Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.02.2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 78762635. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату належні\~йому права\~вимоги,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~приймає належні\~ ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 8 від 26.07.2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, до позивача перейшло право грошової вимоги в сумі 20045, 25 грн., з яких: 5500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14545, 25 грн. сума заборгованості за відсотками. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 20045,25 грн., згідно кредитного договору № 78762635 від 19.02.2023 року та понесені судові витрати по справі. 02.05.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову останній зазначає, що позивач на підтвердження переходу права вимоги за вказаним Договором позики посилається на те, що 14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - Первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Позивачем було укладено договір факторингу №14/06/21 відповідно до умов якого від Первісного кредитора до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором позики №78762635 від 19.02.2023 року. З аналізу вказаного Договору факторингу вбачається, що право вимоги від Первісного кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перейшло до нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ще 14.06.2021 року, а сам Договір позики №78762635 було укладено 19.02.2023 року, тобто більше ніж через півтора року після укладення Договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторингу права вимоги є похідним від кредитного договору, а отже, не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Зазначає, що за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17. В даному випадку, будь-яких належних доказів, що перехід права вимоги за Договором позики №78762635 від 19.02.2023 року відбувся на виконання положень Договору факторингу, а саме: стосовно майбутньої грошової вимоги до боржника - [PERSON] , суду не надано. Відтак, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту переходу права вимоги за Договором позики №78762635 від 19.02.2023 від Первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, ні у Договорі факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ні в доданих додаткових угодах не зазначена ціна, за яку відбулося відступлення права вимоги. Також, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання Позивачем своїх зобов`язань за Договором факторингу. На підставі наведеного, у задоволенні позову просить відмовити. 06.05.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача до початку судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст. 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19.02.2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 78762635. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за\~плату належні\~йому права\~вимоги,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~приймає належні\~ ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 8 від 26.07.2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 78762635 в сумі 20045, 25 грн., з яких: 5500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14545, 25 грн. сума заборгованості за відсотками. Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений 19.02.2023 року, тобто після укладення 14.06.2021 року договору факторингу між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ». Отже, до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» не перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 78762635, оскільки кредитний договір був укладений 19.02.2023 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ» було передано право вимоги за кредитним договором, був укладений 14.06.2021 року, тобто до укладення кредитного договору. Виходячи з вищевказаного, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позивачем позову, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, бо не довів своє право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 19.02.2023 року між відповідачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Також, п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed