Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до 1. [PERSON] , 2. [PERSON] , 3. [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів: - заборгованість за послуги з постачання гарячої води в розмірі 39 249,94 грн; - інфляційні втрати в розмірі 4 906,14 грн; - 3% річних у розмірі 1 317,29 грн. Позовну заяву обґрунтував тим, що ТОВ «Євро-реконструкція» здійснює надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] , зокрема, до квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, які є споживачами послуг, які надає позивач. Письмовий договір з позивачем про надання послуг відповідачі не укладали, однак вони не звільняються від сплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідачі своєчасно з січня 2016 року не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.12.2023 у розмірі 39 249,94 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України на розмір заборгованості нараховані 3% річних у розмірі 1 317,29 грн, інфляційні втрати в розмірі 4 906,14 грн. За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 15.02.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи. Разом із позовною заявою представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. 20.03.2024 відповідач-1 подала клопотання про відкладення судового засідання. 20.03.2024 суд задовольнив клопотання відповідача-1 та відклав розгляд справи на 25.04.2024 на 11 год. 45 хв. 05.04.2024 представник відповідача-1 - адвокат Константинов О.Г. засобами поштового зв`язку подав відзив на позовну заяву (надійшов до суду 05.04.2024, зареєстрований за вх. № 25153/24), в якому сторона відповідача-1 визнає позовні вимоги частково, а саме: 11 996,62 грн - заборгованість за послуги з постачання гарячої води, 3% річних у розмірі 90,84 грн, інфляційні втрати в розмірі 135,26 грн. На обґрунтування своєї позиції зазначає таке. Позивач, просить стягнути з відповідачів загальну заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з січня 2016 року по листопад 2023 року у розмірі 45 473,37 гривень. Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до статті 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідач 1 вважає, що з урахуванням продовження строку позовної давності, та того що карантин був введений 12.03.2020 року, строк позовної давності необхідно відраховувати саме з цієї дати. Тобто на користь Позивача з Відповідачів 1, 2, 3 підлягають стягнення платежі за постачання гарячої води з березня 2017 року по листопад 2023 року. Таким чином, період стягнення за постачання гарячої води основної заборгованості, інфляційних витрат та 3% річних за період з січня 2016 року по лютий 2017 року (включно), не підлягає задоволенню, оскільки строк позовної давності за вказаний період вже минув, а строк позовної давності повинен почати відраховуватися від 12.03.2020 року. Окрім того, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короно вірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17.03.2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «СОVID-19», з 12.03.2020 року на всій території України запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року зі змінами, з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2». Зважаючи на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби «СОVID-19» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат за період березня 2020 по дату завершення нарахування зобов`язань згідно розрахунку заборгованості - березень 2022 року на суму боргу за надані послуги, є помилковим та порушує норми матеріального права. Позовні вимоги в частині стягнення розміру 3% річних та інфляційна складова підлягає зміні шляхом перерахування розмірів цих сум з виключенням з періоду обрахунку періоду з березня 2020 по березень 2022 року, протягом якого штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки закону. Відповідно до платіжної інструкції № 0.0.3266710524.1 від 22.10.2023 року на суму 375,00 (Триста сімдесят п`ять грн.00 коп.) гривень (оплата за вересень 2023 року), платіжної інструкції № 0.0.3337233268.1 від 02.12.2023 року на суму 664,00 (Шістсот шістдесят чотири грн. 00 коп.) гривень (оплата за листопад 2023 року) та платіжної інструкції № 0.0.3363368909.1 від 16.12.2023 року на суму 890,00 (Вісімсот дев`яносто грн. 00 коп.) гривень (оплата за листопад 2023 року), Відповідач 1 здійсним відповідні платежі, які не були зазначені у розрахунку наданому Позивачем разом з позовною заявою. Відповідачем 1 був проведений свій розрахунок з урахуванням положень Цивільного кодексу України про строк позовної давності, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короно вірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17.03.2020 року), а також платіжної інструкції № 0.0.3196765346.1 від 14.09.2023 року на суму 373,00 (Триста сімдесят три грн. 00 коп.) гривень (оплата за серпень 2023 року),платіжної інструкції № 0.0.3266710524.1 від 22.10.2023 року на суму 375,00 (Триста сімдесят п`ять грн.00 коп.) гривень (оплата за вересень 2023 року), платіжної інструкції № 0.0.3337233268.1 від 02.12.2023 року на суму 664,00 (Шістсот шістдесят чотири грн. 00 коп.) гривень (оплата за листопад 2023 року) та платіжної інструкції № 0.0.3363368909.1 від 16.12.2023 року на суму 890,00 (Вісімсот дев`яносто грн. 00 коп.) гривень (оплата за листопад 2023 року), який викладений у додатку № 1 про розрахунок заборгованості за надання послуг з постачання гарячої води за період з квітня 2017 року по листопад 2023 року, по житловому приміщенню (квартирі), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з розрахунком заборгованості Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3, за надання послуг з постачання гарячої води, який зазначений у Додатку № 1,за період з квітня 2017 року по листопад 2023 року,загальна сума заборгованості: складає 36 668, 14 (Тридцять шість тисяч шістсот шістдесят вісім грн. 14 коп.) гривень з яких: сума основного боргу: 35 989, 86 (Тридцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять грн. 86 коп.) гривень, 3% річних: 272,51 (Двісті сімдесят дві грн. 51 коп.) гривень та інфляційна складова боргу: 405,77 (Чотириста п`ять грн. 77 коп.) гривень. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню солідарно з Відповідача 1 на користь Позивача за надані послуги з постачання гарячої води складає: сума основного боргу 11 996,62 (Одинадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість грн. 62 коп.) гривень, 3% річних: 90,84 (Дев`яносто грн. 84 коп.) гривень, та інфляційна складова боргу: 135,26 (Сто тридцять п`ять грн. 26 коп.) гривень. 12.04.2024 позивач засобами поштового зв`язку подав відповідь на відзив (надійшла до суду 15.04.2024, зареєстрована судом за вх.. № 27433/24), у якому зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути солідарно з відповідачів: - заборгованість за послуги з постачання гарячої води в розмірні 37 982,03 грн; - інфляційні втрати в розірі 4 176,31 грн; - 3% річних у розмірі 1 100,20 грн. На обґрунтування своєї позиції зазначає таке. 1). Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідачів про стягнення заборгованості за спожиті послуги. Відповідачі своєчасно з січня 2016 року не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.12.2023 року в розмірі 39 249,94 грн. Інфляційна складова боргу, яка розрахована згідно Листа «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-67р та відповідно до розрахунку ціни вимоги станом на 23.02.2022 становить 4 906,14 грн. Розмір 3% річних розраховано за формулою: сума боргу х 3%/365 х кількість днів прострочення та відповідно до розрахунку ціни вимоги станом на 23.02.2022 становить 1 317,29 грн. Підлягає стягненню всього: - заборгованість за послуги з гарячого водопостачання в розмірі 39 249,94 грн; - інфляційні втрати в розмірі 4 906,14 грн; - 3% річних у розмірі 1 317,29 грн. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також предметом якщо предметом позову є лише частині вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який постановами КМУ був неодноразово продовжений. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних про епідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року». Отже, починаючи з 12.03.2020 строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання коронавірусної хвороби (COVID-19). Пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017. Оскільки з 12.03.2017 строк позовної давності продовжений, борг за період з 12.03.2017 по 01.12.2023 нарахований в межах строку позовної давності, а відповідно заява сторони відповідача-1 про застосування строку позовної давності може бути застосована лише до частини заявлених позивачем вимог за послугу з гарячого водопостачання у період з 01.01.2016 по 12.03.2017. 2). До відзиву на позовну заяву стороною відповідача-1 додано копії платіжних інструкцій та зазначено, що вказані платежі не враховані позивачем у розрахунку заборгованості за період з 01.01.2016 по листопад 2023 року включно. Однак, платіж у розмірі 373,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3196765346.1 від 14.09.2023 врахований у розрахунку та вказаний в колонці «сплачено, грн.», рядок «Вересень. 2023». Платіж у розмірі 375,00 грн згідно платіжної інструкції № 0.0.3266710524.1 від 22.10.2023 врахований у розрахунку та вказаний в колонці «сплачено, грн.», рядок «жовтень 2023». Платіж у розмірі 664,00 грн згідно платіжної інструкції № 0.0.3337233268.1 від 02.12.2023 та платіж у розмірі 890,00 грн згідно платіжної інструкції № 0.0.3363368909.1 від 16.12.2023 був здійснений відповідачем після закінчення періоду виникнення заборгованості та формування розрахунку, тому платежі за грудень 2023 року не можуть відображатися у розрахунку станом на 30.11.2023. Зазначені платежі зараховані в погашення заборгованості в наступний період поза межами позову. 3). Постановою КМУ від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Постановою КМУ від 29.12.2023 № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо оплати житлово-комунальних послуг» були внесені зміни до постанови КМУ від 5 березня 2022 р. № 206 та викладено в такій редакції: «1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: Нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться (бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бонових пій, на яких (Функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації, або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бонових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р . № 285). Таким чином, постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2022 № 206, на всій території України, було встановлено заборону нарахування в період дії воєнного стану неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань та 3% річних на заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, яка виникла в період дії воєнного стану з 24.02.2022 року. Згідно доданих до позовної заяви Розрахунків заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу здійснюється лише по 23.02.2022 року, тобто лише на ту заборгованість, яка виникла до введення в дію воєнного стану в Україні. Оскільки, відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, з них на користь позивача стягуються заявлені 3% річних та інфляційні втрати. Зважаючи на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. При цьому, відповідно до на приписів п.п.4 п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», оскільки вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (шрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст.ст.549-552ЦК України). Однак, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер. Така позиція, висловлена у постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року №912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року №902/417/18. Оскільки, 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер, тому до положення даної статті закону застосовується загальний строк позовної давності. З урахуванням заяви відповідача про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності, позивач надав суду розрахунок заборгованості за послугу з гарячого водопостачання за період з 12 березня 2017 року по 01 грудня 2023 року, з урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Заборгованість відповідачів з урахуванням зробленої представником відповідача [PERSON] заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності до заявлених вимог за період з 12 березня 2017 року по 01 грудня 2023 року становить: - заборгованість за надані послуги з гарячого водопостачання 37 982,03 грн.; - інфляційна складова боргу розраховується до 23.02.2022 та становить 4 176,31 грн.; - розмір 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги розраховується до 23.02.2022 та становить 1 100,20 грн. Представник відповідача-1 - адвокат Константинов О.Г. подав заперечення на відповідь на відзив. Документ сформований в системі «Електронний суд» 21.04.2024, зареєстрований судом 22.04.2024 за вх.. № 29005/24. У заперечення на відповідь на відзив зазначив таке. 1). Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короно вірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17.03.2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «СОVID-19», з 12.03.2020 року на всій території України запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року зі змінами, з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2». Зважаючи на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби «СОVID-19» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат за період березня 2020 по дату завершення нарахування зобов`язань згідно розрахунку заборгованості - березень 2022 року на суму боргу за надані послуги, є помилковим та порушує норми матеріального права. Таким чином, з урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення розміру 3% річних та інфляційна складова підлягає зміні шляхом перерахування розмірів цих сум з виключенням з періоду обрахунку періоду з березня 2020 по березень 2022 року, протягом якого штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки закону. 2). Посилання Позивача на позицію Великої палати Верховного суду від 04 лютого 2020 року № 912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року, є недоречною оскільки по-перше, зазначені позиції були висловлені до початку корона вірусної хвороби «СОVID-19, а отже без урахування нормативно-правових обставин, що виникли після початку корона вірусної хвороби «СОVID-19, а по-друге до зазначених справ застосовувалися норми права, що діяли на момент розгляду справ, тобто знов ж таки до початку корона вірусної хвороби «СОVID-19». 3). У своїй відповіді на відзив Позивач зазначає, що платіж у розмірі 664,00 гривень, згідно з платіжної інструкції № 0.0.3337233268.1 від 02.12.2023 року та платіж у розмірі 890,00 гривень був здійсненний Відповідачем 1 після закінчення виникнення заборгованості, однак зазначена позиція є хибною. Відповідачем 1 була надана платіжна інструкція № 0.0.3337233268.1 від 02.12.2023 року на суму 664,00 (Шістсот шістдесят чотири грн. 00 коп.) гривень (оплата за листопад 2023 року) та платіжна інструкція № 0.0.3363368909.1 від 16.12.2023 року на суму 890,00 (Вісімсот дев`яносто грн. 00 коп.) гривень (оплата за листопад 2023 року), відповідно до яких Відповідач 1 здійсненим відповідні платежі, які не були зазначені у розрахунку наданому Позивачем разом з позовною заявою. Так, відповідно до платіжної інструкція № 0.0.3337233268.1 від 02.12.2023 року та платіжної інструкції № 0.0.3363368909.1 від 16.12.2023 року, у графі "ПЕРІОД" чітко зазначено, за який місяць була оплата, а саме за листопад 2023 року. Отже, позиція Позивача, щодо здійснення Відповідачем оплати після закінчення виникнення заборгованості є необґрунтованою. 22.04.2024 представник відповідача-1 - адвокат Константинов О.Г. подав клопотання про долучення до справи доказів, а саме: відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податку про джерела/суми нарахованого доходу станом на 22.04.2024 та копію довідки ОК-7 від 22.04.2024. Документ сформований в системі «Електронний суд» 22.04.2024, зареєстрований судом 22.04.2024 за вх. № 29339/24. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач-1 у судовому засіданні пояснила, що вона визнає позовні вимоги частково, а саме в розмірі, зазначеному у відзиві на позовну заяву. Просить розстрочити виконання рішення на рік, оскільки вона зараз не працевлаштована. Представник відповідача-1 - адвокат Константинов О.Г. у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги сторона відповідача-1 визнає частково, а саме в розмірі, зазначеному у відзиві на позовну заяву. Просив розстрочити виконання рішення на один рік, оскільки відповідачка-1 зараз не працює. Відповідачі-2, 3 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотань та заяв не подали. Заслухавши сторону відповідача-1, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Щодо заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає таке. У відзиві на позовну заяву позивач просив стягнути солідарно з відповідачів: - заборгованість за отримані послуги з постачання гарячої води в розмірі 37 982,03 грн; - інфляційні втрати в розмірі 4 176,31 грн; - 3% річних у розмірі 1 100,20 грн. На обґрунтування заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач зазначив, що здійснив перерахунок заборгованості з урахуванням наслідків спливу позовної давності. Враховуючи, що згідно з принципом диспозитивності у цивільному судочинстві особа розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, підстав для її неприйняття суд не вбачає. Подальший розгляд справи суд здійснюватиме з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом, норми права, які застосував суд, та мотиви, з яких виходив суд. Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] здійснюється на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012 (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 23.07.2014 в газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивач розмістив повідомлення з пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділу теплопостачальної організації із зазначення відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано на офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06.08.2014 (№ 111 (4511)). Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі не укладали з позивачем договір, однак відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. У постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13 зазначено, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, підставою для стягнення заборгованості за наданні послуги є встановлення факту користування відповідачами житлово-комунальних послуг. Суд установив, що у спірний період позивач надавав відповідачам як фактичним користувачам послуги з постачання гарячої води. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги (постачання гарячої води) по житловому приміщенню (квартирі), що розташоване за адресою: [ADDRESS] , о/р № [NUMBER] відповідачка у період з 12.03.2017 по 30.11.2023 не в повному обсязі та несвоєчасно вносила плату за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 37 982,03 грн. Щодо заявленої представником відповідача-1 - адвокатом Константинова О.Г. вимог про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Позивач звернувся до суду з цим позовом засобами поштового зв`язку 17.01.2024, надійшов до суду позов із додатками 22.01.2024. Позивач заявив позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення заборгованості з постачання гарячої води за період з 12.03.2017 по 30.11.2023). Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 (далі Закон 540-ІХ) розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тому пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Враховуючи, що з 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин, а відповідно до Закону 540-ІХ під час дії карантину строки звернення до суду, продовжуються на строк дії такого карантину, строк позовної давності за вимогами, заявленими після 12 березня 2017 року є таким, що продовжений відповідно до закону, тому суд не вправі застосувати наслідки спливу строку позовної давності до цих вимог. Підстави для застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених вимог (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог) відсутні, оскільки позивач здійснював нарахування заборгованості відповідачам за послуги з постачання гарячої води у період з 12.03.2017 по 30.11.2023, тобто у межах позовної давності. Щодо заперечень сторони відповідача-1 про розмір заборгованості за постачання гарячої води, суд зазначає таке. Заперечуючи проти розміру заборгованості з постачання гарячої води, представник відповідача-1 - адвокат Константинов О.Г. зазначив, що відповідач-1 у спірний період здійснювала часткові платежі, а саме: - згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3196765346.1 від 14.09.2023 у розмірі 373,00 грн - оплата за серпень 2023 року; - згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3266710524.1 від 22.10.2023 у розмірі 375,00 грн - оплата за вересень 2023 року; - згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3337233268.1 від 02.12.2023 у розмірі 664,00 грн - оплата за листопад 2023 року; - згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3363368909.1 від 16.12.2023 у розмірі 890,00 грн - оплата за листопад 2023 року. У відповіді на відзив позивач зазначив, що здійснюючи розрахунок заборгованості (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), він частково врахував здійснені відповідачем-1 платежі, а саме: - платіж у розмірі 373,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3196765346.1 від 14.09.2023 враховував у розрахунку, зазначив в колонці «Сплачено, грн.», рядок «Вересень.2023»; - платіж у розмірі 375,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3266710524.1 від 22.10.2023 врахував у розрахунку, зазначив в колонці «Сплачено, грн.», рядок «Жовтень . 2023». Платіж у розмірі 664,00 грн здійснений згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3337233268.1 від 02.12.1012 та платіж у розмірі 890,00 грн здійснений згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3363368909.1 від 16.12.2023 були здійснені відповідачем-1 після закінчення періоду виникнення заборгованості та формування розрахунку, тому платежі за грудень 2023 не відображаються в розрахунку заборгованості. Разом із тим, суд зазначає таке. Згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3196765346.1 від 14.09.2023 відповідач-1 [PERSON] здійснила оплату на користь ТОВ «Євро-реконструкція» у розмірі 373,00 грн за послуги з постачання централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , о/р 2538, період 08.2023-08.2023 (а.с.56). Позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості, враховану цю оплату. Згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3266710524.1 від 22.10.2023 відповідач-1 [PERSON] здійснила оплату на користь ТОВ «Євро-реконструкція» у розмірі 375,00 грн за послуги з постачання централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , о/р 2538, період 09.2023-09.2023 (а.с.57). Позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості, враховану цю оплату. Згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3337233268.1 від 02.12.2023 відповідач-1 [PERSON] здійснила оплату на користь ТОВ «Євро-реконструкція» у розмірі 664,00 грн за послуги з постачання централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , о/р 2538, період 11.2023-11.2023 (а.с.58). Згідно з платіжною інструкцією 0.0.3363368909.1 від 16.12.2023 відповідач-1 [PERSON] здійснила оплату на користь ТОВ «Євро-реконструкція» у розмірі 890,00 грн за послуги з постачання централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , о/р 2538, за період 11.2023-11.2023 (а.с.59). Доводи позивача про те, що здійснені відповідачем-1 оплати згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3337233268.1 від 02.12.2023 у розмірі 664,00 грн та згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3363368909.1 від 16.12.2023 у розмірі 890,00 грн він зарахував у погашення заборгованості за інший період суд не враховує, вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки позивач не надав суд доказів на підтвердження цього. Окрім того, у зазначених платіжних інструкція № 0.0.3337233268.1 від 02.12.2023 та № 0.0.3363368909.1 від 16.12.2023 зазначено період, за який здійснюється така оплата (11.2023-11.2023), тому вони не мають бути враховані у рахунок оплати боргу за інший період. Отже, здійснені за платіжними інструкціями № 0.0.3337233268.1 від 02.12.2023 та № 0.0.3363368909.1 від 16.12.2023 оплати у загальному розмірі 1 554,00 грн мають бути виключені з загального розміру заборгованості, який просить стягнути позивач солідарно з відповідачів: 37 982,03-1 554,00 грн = 36 428,03 грн. Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке. Згідно з доданим до позову розрахунком заборгованості (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) позивач нарахував відповідачам за період з 12.03.2017 по 23.02.2023 на заборгованість 3% річних у розмір 4 176,31 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 100,20 грн (а.с.72). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення, зокрема, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію Російської Федерації проти України. Дані обставини є загальновідомими та доказуванню не підлягають. Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», оскільки позивач не здійснював відповідачам нарахування 3% річних та інфляційних втрат після 23.02.2023, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Отже, солідарному стягненню з відповідачів-1, 2, 3 на користь позивача підлягає: - заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 12.03.2017 по 30.11.2023 у розмірі 36 428,03 грн; - 3% річних за період з 12.02.2017 по 23.02.2022 у розмірі 1 100,20 грн; - інфляційні втрати за період з 12.02.2017 по 23.02.2022 у розмірі 4 176,31 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів 1, 2, 3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 973,02 грн з кожного. Щодо розстрочення виконання рішення, суд керується таким. Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Клопотання сторони відповідача про розстрочення виконання судового рішення підлягає задоволенню з наданням розстрочення виконання на 12 місяців у частині стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат, тобто по 3 475,38 грн.

Outcome: approved