та по-батькові саме відповідача, а також інформацію про те, що карта за номером [NUMBER] (на яку було зараховано суму коштів у розмірі 6 000,00 гривень) належить саме [PERSON] . У позовній заяві позивачем було зазначено, що «ТОВ «Платежі онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Проте на підтвердження даних обставин позивачем не було додано жодного доказу того факту, що між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ТОВ «Платежі онлайн» дійсно існують договірні зобов`язання, саме тому представник відповідача просить суд звернути увагу на той факт, що повідомлення №154/09 від 19.09.2023 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке підтверджує зарахування коштів у розмірі 6 000,00 грн., які було зараховано на невідомий банківський рахунок (а саме кому він належить) не можна вважати належними та допустимим доказом по даній справі. Крім того дане повідомлення ніяким чином не підтверджує факту зарахування коштів саме відповідачу. Крім того, з нарахованою сумою заборгованості по відсотках у розмірі 12 000,00 гривень сторона відповідачки повністю не погоджується і вважає, що вона була нарахована позивачем несправедливо та з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема в порушення ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, з аналізу позовної заяви встановлено, що заборгованість відповідача за кредитним договором становить 6 000,00 гривень. При цьому заборгованість за відсотками позивач просить стягнути у розмірі 12 000,00 гривень, тобто позивач зазначає суму заборгованості, яка у 2 рази перевищує розмір основної заборгованості. Сторона відповідача вважає, що нарахована позивачем сума по відсотках за користування кредитом 12 000,00 гривень не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Сторона відповідача вважає, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим, а нарахування заборгованості по відсотках, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Позивач не застосував співрозмірність при нарахуванні відповідачу суми заборгованості по відсотках через невиконання зобов`язання. Позивач у свою чергу в порушення вимог чинного законодавства України нарахував відповідачу 200% від суми основної заборгованості по кредиту. ІІІ. Процесуальні дії у справі 02.10.2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 20.03.2023 року цивільна справа № 154/4049/23 надійшла до Іваничівського районного суду Волинської області за підсудністю. Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 25.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Судом встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками відповідачка [PERSON] отримала 30.03.2024 року (а.с.51), у зв`язку з чим строк для подачі відповідачем відзиву, встановлений судом в ухвалі Іваничівського районного суду Волинської області від 25.03.2024 року сплинув 14.04.2024 року. Під час вирішення клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву суд виходить з того, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 4 ст.179 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті. З урахуванням викладеного, суд відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України вважає зазначені представником відповідача обставини пропущення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву поважними, а тому є підстави для поновлення відповідачу такого строку, приймаючи до уваги, що для забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи з приводу стягнення заборгованості необхідне з`ясування правової позиції відповідача у спірних правовідносинах. Суд також враховує, що поновлення строку для подачі відповідачем відзиву не потягне невиправдане збільшення строку розгляду справи, оскільки відповідачем на даний час вчинена процесуальна дія з подачі відзиву, крім того це сприятиме у реалізації процесуальних прав обох сторін на обізнаність кожної з сторін щодо аргументів та міркувань іншої сторони завчасно до початку розгляду справи по суті. У зв`язку із викладеним, клопотання представника відповідача [PERSON] суд задовольняє та визнає зазначені у клопотанні обставини пропущення відповідачкою процесуального строку для подання відзиву поважними та поновлює стороні відповідача процесуальний строк для подання даного відзиву разом з додатками. У судове засідання, призначене на 22.04.2024 року належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи сторони не з`явилися. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. ІV. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 03.08.2021 року між ТзОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1635536 в електронній формі, відповідно до умов якого ТзОВ «Веллфін» зобов`язався надати відповідачці грошові кошти в сумі 6 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надавалася строком на 14 днів (п.1.1, п.1.3 договору) (а.с.15-20). Реєстрація відповідача на сайті позивача, надання [PERSON] заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки та вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що останній був ознайомлений з усіма істотними умовами договору і відповідно до\~ЗУ "Про електронну комерцію"\~договір підписаний [PERSON] у електронній формі, вважається нею укладеним (а.с.8-14). Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є невід`ємною частиною договору про споживчий кредит № 1635536 від 03.08.2021 року (а.с.20) загальна вартість кредиту становить 7 512 грн, з яких: 6000 грн сума кредиту за договором та 1512 грн проценти за користування кредитом; реальна річна ставка становить 34949,7%. Суд встановив, що 03.08.2021 року ТОВ «Веллфін» в порядку встановленому п.1.4 договору позики, через платіжний сервіс «Platon» на картковий рахунок відповідачки перерахував 6000 грн. позики, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 19.09.2023 року № 154/09, яке є оператором платіжних послуг на сайті торговця CREDITUP.COM.UA (а.с.30). За розрахунком позивача станом на 19.09.2023 року за [PERSON] рахується заборгованість за договором позики у розмірі 18 000 грн, з яких: 6000 грн основна сума позики; 12000 грн. заборгованість за відсотками згідно договору (а.с.21-29). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором або контррозрахунок, [PERSON] та її представником суду не надано. На час розгляду справи судом відповідачкою не надано жодних даних, які б свідчили про погашення нею заборгованості у добровільному порядку. V. Застосоване судом законодавство Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявність заборгованості за цим договором, а також її розмір. VI. Висновки суду З урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, оцінивши допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд виснував, що між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] на підставі договору про споживчий кредит № 1635536 від 03.08.2021 року виникли боргові зобов`язання. Насамперед суд критично оцінює заперечення представника відповідача в тому, що повідомлення №154/09 від 19.09.2023 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке підтверджує зарахування коштів у розмірі 6 000,00 грн., які було зараховано на невідомий банківський рахунок (а саме кому він належить) не можна вважати належними та допустимим доказом по даній справі. Тобто, відповідач заперечує сам факт зарахування коштів в сумі 6 000, 00 грн. через неможливість ідентифікувати власника платіжної картки. Однак, Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ВЕЛЛФІН» визначають порядок і умови надання ТОВ «ВЕЛЛФІН» грошових коштів у позику. Правила розміщені на веб-сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» https://creditup.com.ua та є невід`ємною частиною Договору позики. Згідно п. 7.1, 7.2 Правил, заявник що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення . 03 серпня 2021 року у встановленому п.п.4.1, 4.2 Правил порядку, відповідач оформив заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується долученю позивачем роздруківкою заявки відповідача з офіційного веб-сайту. Заявка для отримання позики містить всі ідентифікуючі дані щодо позичальника. На підставі заповненої відповідачем заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачкою було укладено договір про споживчий кредит в електронній формі. Зважаючи на викладені обставини, суд погоджується з доводами позивача, що реєстрація відповідача на сайті позивача, подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений Правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а Договір про споживчий кредит було укладено та підписано в електронній формі, що в силу приписів ст.ст. 6,627 ЦК України, ст. ст. 11,12 Закону України "Про електронну комерцію», вважається таким, що прирівнюється до договору в письмовій формі. Отже, внесення особистих даних позичальником у заявці, зокрема, номеру платіжної картки, є однією із обов"язкових граф до заповнення і вчинено відповідачем самостійно, добровільно, що унеможливлює зарахування кредитних коштів на неіснуючий чи неідентифікований банківський рахунок. Відтак, у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань, визначених умовами кредитного договору та неповернням у добровільному порядку фактично отриманих та використаних нею коштів, у позивача виникло право на заявлення вимоги про стягнення з [PERSON] суми основного боргу за вищевказаним договором у розмірі 6\~000 гривень. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. Виходячи з наведеного, беручи до уваги отримання відповідачем кредиту, невиконання відповідачем умов договору, що призвело до порушення графіку погашення кредиту за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість по кредиту, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми позики в розмірі 6 000 гривень та нарахованими процентами за кредитування коштами у розмірі 1\~512 гривень є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог про стягнення заборгованості по відсотках в іншій частині суд виходить з такого. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Доводи відповідача про те, що заборгованість по відсотках є явно завищеною, не є співрозмірною розміру кредиту, є несправедливою та порушує принцип розумності та добросовісності суд відхиляє, з огляду на таке. Законом, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері є Закон України «Про споживче кредитування» (надалі - ЗУ «Про споживче кредитування»). Згідно ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Однак, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, що ним під сумнів не ставиться. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно із ч.1, 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» (на момент укладення договору) споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно зі статтями 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Як слідує з розрахунку заборгованості, позивачем не нараховувалась неустойка (штраф, пеня) і комісія, а тому вищевказані норми не підлягають застосуванню. До того ж, у правових позиція Верховного Суду зазначено про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, зокрема, пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», які укладені відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що відображено в постановах від 12.01.2022р. у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 09.09.2020 р. у справі № 732/670/19, від 28.04.2021 р. у справі № 234/7160/20, від 10.06.2021 р. у справі № 234/7159/20, від 18.06.2021 р. у справі № 234/8079/20. Волевиявлення сторони щодо підписання договору свідчить, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору. Таким чином, посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, що нарахована позивачем сума відсотків за користування кредитом не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів не заслуговують на увагу, оскільки укладаючи кредитний договір відповідач підтвердив, що до укладання договору уважно ознайомився з текстом цього договору та правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» на сайті, що забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для позичальника (п.п. 7.2., 7.2.1., 7.2.2. п. 7 Договору). Слід звернути увагу, що здійснений позивачем математичний розрахунок простроченої заборгованості за нарахованими процентами строною відповідача не спростовано, контррозрахунку не надано. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12. З огляду на викладене, суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню вимоги ТОВ «Веллфін» в частині стягнення з відповідача процентів за межами строку кредитування у розмірі 10\~488,00 гривень. VIІ. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем ТОВ «Веллфін» були понесені судові витрати на сплату судового збору у сумі 2\~684,00 гривень, які документально підтверджені (а.с. 5). Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 120,12 гривень (7 512 х 2 684/18 000 = 1 120,12 грн.). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial