Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

31.01.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Позов обґрунтовано тим, що 07.06.2017 року відповідач отримав від позивача 150\~000 грн., які зобов`язався повернути до 07.09.2017 року, про що склав розписку. 01.02.2021 року відповідач повернув кошти лише в розмірі 50 000 грн. При поверненні коштів відповідач письмово засвідчив, що його борг по розписці після погашення складає 100\~000 грн. 08.02.2022 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату боргу протягом 7 днів з дати отримання вимоги, але не пізніше 01.03.2022 року. Оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав, кошти в повному обсязі не повернув, позивач просить стягнути з нього 100 000 грн. боргу за розпискою, а також відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення в розмірі 28\~365.41 грн., а також три відсотки річних у сумі 5\~588,82 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Від [PERSON] надійшла заява, у якій просить справу розглядати за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час та дату судового засідання сповіщений належним чином, відзив на позов не надав, будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Розгляд справи проведено на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, що 07.06.2017 року [PERSON] отримав від Скачкової (після одруження змінила прізвище на « [PERSON] грошові кошти в розмірі 150\~000 грн. та зобов`язався повернути їх до 07.09.2017 року, що підтверджується розпискою. Відповідач повернув позивачу 01.02.2021 року 50\~000 грн. та письмово підтвердив, що залишок боргу складає 100\~000 грн. 09.02.2022 року позивачем направлено [PERSON] вимогу про повернення боргу в розмірі 100\~000 грн. протягом 7 днів з дати отримання даної вимоги, але не пізніше 01.03.2022 року. Згідно з позовом відповідач кошти не повернув. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач всупереч положенням статті 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 100 000 грн. є доведеними з його боку, а отже підлягають задоволенню. Також позивач просить стягнути з відповідача 28\~365,41 грн. інфляційних втрат за період з 02.03.2022 року по 30.11.2023 року, 5\~588,82 грн. трьох відсотки річних за період з 02.03.2022 року по 10.01.2024 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що [PERSON] кошти у строк, визначений розпискою, та в подальшому після повернення частини коштів 01.02.2021 року, визначений вимогою до 01.03.2022 року, у повному обсязі не повернув, позивач має право на нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних з 02.03.2022 року. Таким чином, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 28\~365,41 грн. інфляційні втрати, 5\~588,82 грн. три відсотки річних. Отже, суд задовольняє позов [PERSON] .. Крім того, згідно положень статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1\~339,54 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved