Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

01 вересня 2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] , 1983 року народження, на користь [PERSON] , 1987 року народження, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2014 року народження та доньки [PERSON] , 2017 року народження в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 січня 2022 року і до повноліття дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила такі обставини та навела такі обґрунтування. 23 листопада 2012 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували 23.11.2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблений актовий запис № 212511. В шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , 2014 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження. Шлюб між ними ще не розірвано. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідач, останнім часом, з осені 2021 року не бере участі у вихованні та утриманні їхніх спільних дітей. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, відповідач інших утриманців немає, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від доходу. Відповідач продовжує жити та працювати в м. Київ, адреса проживання невідома. Зважаючи на те, що відповідач працює не офіційно і має дохід приблизно 1000 доларів, вважає, що він зможе сплачувати 13000 грн щомісяця на утримання їхніх дітей, які проживають із нею у Франції від початку повномасштабної війни. У додаткових поясненнях представник позивача зазначив, що в січні 2022 року позивач вимушена була переїхати з дітьми в іншу квартиру, а потім з початком війни виїхала разом з дітьми за кордон у Францію. Жодних заперечень з цього приводу з боку відповідача не надходило, і виплило лише під час перегляду заочного рішення суду, при тому, що відповідач при розгляді справи про розлучення заявив жодних претензій про розподіл майна та місце проживання дітей. Отже з січня 2022 року діти проживали виключно з позивачем (матір`ю). Спочатку в Україні, а потім у Франції. З цією метою 13.12.2022 року була орендована квартира за адресою - [ADDRESS] , де вони проживають разом. Діти навчаються в цьому місті у школі. На сайті міста (https://avignon-familles.portail-familles.com/) містяться дані позивача та дітей, інформація про оплачені рахунки за харчування дітей в школі тощо. При цьому останні два роки відповідач продовжує перебувати в Україні, жодного разу не поцікавився життям дітей, їх інтересами, потребами, проблемами. З урахуванням наведеного позивач просить задовольнити позовні вимоги. Під час розгляду справи від представника позивача 31 жовтня 2023 року (до ухвалення заочного рішення), та 11 квітня 2024 року (при його перегляді), тобто двічі, надійшла заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, яка ухвалою суду від 30 квітня 2024 року була залишена без розгляду, з огляду на недотримання представником позивача встановленої для зміни предмету та підстав позову процедури. Зважаючи на таке, забезпечуючи розгляд справи у межах заявлених позовних вимог, вирішуючи даний спір суд не брав до уваги наведені у вказаній заяві обґрунтування та надані разом з нею докази. Позивач [PERSON] на судове засідання не з`явилась, але її інтереси були представлені представником [PERSON] , який на судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Щодо обставин проживання дітей разом із позивачкою вказав, що вони належним чином підтверджені наданими суду доказами та представником відповідача наразі не заперечуються. Щодо стягнення аліментів за минулий період представник зазначив, що вжиття позивачем заходів з отримання аліментів з відповідача та його ухилення від їх виплати підтверджується скріншотом листування сторін у месенджері, а також фактом не здійснення відповідачем утримання дитини протягом вказаного періоду. Відповідач [PERSON] на судове засідання не з`явився, але його інтереси були представлені представником [PERSON] , який на судовому засіданні не заперечував проти задоволення первісно заявлених позовних вимог, погодившись із тим, що наданими представником позивача документи є достатніми для підтвердження факту проживання дітей сторін разом з матір`ю. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи викладені в позовній заяві, суд дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони є батьками: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області 20 травня 2014 року (актовий запис № 534 від 20 травня 2014 року) та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим Святошинським районним у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 11 квітня 2017 року (актовий запис № 894 від 11 квітня 2017 року). Сторони перебувають у шлюбі з 23 листопада 2012 року по теперішній час, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 2103 від 23 листопада 2012 року). Відповідно до довідки про відвідування 2023-2024, яку було видано 15 березня 2024 року пані [PERSON] , директором Державної початкової школи Сімони Вейль, встановлено, що учениця [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , зарахована до вказаної школи в перший клас на 2023-2024 навчальний рік. Відповідно до іншої довідки про відвідування 2023-2024, яку було видано 15 березня 2024 року пані [PERSON] , директором Державної початкової школи Сімони Вейль, встановлено, що ученик [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , зарахований до вказаної школи в четвертий клас на 2023-2024 навчальний рік. Рахунком-фактурою FEVR2024-57502-139834 виданим Агенцією шкільного харчування Управління освіти від 15 березня 2024 року, суду представлено рахунки за шкільне харчування для дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки виданої 15 березня 2024 року пані [PERSON] , директором Державної початкової школи [PERSON] , засвідчено, що пані [PERSON] , мати [PERSON] та [PERSON] , забезпечує своїм дітям старанне та серйозне навчання у школі, уважно стежить за їхнім прогресом у навчанні СР і СМ1. Відповідно до довідки виданої Асоціацією CAP HABITAT 26 березня 2024 року пані [PERSON] , [INFO] , та її діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з 13 грудня 2022 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтею 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою\~статті 181\~СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою\~статті 182\~СК України встановлені обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а частиною другою вказаної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої\~та другої\~статті 184\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частини першої\~статті 191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналіз зазначених вимог закону свідчить про обов`язок батьків дитини в рівних частинах утримувати її до повноліття, що обумовлює право одного з батьків, з яким проживає дитина, вимагати в примусовому порядку здійснення відповідного утримування дитини іншим батьком в разі його ухилення від цього. При визначені розміру аліментів суд виходить із обраного позивачем розміру та виду стягнення, а також обставин, які мають бути при цьому враховані відповідно до вимог закону. Наведеними доказами підтверджено, що [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2017 року народження, є неповнолітніми дітьми сторін, які на момент розгляду справи проживають разом з матір`ю, а отже питання про забезпечення їх утримання з боку батька, який не робить це добровільно, може бути вирішене в судовому порядку шляхом покладення на нього обов`язку внесення відповідних аліментних платежів. На думку суду, обраний позивачкою спосіб виконання відповідачем обов`язку утримувати дітей, та визначена нею частка від його доходу, з урахуванням відсутності з боку відповідача будь-яких заперечень з цього приводу, а також зважаючи на визначений прожитковий мінімум на дитину, право дітей на належне батьківське піклування, а також нездійснення їх утримання з боку відповідача протягом тривалого часу, є обґрунтованою та прийнятною для відповідача, який в майбутньому не позбавлений права порушувати перед судом питання про її зменшення в разі наявності відповідних обставин, у порядку статті 192 СК України. Такі аліменти підлягають стягненню від дня пред`явлення позову, а саме з 01 вересня 2023 року, відповідно до частини першої статті 191 СК України. Разом з цим, суд не встановив підстав для стягнення з відповідача заявленого позивачем розміру аліментів за минулий час, зважаючи на відсутність належних обґрунтувань в цій частині. Так, відповідно до частини другої\~статті 191\~СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Вказане положення закону чітко обумовлює дві умови для його застосування: наявність доказів того, що один з батьків вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але їх не отримав; ухилення іншого батька від сплати аліментів. Відповідні обставини позивачка жодним чином ані у позові, а ні в додаткових поясненнях не обґрунтувала, при тому, що суд не бере до уваги обставини наведені представником з цього приводу у заяві про зменшення/збільшення позовних вимог, з підстав наведених вище, а суд їх не встановив. Позивачка не підтвердила доказами, що вона зверталася до відповідача з вимогою про сплату аліментів у конкретній сумі, яка має бути сплачена щомісяця у визначений нею спосіб, не заборонений законом. Також позивачка не навела жодної обставини, яка б свідчила про вчинення відповідачем саме умисних дій спрямованих на невиплату аліментів за наявності такої можливості. Аналізуючи положення частини другої\~статті 191\~СК України також слід виснувати, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, а за їх відсутності відповідні вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі частини другої статті 191 СК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial