Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

13 лютого 2024 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач, в інтересах якої діє адвокат Климчук В.В., просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 13 серпня 2020 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 213. Позов обґрунтовано тим, що позивачка перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано 13 серпня 2020 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №213. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Причиною звернення позивачки до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що за короткий час перебування у шлюбі сторони не змогли побудувати сімейні відносини через різні погляди на сімейне життя та сімейні відносини. Виявилося, що у кожного свої цінності та пріоритети, тому подружжя вирішили проживати окремо, дитина залишилася проживати разом із матір`ю, проти чого відповідач не заперечував. З 2021 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, у кожного свій окремий бюджет. З початком воєнних дій, у серпні 2022 року, позивачка разом із дочкою переїхала у місто Славутич, де вони зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, відповідач наразі проживає у місті Харків. Подружжя не будує спільних планів на майбутнє, а шлюб існує формально. Отже, рішення про розлучення відповідає інтересам обох сторін. Спірних питань щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, її утримання між сторонами немає. Дитина проживає разом із позивачкою, яка не перешкоджає відповідачу брати участь у вихованні дитини, її утриманні тощо. На час подання позову між сторонами відсутній спір щодо поділу майна подружжя, оскільки за час перебування в шлюбі такого майна вони не набули. Ухвалою від 14 лютого 2024 року зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати суду інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньопереміщених осіб відносно відповідача [PERSON] як внутрішньопереміщеної особи, а саме: загальні відомості про особу (прізвище, ім`я, по батькові, дата народження); дані про документ, що посвідчує особу; відомості про останнє зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону, та її фактичне місце проживання/перебування; адреса, за якою із внутрішньо переміщеною особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та номер телефону. Ухвалою від 08 квітня 2024 року, після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 06 травня 2024 року. Учасники справи у призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце якого були повідомлені належним чином у порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Представник позивача - адвокат Климчук В.В. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач надіслав до суду заяву, в якій визнав позов, просив розірвати шлюб з позивачем та не надавати строк для примирення, не заперечував проти розгляду справи без виклику сторін. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 13 серпня 2020 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), копію якого долучено до справи, [PERSON] та [PERSON] , 13 серпня 2020 року зареєстрували шлюб у Бахмутському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що 13 серпня 2020 року складено відповідний актовий запис за № 213. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . [INFO] , до реєстрації шлюбу, в сторін народилась дочка [PERSON] , батьком якої записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13 серпня 2020 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), копію якого долучено справи. Відповідно до витягів з реєстру Бахмутської територіальної громади №2024/0011485601 від 12 лютого 2024 року, № 2023/009405023 від 16 листопада 2023 року відповідно [PERSON] , позивачка у справі, та малолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідками про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи № 3219-7001415997, № 3219-7001416131, виданими Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 10 серпня 2022 року, фактичне місце проживання/перебування [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , відповідно зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , відповідач у справі, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання №3014, виданою відділом реєстрації Бахмутської міської ради Донецької області від 13 серпня 2020 року, копію якої долучено до справи, інформацією №01-40/93/2024, наданою Управлінням з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління у Донецькій області Державної міграційної служби України від 13 лютого 2024 року, та відповіддю №532436 від 08 квітня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру. Згідно з відповіддю Міністерства соціальної політики № 8470/0/2-24/3 від 10 квітня 2024 року, яка надійшла на виконання вимог ухвали від 14 лютого 2024 року, відповідно до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньопереміщених осіб фактичне місце проживання/перебування [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Як на підставу для розірвання шлюбу позивачка послалась на те, що внаслідок протилежних поглядів на сімейне життя, вона та відповідач не змогли побудувати сімейні відносини. З 2021 року вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, у кожного свій окремий бюджет. З початком воєнних дій, у серпні 2022 року, позивачка разом із дочкою переїхала у місто Славутич, де вони зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, відповідач наразі проживає у місті Харків. Вона та відповідач не будують спільних планів на майбутнє, а шлюб між ними існує формально. Вказані обставини відповідач не заперечує. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалась остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як убачається із змісту позовної заяви та підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3219-7001415997, № 3219-7001416131 від 10 серпня 2022 року, копії яких долучено до справи, спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, яка не перешкоджає відповідачу брати участь у вихованні дитини; спірних питань щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, її утримання між сторонами немає. На час подання позову між сторонами відсутній спір щодо поділу майна подружжя, оскільки за час перебування в шлюбі такого майна вони не набули. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Тому суд приходить до висновку про залишення позивачці після розірвання шлюбу прізвища [PERSON] . Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивачки з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору в сумі 605,60 гривень, який вона сплатила при поданні позову згідно з ID квитанцією АТ «Таскомбанк» № 6745-0043-4517-0568 від 13 лютого 2024 року, інша частина судового збору в сумі 605,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved