Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

У жовтні 2023 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованість за кредитним договором № 08668-11/2021 в розмірі 21 900 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 11.11.2021\~ між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08668-11/2021, зобов`язання за яким відповідачем не виконано. В подальшому, 21.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 21092022, яким останньому за плату передано право вимоги до боржників, в тому числі до відповідача вимоги на суму 21 900 грн. З огляду на вказане, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на його користь. На підставі ухвали судді Святошинського районного суду міста Києва від 10.11.2023 справа надіслана за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 02.02.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні 13.03.2024. 04.03.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, що вказано у постанові ВП ВС від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Просить позовні вимоги залишити без задоволення та здійснити розподіл судових витрат між сторонами. 12.03.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому висловлено прохання задовольнити позовні вимоги повністю. Також зазначено, що відповідно до умов кредитного договору, зокрема п. 4.3, кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому дата 28.11.2021 є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору.\~\~\~ У позовній заяві та у відповіді на відзив міститься прохання (клопотання) представника позивача про розгляд справи за його відсутності. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 11.11.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08668-11/2021, відповідно до якого на умовах строковості, зворотності, платності відповідач отримав кредит в сумі 6 000 грн. під 912,5% річних в розрахунку 2,50% на добу та зобов`язався повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами договору. За умовами договору термін кредиту становить 18 днів, тобто до 28.11.2021. Строк дії договору починається з моменту його укладення та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 1.2 договору). 21.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 21092022, відповідно до п. 1.1 якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, що формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору. Як вбачається з Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022, від ТОВ «ФК «Інвеструм» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 08668-11/2021, загальна сума заборгованості 21 900 грн., в тому числі: 6 000 грн. - основний борг; 15 900 грн. - відсотки. В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі реєстру боржників та розрахунок заборгованості за кредитним договором 08668-11/2021 за період з 21.09.2022 по 30.09.2023. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з нормою статті 562 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.\~ При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). За умовами договору про надання фінансового кредиту № 08668-11/2021 від 11.11.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] , передбачено надання кредиту в розмірі 6 000 грн строком на 18 днів, тобто до 28.11.2021. Отже, ТОВ «ФК «Інвеструм» має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за 18 днів по 28.11.2021, що виходячи із установлених у договорі процентних ставок (2,5% на добу) становить 2 700 (6 000*2,5/100*18) грн. Суд враховує те, що пунктом 1.4. договору передбачена процентна ставка у розмірі 0,5% на добу, проте зазначає, що вказана ставка застосовується за умови повного повернення кредиту протягом 18 днів з моменту його надання кредиту. Натомість, як було встановлено, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав та не повернув у встановлений строк кредит разом із нарахованими відсотками, а тому втратив право на пільгову процентну ставку за користування кредитними коштами. На час закінчення строку кредитування за договором № 08668-11/2021 від 11.11.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] розмір заборгованості за кредитним договором склав 8 700 грн, з яких 6 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу і 2 700 грн. - сума заборгованості за відсотками. Саме ця заборгованість має бути стягнута з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Оскільки після спливу строку кредитування відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитор не мав права нараховувати відсотки за кредитом, тому вимоги про стягнення процентів, які нараховані після 28.11.2021 за договором № 08668-11/2021 від 11.11.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та\~ [PERSON] ,\~ є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак таких вимог банк не заявляв. За неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може наставити відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Посилання представника позивача у відповіді на відзив, зокрема, що дата 28.11.2021 є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються наведеними у справі висновками. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково, а саме - на 39,73 %, то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1 066,35 грн. (2 684 х 39,73%).

Outcome: partial