Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник заявника із заявою про надання [PERSON] , [INFO] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначив, що 18.04.2024 року [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження в режимі відеоконференції. Доручено Дніпровському місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити [PERSON] адвоката для здійснення представництва інтересів в суді за призначенням. У судовому засіданні лікар психіатр заяву підтримав та зазначив, що у лютому місяці 2024 року [PERSON] було госпіталізовано до лікарні, однак рішенням суду в задоволенні заяви про його примусову госпіталізацію до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди було відмовлено, наразі стан [PERSON] стабілізувався, останній не несе загрозу для себе та оточуючих, але вважав, що йому потрібно призначити лікування. Прокурор у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви, оскільки останній не несе загрози для себе та оточуючих та його стан вже стабілізувався. Особа, стосовно якої вирішується питання [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти його госпіталізації, зазначив, що має інвалідність через легку розумову відсталість. У квартирі він нічого не розбивав, сварки з матір`ю трапляються, оскільки мати його провокує та не впускає до квартири, пише заяву про госпіталізацію його до лікарні. Ліки вдома не приймає, оскільки тому, що вони дорого коштують, але вважає, що йому потрібно звернутися до лікаря і приймати ліки. Захисник адвокат Романцов Максим Вікторович заперечував проти задоволення заяви та просив відмовити в її задоволенні, оскільки стан [PERSON] є стабільним, раніше на лікуванні не перебував, оскільки рішенням суду, яке було ухвалено раніше в задоволенні заяви про його примусову госпіталізацію було відмовлено, загрози для себе та оточуючих не становить, а відтак вважав, що підстави для госпіталізації [PERSON] відсутні. Підтримав свої заперечення на заяву, які були направлені до суду через систему «Електронний суд». Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. В силу ст.14Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 18.04.2024 [PERSON] був госпіталізований до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря КЗ «ОЦЕМД та МК»ДОР» Фоменко, у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу: шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галлюцинаторно-маячний синдром, поточний процес, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. Згідно з ч.ч. 2-5 ст.27 Закону України «Про психіатричнудопомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. При обстеженні психічного стану [PERSON] в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» комісія лікарів виявила, що у хворого свідомість збережена. Орієнтований в місці знаходження, грубо у часі і своїй особистості. Виконує прості інструкції. Негативістичний. Висловлює маячні думки відношення до своєї матері. Виявляє скарги на матір і членів своєї сім`ї які «не пускають його в квартиру» і він «мешкає в під`їзді». Мислення паралогічне, загальмоване, непослідовне. Галюцинації на час огляду не виявляє. Критика до своїх дій відсутні. [PERSON] було поставлено попередній діагноз: помірна розумова відсталість (неглибока імбецильність) з порушенням поведінки. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів щодо обґрунтування необхідності госпіталізації до КП «ДБКЛПД» ДОР», [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» №1489-111 від 22.02.2000 року. Лікар-психіатр [PERSON] суду пояснив, що наразі вбачає підстави для лікування хворого у психіатричному стаціонарі, але останній загрози для себе та оточуючих не становить. Статтями 12,81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Без встановлення того факту, що особа є небезпечною для себе та оточуючих, неможливо застосувати до неї такий захід, як примусова госпіталізація до психіатричного закладу, що відповідає положенням статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, а також практиці Європейського суду з прав людини. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29,55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість. У судовому засіданні не підтвердилася та обставина, що [PERSON] несе небезпеку для себе та оточуючих, при цьому відсутні докази, які б могли підтвердити або спростувати обставини, що зазначені в заяві. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed