Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

31 серпня 2023 року позивач звернувся у Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача майно, набуте без достатніх правових підстав у вигляді грошових коштів в сумі 8982 грн. 36 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2023 року справа передано для розгляду в Рівненський районний суд Рівненської області, за підсудністю. Ухвалою Рівненського\~районного суду\~Рівненської області\~від 18\~жовтня 2023\~року вказана\~позовна заява\~прийнята до\~розгляду заправилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2018 року по справі №569/7495/18, залишеним без\~зміни постановою\~Рівненського апеляційного\~суду від\~23\~червня 2020\~року, позов [PERSON] до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено, стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 45358 грн 58 коп. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. \~ \~ \~ \~Вказане рішення суду було звернуто до виконання і згідно розпоряджень головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Дудки І.О. відповідачу [PERSON] перераховано грошові кошти в сумі 46063 грн 38 коп., однак в ході примусового виконання рішення суду із вищевказаної суми доходу не утримувався податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, тому ПрАТ "Рівнеазот" з суми доходу в 46063 грн. 38 коп. було утримано податок на доходи фізичних осіб в сумі 8291 грн. 41 коп. та військовий збір в сумі 690 грн. 95 коп., які перераховано до відповідного бюджету. Таким чином, відповідачем отримано кошти у більшому розмірі ніж визначено рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2018 року на суму 8982 грн. 36 коп., а тому позивач просить стягнути такі безпідставно набуті кошти з відповідача. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку представника в судове засідання не забезпечив, представник позивача подав заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги не визнавав, просив відмовити у задоволенні позову, а справу слухати у відсутності відповідача та його відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Ознайомившись із позовною заявою, дослідивши в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню повністю. Так,\~рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2018 року по справі №569/7495/18, залишеним без\~зміни постановою\~Рівненського апеляційного\~суду від\~23\~червня 2020\~року, позов [PERSON] до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено, стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 45358 грн 58 коп. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. 09 березня 2021 року старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито виконавче провадження ВП№64722808 про стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 45358 грн. 58 коп. 19 травня 2021 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дудкою І.О. у зв`язку із фактичним виконанням боржником рішення у повному обсязі закрито виконавче провадження ВП№64722808 про примусове виконання виконавчого листа №569/7495/18 виданого 26 листопада 2020 року щодо стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 45358 грн. 58 коп. 10 березня 2021 року старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гончаренко Н.М. відкрито виконавче провадження ВП№64723039 про стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь [PERSON] сплаченого судового збору у сумі 704 грн 80 коп. 19 травня 2021 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дудкою І.О. у зв`язку із фактичним виконанням боржником рішення у повному обсязі винесено рішення про закінчення виконавчого провадження ВП№64723039 про стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь [PERSON] сплаченого судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. При примусовому виконанні виконавчих документів у справі №569/7495/18 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дудкою І.О. (в межах зведеного виконавчого провадження №55154344 про стягнення коштів з ПрАТ "Рівнеазот" стягнуто на корись відповідача грошові кошти у розмірі 46063 грн. 38 коп., а саме: 760,18 грн (розпорядження №64722808 від 22 березня 2021 року); 9194,91 грн (розпорядження №64722808 від 24 березня 2021 року); 12631,27 грн (розпорядження №64722808 від 31 березня 2021 року); 13183,45 грн (розпорядження №64722808 від 09 квітня 2021 року); 9588,77 грн (розпорядження №64722808 від 13 квітня 2021 року); 704,80 грн (розпорядження №64723039 від 17 травня 2021 року). Однак, під час виконання вказаного виконавчого провадження, із виплаченого доходу [PERSON] в сумі 46063,38 грн не утримувався податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Відповідно до довідки ПрАТ "Рівнеазот" №350 від 15 травня 2023 року, в квітні 2023 року з виплаченої ПрАТ "Рівнеазот" з суми доходу 46063,38 грн утримано ПДФО на суму 8291 грн. 41 коп. та військовий збір на суму 690 грн. 95 коп. та перераховано до відповідного бюджету: платіжною інструкцією № RA002747 від 21 квітня 2023 року податок з доходів фізичних осіб з розмірі 2663,26 грн; платіжною інструкцією № RA002751 від 21.04.2023 року військового збору в сумі 221,94 грн; платіжною інструкцією № RA002748 від 21.04.2023 року податок з доходів фізичних осіб в розмірі 6499,49 грн; платіжною інструкцією № RA002752 від 21.04.2023 року військового збору в сумі 541,62 грн. 25 травня 2023 року ПрАТ "Рівнеазот" направило на адресу Відповідача Лист-вимогу за вих. №47-юд від 24 травня 2023 року про повернення майна (грошових коштів), набутих без достатньої правової підстави в сумі 8982,36 грн протягом 7 календарних днів з моменту отримання вищевказаного листа-вимоги, однак такий лист було повернено за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Частиною 1 статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до абз.3 п.3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. В статті 163 Податкового кодексу України визначені доходи, які є об`єктом оподаткування. Зокрема, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є доходом, який підлягає оподаткуванню. Згідно з п.п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим кодексом. Підпунктом 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167цього кодексу Відповідно до п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є об`єктом оподаткування військовим збором, що становить 1,5 відсотка об`єкта оподаткування. Функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованої на підставі рішення суду, виконує роботодавець, згідно з роз`ясненнями Державної фіскальної служби України від 05 листопада 2015 року у листі №23714/6/99-99-17-03-03-15. В постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц зазначено, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. При цьому, не зазначення у резолютивній частині судового рішення, що сума, яка підлягала стягненню на користь відповідача, визначається судом без утримання податку й інших обов`язкових платежів, не дає підстав отримати цю суму відповідачу, ураховуючи обов`язок сплати податків та інших обов`язкових платежів, а також їх сплату позивачем (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 585/3264/15-ц). 25 травня 2018 року Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 569/7495/18 видано судовий наказ щодо стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 45358 грн. 58 коп. Вказане рішення суду виконане органами ДВС на користь [PERSON] у повному обсязі. Предметом спору у справі, що розглядається судом, є повернення на користь позивача, як податкового агента, коштів у вигляді не відрахованих із середнього заробітку звільненого працівника податку та військового збору у спосіб, визначений ст.1212 ЦК України. Обраний позивачем спосіб захисту свого цивільного права не суперечить положенням ст.16 ЦК України. Щодо доводів відповідача на застосування до вказаних правовідносин ст.1215 ЦК України, то суд вказує на таке. Стаття 1215 ЦК України передбачає випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст.1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Отже, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін. Однак, згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до п.п.14.1.48 ПК України, заробітна плата - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом. У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст.2 Закону України "Про оплату праці", тому на неї не розповсюджується правило ст.1215 ЦК України. Позивач, на виконання рішення суду в примусовому порядку, сплатив відповідачу всю суму боргу, однак без відрахування податків і зборів. Відповідач отримав в порядку примусового виконання рішення суду кошти в сумі 8982 грн. 36 коп. без достатньої правової підстави, оскільки вказана сума повинна була бути сплачена її податковим агентом в дохід держави. Враховуючи, що позивач сплатив всі необхідні податки та збори, то вони підлягають стягненню із відповідача на користь позивача відповідно до ст.1212 ЦК України. Суд не бере до уваги твердження відповідача, що дії державного виконавця щодо перерахування коштів у межах зведеного виконавчого провадження № 55154344 не оскаржувалися, оскільки справляння і оплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено утримання державним (або приватним) виконавцем податків та зборів з суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відтак, державний виконавець не може виступати податковим агентом та платником податку на доходи фізичних осіб та військового збору за працівника, а тому підстави для оскарження дій державного виконавця відсутні. Оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ПрАТ "Рівнеазот"є обґрунтованим, доведеним належними доказами, а тому підлягає до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна заява підлягає задоволенню повністю, в силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, сплата судового збору покладається на відповідачів пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: approved