Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Предстравник заявника [PERSON] , адвокат Корой І.Д. звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить встановити факт того, що заявник постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на день її смерті (час відкриття спадщини), яка настала [INFO] в селі Йосипівка Фрунзівського району Одеської області. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що спадкодавець не залишила заповіт щодо свого майна у вигляді права на земельну частку (пай), а він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги за право представлення, оскільки його мати і дочка спадкодавця померла раніше неї. На день смерті баби він був зареєстрований з нею за різними адресами місця проживання, хоча фактично на час відкриття спадщини вони постійно проживали разом. Зазначає, що за отриманням свідоцтва про право на спадщину баби він звертався до державного нотаріуса Романової І.С. Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, яка своїм листом від 02.02.2022 року № 57/01-16 повідомила заявника про неможливість видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті баби, оскільки місце його реєстрації на день смерті спадкодавця було за іншою адресою, що свідчить про те, що він спадщину не прийняв. Вказує на те, що для підтвердження спадкових прав заявника йому необхідно встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вимоги заяви підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Вимоги заяви визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши надані заявником та витребувані за клопотанням її представника докази, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису за № 8 складеного 11 липня 2011 року виконавчим комітетом Йосипівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, [PERSON] (далі - спадкодавець) померла [INFO] в селі Йосипівка Фрунзівського району Одеської області (а.с. 4). Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0200070, виданого [PERSON] 16 травня 1997 на підставі розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області № 191/96 від 16.05.1997 року, та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 456, власник сертифіката мала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе села Йосипівка Фрунзівського району Одеської області розміром 5,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 5). Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 вересня 2021 року у справі № 517/553/21, яке набрало законної сили 15.10.2021 року, було встановлено факт належності вказаного сертифіката померлій [PERSON] , а також факт того, що спадкодавець є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , та рідною бабою заявника (а.с. 6-10). Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису № 64 складеного 05 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області України (а.с. 11). Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Захарівської селищної територіальної громади, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. За інформацією нотаріуса Романової І.С. Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області№ 262/01-16 від 19.04.2024 року, спадкодавець заповіт щодо майна не залишала, її спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову він неї не зверталися; свідоцтва про право на спадщину не видавались, спадкова справа щодо майна спадкодавця у нотаріальній конторі не заводилась (а.с. 27). Листом від 02.02.2022 року № 57/01-16 ця нотаріус повідомила заявника про неможливість видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті баби, оскільки місце його реєстрації на день смерті спадкодавця було за іншою адресою, що свідчить про те, що він спадщину не прийняв (а.с. 12-13). За довідкою заінтересованої особи № 587 від 07.12.2020 року, заявник з 28.01.1998 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). За довідкою старости Йосипівського старостинського округу заінтересованої особи за № 236 від 06.03.2024 року, спадкодавець була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] до дня своєї смерті, яка настала [INFO] . Фактично з грудня 1997 року [PERSON] , без реєстрації у вказаному будинку [ADDRESS] , постійно проживав у цьому будинку однією сім`єю разом зі своєю бабою [PERSON] до дня її смерті, яка настала [INFO] , вів з нею спільне господарство, здійснював за нею догляд та поховав її після смерті (а.с. 15). Зазначена довідка видана на підставі акту від 04.03.2024 року щодо фактичного проживання осіб, складеного та підписаного депутатом Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області [PERSON] з участю жителів села Йосипівка Роздільнянського району Одеської області [PERSON] і [PERSON] , які особисто знали [PERSON] та яким ці обставини особисто відомі. Підписи осіб, які підписали цей акт, посвідчені О.В.Конінською, старостою Йосипівського старостинського округу заінтересованої особи з проставленням гербової печатки селищної ради (а.с. 16). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між учасниками справи, суд виходить з наступних положень законодавства. Цивільним кодексом України, чинним на час відкриття спадщини матері заявника, було передбачено наступне: часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1 ст. 1220); право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223); у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261); спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. За результатами дослідження описаних у цьому рішенні доказів та виходячи з наведених вище положень законодавства, що були чинними на час відкриття спадщини, суд приходить до висновку про встановлення наступних фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Оскільки спадкодавець заповіт щодо свого майна не залишала, то його спадкування здійснюється за законом спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення, яким був тільки заявник, оскільки його мати і дочка спадкодавця [PERSON] померла раніше спадкодавця [INFO] . Заявник надав суду належні та допустимі докази щодо його постійного проживання разом із спадкодавцем на день її смерті (час відкриття спадщини). Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації його права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідно до наведених вище результатів дослідження описаних у цьому рішенні доказів та визначення згідно закону і судової практики правовідносин учасників справи, суд приходить до висновку про доведеність вимог заяви та наявність законних та обгрунтованих підстав для її задоволення.

Outcome: approved