Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з відповідача Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», на його користь заборгованість по заробітній платі (серпень 2022 року 4\~888,91 грн., вересень 2022 року 9\~199,42 грн., жовтень 2022 року 11\~748,73 грн., листопад 2022 року 8\~672,02 грн.) в розмірі 34\~509,08 грн., яка визначена без урахування утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів; середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2022 року по день звернення з відповідним позовом до суду в розмірі 96\~946,83 грн., який визначений без урахування утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів; грошову компенсацію за невикористані ним дні відпустки в розмірі 10\~960,39 грн.; моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн.; допустити рішення до негайного виконання в межах платежу за один місяць та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати в розмірі 13\~757,60 грн. Позов обгрунтовано тим, що він з 24.10.1994 року по 25.11.2022 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Згідно з наказом № 293о/с від 25.11.2022 року трудовий договір з відповідачем розірвано з його ініціативи на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. У день звільнення розрахунок з ним не проведено та відповідно до довідки відповідача станом на 21.08.2023 року за підприємством рахується заборгованість з виплати заробітної плати йому в сумі 27\~779,81 грн. та компенсації в сумі 10\~960,39 грн. Порушення роботодавцем строків розрахунку при звільненні надає підстави для виплати і середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, який складає 96\~946,83 грн. та моральної шкоди. Моральна шкода полягає в тому, що порушено його право, як працівника у сфері трудових відносин, моральну шкоду оцінює в розмірі 20\~000 грн. Судові витрати складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 3\~757,60 грн. та 10\~000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 05.09.20-23 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов. 17.10.2023 року представником відповідача подано відзив на позов. 16.11.2023року представником позивача подано відповідь на відзив. 13.12.2023 року представником відповідача подано заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України. В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали, позивач, зокрема, пояснив, що моральна шкода полягає у підвищенні курсу долара та неможливості реалізувати свої потреби через невиплату заробітної плати. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечує проти наявної заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, просить співмірно визначити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку та суми моральної шкоди, яка позивачем не обґрунтована. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» з 24.10.1994 року по 25.11.2022 року. Згідно з наказом № 293о/с від 25.11.2022 року трудовий договір між сторонами розірвано на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом позивача на пенсію. Згідно довідки ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» від 22.08.2023 року заборгованість підприємства перед позивачем станом на 21.08.2023 року складає 38\~740,20 грн., із них: серпень 2022 року 3\~935,57 грн., вересень 2022 року 7\~405,53 грн., жовтень 2022 року 9\~457,73 грн., листопад 2022 року 6\~980,98 грн. та компенсація за невикористані дні відпустки (41 к.д.) 10\~960,39 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом\~ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності\~спору про\~розміри належних\~звільненому працівникові\~сум власник\~або уповноважений\~ним орган\~повинен сплатити\~зазначене в\~цій статті\~відшкодування в\~тому разі,\~коли спір\~вирішено на\~користь працівника.\~Якщо спір\~вирішено на\~користь працівника\~частково,\~то розмір\~відшкодування за\~час затримки\~визначає орган,\~який виносить\~рішення по\~суті спору.\~Всі суми,\~належні до\~сплати працівникові,\~мають бути\~виплачені у\~день його\~звільнення.\~Закон прямо\~покладає на\~підприємство,\~установу,\~організацію обов`язок\~провести зі\~звільненим працівником\~повний розрахунок,\~виплатити всі\~суми,\~що йому\~належать;\~в разі\~невиконання такого\~обов`язку\~з вини\~власника або\~уповноваженого ним\~органу наступає\~передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині заборгованості по заробітній платі в сумі 38\~740,20 грн. та компенсації за невикористані позивачем дні відпустки в сумі 10\~960,39 грн. Щодо стягнення\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~судом відмічається,\~що наданий\~позивачем розрахунок при звільненні на час звернення до суду складає з 25.11.2022 року по день звернення до суду з даним позовом, тобто по 01.09.2023року та охоплює 10 місяців та має суму боргу 96 946,29 грн., що є більшою в розумінні приписів статті 117 КЗпП України, який передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, сума компенсації боргу за період розрахунку в розмірі 96 946,29 грн. є більшою а ніж шість місяців і суд погоджується з вимогою відповідача щодо пропорційності та співмірності заявленої вимоги. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117\~КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг \~ \~ \~ \~ зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суду потрібно виходити з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Верховний Суд України у постанові від 27.04.2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116\~КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Таким чином, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117\~КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. Суд погоджується з розрахунком відповідача і вважає, що позивачу при звільненні 25.11.2022 року належні суми у розмірі 38 740,20 грн. не виплачені. Середній заробіток при звільненні складає 11 095,98 грн., що по відношенню до суми 38 740,20 грн. невиплачених грн. складає 28,65 % (11095,98 / 38740,20 грн. *100 = 28,65 % ), що є підставою для застосування зазначеного процентного співвідношення встановленого судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 11 099,68 грн.(38740,20 * 28,65/100 =11 099,68 грн.), що є співмірним при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при \~ \~ \~ \~звільненні позивача. Суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню 11 099,68 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, зазначена сума визначена без прибуткового податку громадян та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата даного податку є обов`язком роботодавця та працівника. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В частині 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В силу ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-І КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 14.12.2016 у справі № 428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Тобто, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує, конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою роботодавця щодо нього, глибину душевних страждань, що позбавило можливості користуватись своїми коштами, належними при звільненні; ступень вини роботодавця, який з різних причин не забезпечив виконання вимог статті 116 КЗпП України на день звільнення позивача з роботи. Також суд враховує те, що позивач є людиною пенсійного віку, отримує щомісячний дохід, який складається із призначеної страхової виплати та суми пенсії, виходячи із засад розумності та справедливості суд визначає моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 3\~220,80 грн. щодо трьох вимог майнового характеру. Крім того, позивачем понесені витрати за надання юридичної допомоги. Згідно ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що 30.08.2023 року між позивачем та адвокатським бюро «Паритет» Сергія Салюка» укладено договір про правової допомоги. За умовами договору (п. 3.3) вартість правової допомоги складає 10\~000 грн. Також надано акт про надану правову допомогу, відповідно до п.2 якого вартість правової допомоги складає 10\~000 грн. та квитанцію від 30.08.2023 року про оплату вказаних послуг адвоката (а.с 63). Таким чином, понесені позивачем судові витрати підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial