Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області із вказаним вище позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що 09.06.2009 року між ним, [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від якого народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2023 року у справі №722/819/23 шлюб між ним та [PERSON] розірвано шлюб. Після припинення з ним стосунків відповідачка жодним чином не проявляла уваги до дітей, з ними не зв`язується та не відвідує. Він самостійно опікується та забезпечує дітей, окремо проживає з ними, дбає за їхній матеріальний та моральний стан. Вказані обставини були предметом дослідження у межах справи №722/819/23. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17). Тобто обставини, встановлені судом у даній справі раніше, є преюдиційними та доказуванню не підлягають. Відповідно до п. 1.4. Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 25 квітня 2023 року, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н.В. вони домовились про те, що їх діти будуть перебувати на утриманні батька, виховуватись ним та проживатимуть разом з ним за місцем його проживання в Україні. Із рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11.05.2023 року вбачається, що факт самостійного утримання та виховання неповнолітніх дітей підтверджується довідками Хотинського опорного закладу загальної середньої освіти Хотинської міської ради №№01-22-115, 01-22-116 від 26.04.2023 року, договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, довідкою сімейного лікаря Недобоївської амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП «Хотинський районний центр первинної медичної допомоги» Хотинської міської ради №134 від 27.04.2023 року. Окрім того, вказаним рішенням встановлено факт самостійного його виховання та утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . У той же час, відповідно до довідки №104, виданої Недобоївською сільською радою Дністровського району Чернівецької області від 06.02.2024 року, він, [PERSON] , та його діти: [PERSON] та [PERSON] , проживають разом та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Поясненнями свідків підтверджується факт того, що відповідачка не зареєстрована та не проживає за адресою позивача, який самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує їх. Практичним психологом-консультантом [PERSON] було проведено і психологічне дослідження 14.02.2024 року [PERSON] та 15.02.2024 року [PERSON] , що підтверджується відповідними її висновками, з яких вбачається, що матір дітей, [PERSON] самоусунулась від виконання нею материнських обов`язків щодо них, свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та їх навчання, не проявляє щодо них достатньої материнської турботи та діє всупереч інтересам неповнолітніх дітей. Відтак, він, [PERSON] добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створює для дітей необхідні умови для їх проживання та розвитку, забезпечує їх усім необхідним. Він є особою молодого віку, здоровий та працездатний, на диспансерному наркологічному чи психіатричному обліку не перебуває. Враховуючи те, що відповідачка не бере участі в забезпеченні потреб дітей, в їх харчуванні, медичному огляді, лікуванні та матеріальних потребах, властивих дітям відповідного віку, не цікавиться їх життям, не бачиться з ними та не спілкується, не виявляє інтересу до здобуття дітьми освіти, засвоєнню ними норм моралі, вважає, що [PERSON] свідомо нехтує потребами своїх дітей, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків, а тому є підстави для позбавлення її батьківських прав. Із врахуванням викладеного, просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте направив на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю за наявними у матеріалах справи доказами. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій повідомила, що наразі вона будує кар`єру, у зв`язку з чим у неї немає вільного часу, який можна використовувати на вирішення питань дітей. Вирішення питання щодо позбавлення її батьківських прав не має для неї особливого значення та впливає на її життя. Позовні вимоги [PERSON] та викладені в позовній заяві обставини визнає повністю, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зміст статті 206 ЦПК України та наслідки визнання позову їй зрозумілі. За таких обставин, просить прийняти її заяву про визнання позову [PERSON] до неї про позбавлення батьківських прав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сокирянської міської ради Тимчук О.С. в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Підстав передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв?язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копій відповідних свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 24.11.2010 року та серії [NUMBER] від 21.08.2014 року. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11.05.2023 року задоволено спільну заяву [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення. Розірвано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 09.06.2009 року Виконавчим комітетом Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом №04. Встановлено факт самостійного виховання та утримання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Із змісту рішення, вбачається, що встановлені обставини підтверджуються довідками Хотинського опорного закладу загальної середньої освіти Хотинської міської ради №№01-22-115, 01-22-116 від 26.04.2023 року, договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, довідкою сімейного лікаря Недобоївської амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП «Хотинський районний центр первинної медичної допомоги» Хотинської районної ради №134 від 27.04.2023 року. Відповідно до копії нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н.В. договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 25.04.2023 року, [PERSON] та [PERSON] досягли згоди щодо того, що їхні спільні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , будуть перебувати на утриманні батька, виховуватись ним та проживати разом із ним за місцем його проживання в Україні. Крім цього, відповідно до довідки №104, виданої 06.02.2024 року Недобоївською сільською радою Дністровського району Чернівецької області встановлено, що [PERSON] та його діти: [PERSON] та [PERSON] , проживають разом та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Факт самостійного виховання та утримання дітей [PERSON] та [PERSON] батьком [PERSON] та ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків як матері також підтверджується наданими до позовної заяви письмовими поясненнями сусідів [PERSON] та [PERSON] від 23.02.2024 року. Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/002124893 від 29.02.2024 року, [PERSON] , [INFO] , з 29.02.2024 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку практичного психолога-консультанта за результатами психологічного дослідження [PERSON] , виконаного практичним психологом-консультантом [PERSON] в період 18-19 січня 2024 року, дочка прив`язана до батька. Ці спостереження свідчать, що створення відкритого та довірчого середовища, підтримка індивідуальності та емоційна доступність батька сприяють формуванню позитивного ставлення дитини до нього. Дочка реагує на батькові вказівки з розумінням і сприймає його як надійного партнера у своєму дослідницькому розвитку, реагуючи на заборони без агресії та дотримуючись батькових вказівок. Батько адекватно реагує на запити та потреби дитини, між ними встановлюються емоційно-позитивні стосунки. Отже, внутрішня модель надійної емоційної прихильності дитини до батька включає досвід, завдяки якому вона сприймає його як надійну опору для своїх досліджень. Завдяки близькому стосунку та відповідному емоційному спілкуванню, батько успішно розвиває внутрішні тривоги дитини та виступає як вірний наставнику її дослідницькій діяльності. Відповідно до висновку практичного психолога-консультанта за результатами психологічного дослідження [PERSON] , що підтверджується висновком практичного психолога-консультанта за результатами психологічного дослідження [PERSON] від 15.02.2024 року, виконаного практичним психологом-консультантом [PERSON] в період 10-14 лютого 2024 року, [PERSON] не відвідує дитину, не передає гостинці, не цікавиться станом її здоров`я, її шкільним та повсякденним життям. Відтак, окреме проживання дитини від матері було зумовлене тим, що остання абсолютно не виконує своїх материнських обов`язків, жодних дій, спрямованих на їх виконання, не вчиняє. Так, під час спілкування з дитиною було виявлено, що вона повністю позбавлена материнської турботи та любові, потерпає від недостачі уваги з її сторони та страждає від нерозуміння таких вчинків своєї матері. Тобто [PERSON] самоусунулась від виконання нею материнських обов`язків щодо [PERSON] , свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання сина, не проявляє щодо нього достатньої материнської турботи та діє всупереч інтересам неповнолітньої дитини. При цьому негативні емоції різко посилюються під час згадок про матір, її можливу участі і житті сім`ї. Спостереження за стосунками між дитиною та матір`ю, яка не виконує материнських обов`язків, вказують на відсутність необхідної материнської турботи та уваги. Дитина стикається із значною недооцінкою та недостатньою взаємодією з боку матері, що може негативно впливати на її емоційний та соціальний розвиток. Мати не виконує ключові материнські функції, такі як надання емоційної підтримки, виховання, турбота та участь у житті дитини. Це викликає в дитини відчуття відсутності безпеки, невпевненості та неповаги. В таких стосунках відсутній відкритий та довірливий емоційний обмін, що призводить до відчуття відірваності та сепарації у дитини. Важливо враховувати, що відносини з матір`ю мають значущий вплив на формування особистості дитини, і відсутність материнської уваги призводять до серйозних наслідків у психологічному та емоційному плані для маленького члена родини. Зі слів дитини, батько опікується [PERSON] , всіляко його підтримує, є його другом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, предметом доказування по даній справі є належність виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для по: гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У відповідності до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Як вбачається з роз`яснень, які містять в п. 18 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться матеріальним, моральним, та духовним життям дітей, не цікавиться їх навчанням та розвитком, що у сукупності суперечить інтересам дітей та може їм зашкодити. Відповідно до п. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачкою [PERSON] позову не суперечить закону, зокрема ст.ст. 164, 166, 168, 169 СК України, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому його слід прийняти, а позовні вимоги задовольнити. У відповідності до вимог ч.ч.2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч.ч.1,2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідачка є особою працездатного віку, а тому, враховуючи об`єктивні обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідачки на утримання дітей підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позовні вимоги про позбавлення батьківських прав задоволено в повному обсязі, та позивачем при зверненні до суду із такими вимогами сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією №7967-9946-0310-9471 від 29.02.2024 року, то з відповідачки на його користь підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1211,20 грн. Крім цього, відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved