Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

У березні 2024 р. концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачем у період з 01.11.2020 по 31.01.2024 на підставі договору та вимог законодавства надавались відповідачам послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Претензій від відповідачів щодо якості теплової енергії не надходило. За вказаний період відповідачі всупереч умовам договору та вимог ст.ст. 67, 68 Житлового кодексу України (далі ЖК України), неналежним чином здійснювали оплату за послуги, внаслідок чого в них виникла заборгованість розміром 23\~167,24 грн. Просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості у зазначеному вище розмірі, а також судовий збір розміром 2 422,40 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи. Копію ухвали від 05.03.2024 було направлено відповідачам рекомендованим листом із повідомленням та вручено 29.03.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 38). 15.04.2024 на адресу суду надійшла заява від імені відповідача [PERSON] про визнання позову та розподіл судових витрат (а.с. 40). За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання на підставі наявних у справі доказів на підставі статті 279 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Всі відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30, 31, 32). Позивачем надавалися відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , для чого на ім`я відповідача [PERSON] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 20). Як зазначає позивач в позовній заяві, з 01.11.2021 було укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , між Концерном «МТМ» та відповідачами. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, за період з 01.11.2020 по 31.01.2024 загальна заборгованість відповідачів за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води складає 23\~167,24 грн (а.с. 2122). Зазначений розрахунок заборгованості не був спростований відповідачами [PERSON] та [PERSON] , у встановленому процесуальним законом порядку з урахуванням принципу змагальності, а відповідач [PERSON] визнала позов. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, що втратили чинність згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 № 85, але діяли у період виникнення заборгованості, централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 29 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача. За умовами ст. 68 Житлового кодексу України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати вказані послуги. Таким чином, позивач є виконавцем з надання послуг з теплопостачання та надавав послуги з централізованого теплопостачання у приміщення квартири відповідача. Доказів ненадання виконавцем або припинення надання вказаних послуг позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, такі послуги позивачем надавались, відповідачі ними користувалися, а тому виходячи із вищенаведених вимог законодавства відповідачі були зобов`язані своєчасно вносити плату за надані комунальні послуги. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку відповідач [PERSON] позов визнала, про що подала суду відповідну заяву. Визнання позову цим відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. В цей же час суд бере до уваги, що інші відповідачі позов не визнавали. Оскільки відповідачі свої зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води виконував неналежним чином, внаслідок чого в них виникла заборгованість перед позивачем, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що задовольняє позов у повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вищевказані положення процесуального закону, суд доходить висновку, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову за відповідача [PERSON] розміром 403,70 грн, а інші 50 відсотків сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Крім того, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню решта судових витрат зі сплати судового збору, що документально підтверджені по 807,50 грн з кожного.

Outcome: approved