Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.03.2024 є власником квартири [ADDRESS] . На момент укладення договору купівлі-продажу у квартирі був зареєстрований відповідач, який згідно пункту 4.12 договору зобов`язався знятися з реєстрації до 05.03.2024. Проте відповідач у визначений строк з реєстрації не знявся, а тому він обмежений у реалізації свого права володіння та розпорядження майном. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 13 березня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 11.04.2024 розгляд справи відкладено у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У судове засідання позивач та його представник не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. З урахуванням вищевикладеного, судом 29.04.2024 постановлена ухвала про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 01.03.2024, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №896, [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , за ціною 435 000,00 грн (а.с.6-7). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.9, 15). Згідно п. 4.12 вказаного договору сторони домовились, що продавець повністю звільнить відчужувану квартиру та зніметься з реєстраційного обліку постійного місця проживання по 05.03.2024. З довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради №1410 вбачається, що станом на 09.03.2024 відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадянина України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я і добробуту її самої та її родини. Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709 цс 16, згідно ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Відповідно до абзацу 2 п. 34 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Позивач є єдиним власником нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , і в силу ст. 391 ЦК України, має право на власний розсуд визначити, яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. [PERSON] не є членом сім`ї власника майна, тому і використовувати його для проживання законних підстав не має. Отже, відповідач, відчуживши спірну квартиру, втратив право користування нею. Суд вважає, що реєстрація відповідача у квартирі, яка належить позивачеві, порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Відповідач у добровільному порядку, всупереч положень договору купівлі-продажу від 01.03.2024, не знявся з реєстраційного обліку за спірною адресою. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням, а отже позов обґрунтований та підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн (а.с.13), які у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved