Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

14.11.2022 [PERSON] , через свого представника - адвоката Руднічука Д.В., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 182 від 18.05.2010 та розпорядження органу приватизації про передачу 77/100 частки квартири [ADDRESS] у приватну спільну часткову власність [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , а також видане на підставі цього Свідоцтво про право власності № 36073 від 02.06.2010. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] разом з членами сім`ї: чоловіком [PERSON] , доньками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та сином [PERSON] , на підставі ордеру на жиле приміщення, серія А № 019065 від 20.12.1988, набула право на вселення та зайняття 5 житлових кімнат, житловою площею 67,43 кв.м., що знаходились у квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] . [INFO] у віці 54 роки [PERSON] померла. Рішенням Придніпровської районної ради м. Черкаси № 367/1 від 16.08.2006 «Про зміну договорів найму житлових приміщень по КП ВЖ РЕУ - 3» вирішено змінити договір найму п`ятикімнатної квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] з [PERSON] , яка померла, і укласти два окремих договори найму: на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 38,2 кв.м. з [PERSON] , склад сім`ї: [PERSON] , сестра [PERSON] , племінник [PERSON] ; на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 29,2 кв.м., з [PERSON] , склад сім`ї: [PERSON] та [PERSON] . Отже, з 16.08.2006 [PERSON] є наймачем трикімнатної квартири [ADDRESS] . У грудні 2006 року [PERSON] та її син [PERSON] знялись з реєстрації в квартирі [ADDRESS] . З 23.11.2006 по 23.11.2007 [PERSON] перебував на військовій службі у ЗСУ, а [PERSON] , як рідна сестра наймача даного помешкання, приглядала за квартирою. Після повернення позивача з військової служби останнім було виявлено факт незаконного вселення до помешкання [PERSON] та її двох неповнолітніх синів, проте, зважаючи на відсутність у них власного житла позивач вирішив не вживати заходи з її виселення. Між [PERSON] , [PERSON] та її дітьми фактично склався порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: [PERSON] займав житлову кімнату площею 9,5 кв.м, а [PERSON] з дітьми інші дві житлові кімнати площею 17,3 та 11,4 кв.м., всі підсобні приміщення даної квартири перебували у загальному користуванні. У червні 2009 року [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про зміну умов договору найму приміщення. 04.12.2009 Придніпровським районним судом м. Черкаси за результатами розгляду вказаного позову ухвалено рішення, яким змінено договір найму квартири [ADDRESS] , виділено [PERSON] та двом її неповнолітнім синам в користування дві ізольовані житлові кімнати, площею 11,4 та 17,4 кв.м., а [PERSON] виділено в користування ізольовану житлову кімнату, площею 9,5 кв.м., при цьому підсобні приміщення - прихожу, кладову, кухню, коридор, туалет, ванну, залишено в спільному користуванні. Про наявність вищевказаного рішення та реєстрацію з жовтня 2006 року [PERSON] та її двох неповнолітніх синів у квартирі [ADDRESS] [PERSON] дізнався у 2015 році. З метою реєстрації місця проживання у неприватизованому державному помешканні [PERSON] з її дітьми, на правах членів сім`ї наймача, 11.09.2006 начальнику РЕУ було подано заяву, написану від імені [PERSON] , [PERSON] , про згоду на прописку їх сестри з дітьми, якої останні ніколи не писали. За фактом використання підробленого документа [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявою до правоохоронних органів, було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 12015250050000563 від 14.02.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України. Проведеною в ході досудового розслідування почеркознавчою експертизою встановлено, що заява про згоду на прописку [PERSON] у квартиру [ADDRESS] написана рукою однієї особи, якою не є [PERSON] , а підпис під текстом виконаний не [PERSON] . Про рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 182 від 18.05.2010 та розпорядження органу приватизації про передачу 77/100 частки квартири [ADDRESS] у приватну спільну часткову власність [PERSON] позивач дізнався у лютому 2020 року, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 12015250050000563 від 14.02.2015, а про видачу Придніпровським райвиконкомом Свідоцтва про право власності № 36073 від 02.06.2010 - у серпні 2022 року. Позивач вважає, що рішення про приватизацію підлягає скасуванню, оскільки [PERSON] , в порушення вимог п. 17 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», в заяві про приватизацію не зазначила конкретний тип об`єкта приватизації, який вона просить передати у власність, оскільки орган приватизації вказує про приватизацію приміщень комунальної квартири, а Свідоцтво видає на ізольовану квартиру. Крім того, [PERSON] звертаючись із заявою про приватизацію, як наймач квартири, зазначила суперечливу інформацію, зміст якої не відповідає вимогам законодавства, так як офіційно наймачем квартири є позивач, якого взагалі не вказано в наданих документах. Як вбачається з рішення Придніпровської районної ради м. Черкаси від 16.08.2006 № 367/1 єдиним наймачем квартири [ADDRESS] був визначений лише [PERSON] . Згідно даних поквартирної картки (Ф.17) на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] є наймачем як двох житлових кімнат, що займає [PERSON] з дітьми, які зазначені у картці як члени його сім`ї, так і іншої житлової кімната, яка передана йому у користування, де він зазначений у картці як наймач, що проживає у квартирі без членів сім`ї. Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 також встановлено, що [PERSON] являється наймачем квартири [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Придніпровської районної ради м. Черкаси № 367/1 від 16.08.2006 «Про зміну договорів найму житлових приміщень по КП ВЖ «РЕУ - 3», а [PERSON] та її діти є членами його сім`ї. Зі змісту вищевказаного рішення вбачається, що судом вирішувалось питання щодо зміни договору найму квартири [ADDRESS] , в частині встановлення порядку користування нею, а не зміни одного наймача на іншого. Виконавчим комітетом Придніпровської райради м. Черкаси також не приймались жодні рішення щодо зміни наймача договору найму квартири [ADDRESS] з [PERSON] на [PERSON] . За вказаних обставин рішення (розпорядження) про приватизацію квартири [ADDRESS] прийняте органом приватизації за заявою [PERSON] є незаконним, що грубо порушує права позивача, оскільки [PERSON] не маючи статусу наймача не мала права звертатись окремо від [PERSON] із заявою про приватизацію ізольованої квартири. Згідно норм чинного на той час законодавства ізольована квартира могла мати лише одного наймача, так як за наявності двох і більше наймачів дана квартира переходить за законом у статус комунальної квартири, де у наймачів виникає право на приватизацію вже зайнятих ними житлових приміщень цієї комунальної квартири, з передачею підсобних приміщень на праві приватної спільної сумісної власності, а не всієї ізольованої квартири на праві спільної часткової власності. Квартира [ADDRESS] складається з 3 житлових кімнат та підсобних приміщень, які перебувають у загальному користуванні всіх осіб. [PERSON] мешкає з дітьми у двох житлових кімнатах, площею 28,8 кв.м., [PERSON] проживає в одній житловій кімнаті, площею 9,5 кв.м., За наявності у квартирі [ADDRESS] двох і більше наймачів, [PERSON] , згідно довідки про склад сім`ї наймача та [PERSON] , на підставі рішення виконкома Придніпровського районної ради від 16.08.2006, даних поквартирних карток, об`єктом приватизації може бути лише займані приміщення комунальної квартири, оскільки ізольована квартира за цих обставин перестає бути ізольованою та стає комунальною квартирою, а тому [PERSON] повинна була подавати до органу приватизації заяву з відповідною довідкою та проханням передати їй не квартиру, а приміщення комунальної квартири, що в супереч вимогам закону не було зроблено. Якщо [PERSON] , як наймач двох ізольованих житлових кімнат, користується всіма нежитловими приміщеннями спільно з іншим наймачем даної квартири [PERSON] , які перебувають в їх спільному загальному користуванні, то приватизації підлягають саме вказані житлові приміщення комунальної квартири, а не ізольована квартири, при цьому наймач в заяві органу приватизації повинен просити передати йому у власність дані приміщення комунальної квартири і надавати відповідну довідку, чого також не було. Звертаючись з заявою про передачу у приватну спільну сумісну власність квартиру [PERSON] надала до органу приватизації довідку КП «Придніпровська СУБ» про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, згідно якої у квартирі [ADDRESS] , мешкають наймач [PERSON] , та діти як члени її сім`ї. Дана довідка містить недостовірну інформацію, так як видана не на підставі даних поквартирної картки ф. 17 на квартиру [ADDRESS] , згідно якої квартиронаймачем всієї квартири [ADDRESS] є [PERSON] , а членами його сім`ї є [PERSON] , та її двоє неповнолітніх синів. Під час приватизації приміщень комунальної квартири видається довідка за зразком передбаченим у Додатку № 5 Положення, що підтверджує склад сім`ї наймача у кімнатах комунальної квартири, де вказуються всі наймачі квартири, їх члени сім`ї, та займані ними приміщення, в даному випадку видана інша довідка, вказана у Додатку № 4 Положення, що свідчить про незаконність рішення про приватизацію, оскільки заява та довідка надана відповідачкою органу приватизації містить неповну та недостовірну інформацію, а подані документи є неналежними та не відповідають законодавству. В документах наданих [PERSON] до органу приватизації та виданому на підставі їх свідоцтві також вбачається невідповідності у розмірах визначеної загальної площі ізольованої квартири та незаконність застосування органом приватизації п. 6.2 Положення, який передбачає визначення загальної площі приміщень комунальної квартири, де два та більше наймача, для визначення загальної площі ізольованої квартири. Так, загальна площа квартири [ADDRESS] складає 62,1 кв.м., що включає площу всі житлових і підсобних кімнат та відповідає порядку визначення загальної площі ізольованих квартир, передбаченим п. 6.1 Положення. У Свідоцтві про право власності вказано загальну площу квартири - 50,4 кв.м., що включає площу лише двох житлових кімнат 28,7 кв.м., якими користуються [PERSON] та її діти, та частину площі підсобних приміщень визначену пропорційно житлової площі займаних приміщень, що відповідає порядку визначення загальної площі для приміщень комунальної квартири, передбаченого п. 6.2 Положення. Виходячи з загальної площі квартири, визначеної на підставі п. 6.2 Положення, органом приватизації було визначено частку приватизованої площі приміщень [PERSON] та її дітей, у праві приватної спільної часткової власності, що склала 77/100 частки від всієї квартири [ADDRESS] . Однак, в разі приватизації квартири наймачем [PERSON] , де [PERSON] та її діти були б членами його сім`ї, частки у праві приватної спільної часткової власності для всіх мешканців квартири були б рівними та складали для кожного з 4 співвласників по 25/100 частки від загальної площі квартири, а в даному разі позивач зможе отримати лише 23/100 частку, що є незаконним та порушує його права. Під час приватизації [PERSON] також не подала ряд документів до органу приватизації, зокрема письмову нотаріально засвідчену згоду батьків щодо приватизації квартири неповнолітнім [PERSON] , в зв`язку з чим рішення щодо приватизації квартири прийняті з грубим порушенням вимог законодавчих норм у сфері приватизації. Про порушення законодавства допущені органом приватизації під час прийняття рішення № 182 від 18.05.2010 про передачу на праві спільної часткової власності [PERSON] , а також її дітям [PERSON] , [PERSON] , 77/100 частки квартири [ADDRESS] позивач фактично дізнався у 2022 році. [PERSON] достовірно знала, що [PERSON] проти вселення та реєстрації її та її дітей у квартирі [ADDRESS] , так як дане житло було не приватизоване, а прописка у ньому автоматично надавала право відповідачці та її синам права на приватизацію більшої частини даної квартири, проте не зважаючи на це незаконно вселилась разом з дітьми до даного помешкання, здійснила фіктивну реєстрації свого місця проживання та в подальшому приватизувала 77/100 частку квартири, чим зменшила частку позивача у квартирі, яку він мав право приватизувати за законом. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.12.2022 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 26.12.2022 адвокат Новік В.І., діючи в інтересах відповідача [PERSON] , подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати. Зазначив, що згідно поквартирної картки з 04.10.2006 в квартирі [ADDRESS] , на підставі письмової згоди [PERSON] , в якості членів сім`ї наймача були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачу [PERSON] достеменно відомо, що [PERSON] особисто підписував заяву від 11.09.2006 про надання згоди на реєстрацію місця проживання [PERSON] з її дітьми у вищевказаній квартирі. Квартира [ADDRESS] складається із трьох житлових кімнат: ізольованої кімнати № [NUMBER] площею 17,3 кв.м., ізольованої кімнати № 3 площею 11,4 кв.м. та ізольованої кімнати № 7 площею 9,5 кв.м., а також підсобних приміщень кухні, ванної, кімнати, санвузлу, кладової, прихожі та коридору. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 05.03.2015, змінено договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS] та виділено [PERSON] та неповнолітнім - [PERSON] та [PERSON] в користування ізольовану житлову кімнату, площею 17,4 кв.м. ізольовану житлову кімнату, площею 11,4 кв.м. Виділено в користування [PERSON] ізольовану кімнату, площею 9,5 кв.м.; підсобні приміщення прихожу, кладову, кухню, коридор, туалет, ванну залишено в спільному користуванні. 02.06.2010 на підставі рішення виконавчого комітету Придніпровської районної у м. Черкаси ради № 182 [PERSON] та членам сім`ї [PERSON] , [PERSON] видано Свідоцтво про право власності № [NUMBER] на 77/100 частин квартири [ADDRESS] в рівних частках. Згідно чинного на час звернення із заявою про приватизацію переліку документів, що подаються до органу приватизації, серед інших документів, мала подаватися довідка про склад сім`ї та займані приміщення, саме з метою визначення кола осіб, що мають право брати участь в приватизації конкретного житла. В даному випадку ця довідка подавалася виключно на частину житлових приміщень, що були виділені в користування відповідачам (перебували у наймі) на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009 та відповідно до складу сім`ї були включені виключно відповідачі як особи, які проживали в даних житлових приміщення на підставі згаданого судового рішення. Станом на дату звернення [PERSON] із заявою про приватизацію на площі, яка придала на 77/100 частки квартири [ADDRESS] , були зареєстровані три особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, дії відповідачів, що були зареєстровані на 77/100 частки спірної квартири, не звузили прав позивача на безоплатну приватизацію 23/100 частини квартири, яка припадає на ізольовану кімнату, площею 9,5 кв.м., що була виділена останньому за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009. При цьому, реалізація права відповідачів на приватизацію без участі позивача, не порушує його право як на користування квартирою, так і на реалізацію права на набуття у власність її частини, оскільки внаслідок проведеної приватизації відповідачі набули право власності лише на 77/100 частин спірної квартири. Частка в розмірі 23/100 спірної квартири, право на користування якої визнане за позивачем, залишається не приватизованою. Відповідач [PERSON] категорично заперечує твердження позивача, що рішення про передачу неповнолітнім членам сім`ї наймача [PERSON] , [PERSON] , права власності на квартиру [ADDRESS] , без вираження їх батьками згоди на це в заяві про приватизацію квартири [ADDRESS] , та без надання письмової нотаріальної засвідченої згоди щодо приватизації квартири неповнолітнім [PERSON] є незаконним та безпідставним. В розумінні ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України оскарження приватизації у зв`язку з відсутністю письмової нотаріально засвідченої згода наділені лише сама неповнолітня особа, її батьки або піклувальники. Позивач не відноситься до жодної з наведених категорій, а відповідно не може обґрунтовувати порушення свого права недотриманням даної умови приватизації. Рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 182 від 18.05.2010 та видане на його підставі Свідоцтво про право власності № 36073 від 02.06.2010 мають похідний характер від права користування (договору найму), укладеного з відповідачами на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009. Таким чином, за наявності рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009, що набрало законної сили, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо відсутності у відповідачів права на користування вищезазначеними приміщеннями квартири [ADDRESS] . Наведене свідчить про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки він не забезпечить реального відновлення прав, оскільки єдиним ефективним способом захисту у даному випадку є оскарження рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009. Крім того, 26.12.2022 адвокат Новік В.І., діючи в інтересах відповідача [PERSON] , подав також заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропущенням [PERSON] строку позовної давності. Зазначив, що інформацію про приватизацію спірної квартири позивач отримав ще у 2015 року. Так, останній був стороною у справі № 2-3980/2009, яка 04.12.2009 була розглянута Придніпровським районним судом м. Черкаси. Процесуальні документи по справі № 2-3980/2009 містять інформацію та документи щодо обізнаності позивача про приватизацію спірної квартири відповідачами більше ніж за три роки до звернення до суду з даним позовом. Також, в матеріалах справи № 2-3980/2009 міститься копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26599050 від 03.07.2010, у відповідності до якого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають у власності по 77/300 частки квартири [ADDRESS] . З розписки [PERSON] від 03.05.2015 слідує, що останній знайомився з матеріалами справи. Окрім цього, про обізнаність щодо приватизації [PERSON] та її дітьми спірної квартири позивач вказував у заяві від 15.02.2015 про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої було відкрите кримінальне провадження № 12015250050000563. Вищенаведене свідчить про те, що позивач дізнався про приватизацію 77/100 частки спірної квартири відповідачами ще в 2015 році, проте з даним позовом останній звернувся лише 11.11.2022. До того ж, як вбачається із позовної заяви позивач почав вживати заходи щодо отримання інформації про приватизації спірної квартири лише у 2020 році, тобто через 5 років після того, як йому достеменно стало відомо про приватизацію 77/100 частки спірної квартири. Відсутність доказів порушення прав позивача, після того як останній дізнався про їх порушення в 2015 році, не може обґрунтовувати реальні перешкоди у зверненні до суду за захистом його прав. 26.12.2022 представник Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради за довіреністю Кирман В.О. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради позовні вимоги не визнає в повному обсязі та вважає, що пред`явлений позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. По-перше, позивачем не наведено підстав, які б вказували на порушення його прав, свобод чи інтересів Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради. По-друге, позивачем не конкретизовано позовні вимоги, не зазначено що він вимагає від Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради за відсутності порушення його прав та інтересів. По-третє, рішенням Виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси від 17.02.2010 № 45 «Про зміну договорів найму житловим приміщень по комунальному підприємству «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради», відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 у справі №2-3980/2009, змінено договір найму 3-кімнатної квартири [ADDRESS] та укладено два договори найму: на ізольовані житлові приміщення площею 17,4 кв.м. та 11,4 кв.м. з [PERSON] , склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] ; на ізольовану житлову кімнату площею 9.5 кв.м. з [PERSON] Залишено в спільне користування підсобні приміщення: прихожу, кладову, кухню, коридор, туалет, ванну. Для приватизації житлового приміщення, що має два або більше окремих договорів найму, дозволи сусідів не потрібні. Приватизація 77/100 частин квартири [ADDRESS] та видача відповідачам свідоцтво про право власності відбулась згідно з розпорядження органу приватизації та рішення Виконавчого комітету Придніпровської районної ради у м. Черкасах № 182 від 18.05.2010. 16.02.2023 адвокат Руднічук Д.В. подав заяву про уточнення (зміну) підстав позову, в якій зазначив, що отримавши від органу приватизації документи, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення про приватизацію квартири та виданого на його підставі Свідоцтва, позивач вважає за необхідне уточнити підстави позову, зазначивши конкретні порушення вимог закону, що були допущені під час приватизації квартири. Так, законодавством про приватизацію державного житлового фонду передбачається приватизація трьох типів об`єктів, а саме: 1) квартир (будинків); 2) жилих приміщень у гуртожитках; 3) кімнат у квартирах (будинках), де мешкає два і більше наймачів (кімнати у комунальних квартирах). Наймач звертаючись до органу приватизації з заявою про передачу йому у приватну власність житлового приміщення має підкреслити який саме з вище перелічених типів об`єктів він має намір приватизувати, а також вказати прізвища, ім`я та по батькові всіх членів сім`ї наймача, що зареєстровані та проживають з ним в межах конкретної жилої площі займаного помешкання, яке він має намір в подальшому приватизувати. Із заяви про приватизацію від 30.03.2010 вбачається, що [PERSON] звернулась до керівника органу приватизації про оформлення передачі їй квартири або приміщення комунальної квартири у приватну спільну власність, яка як було зазначено має бути оформлена саме як спільна сумісна власність. Тобто, [PERSON] в заяві про приватизацію не зазначила конкретний тип об`єкта приватизації, який вона просить передати у приватну спільну сумісну власність, а вказала про передачу їй у приватну власність одразу двох різних об`єктів приватизації - ізольованої квартири та приміщення комунальної квартири, що є взаємовиключними речами та суперечить законодавству. Не зважаючи на невизначеність з об`єктом приватизації у заяві [PERSON] , орган приватизації у своєму Розпорядженні органу приватизації, безпідставно зазначає, що від наймача [PERSON] надійшла заява саме на приватизацію квартири (будинку) за адресою: [ADDRESS] , а отже подану заяву розглянуто як заяву на приватизацію саме ізольованої квартири, а не кімнат комунальної квартири, що суперечить вимогам закону. При цьому в даній заяві [PERSON] не вказує конкретної адреси квартири, яку просить передати у приватну власність, а лише зазначає про передачу квартири, приміщень комунальної квартири, у приватну спільну сумісну власність, яку вона займає з членами своєї сім`ї на умовах найму, що також є порушенням вимог Положення. У третьому абзаці заяви про приватизацію [PERSON] вказує на необхідність оформлення їй саме квартири, а не іншого об`єкта, у спільну часткову власність, де передбачити розподіл частки власності між членами сім`ї в рівних частках, що суперечить відомостям зазначених до цього, чим було допущено протиріччя у змісті заяви. Зокрема, у третьому абзаці заяви про приватизацію, на відміну від першого абзацу цієї заяви, вказується про приватизацію лише такого об`єкта як ізольована квартира, що їй має бути передано у приватну спільну часткову власність, та про передачу приміщень комунальної квартири, як це вказувалось у першому абзаці вже не згадується. Крім того, [PERSON] просить оформити квартиру на праві приватної спільної часткової власність та передбачити рівний розподіл часток між членами сім`ї, хоча до цього просила передати житло на праві спільної сумісної власності. У заяві про приватизацію [PERSON] не вказує прізвища, ім`я та по батькові конкретних членів сім`ї, зокрема не вказано навіть про двох неповнолітніх синів, між якими слід здійснити рівний розподіл часток у праві спільної, а отже письмова згода батьків про передачу права власності на квартиру в порядку приватизації неповнолітньому [PERSON] фактично у заяві про приватизацію відсутня, що не відповідає п. 18 Положення, а отже вказує про незаконність та безпідставність приватизації квартири двома неповнолітніми дітьми. Отже, [PERSON] звертається до керівника органу приватизації із заявою від 30.03.2010 та іншими документами, як наймач квартири, де зазначає суперечливу та недостовірну інформацію, зміст якої не відповідає вимогам законодавства, що не дає змоги органу приватизації визначитись щодо об`єкта приватизації, форми спільної власності та кількості членів сім`ї, що мають право на приватизацію. Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 у справі № 2-3980/2009 встановлено, що [PERSON] являється наймачем квартири [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Придніпровської районної ради м. Черкаси № 367/1 від 16.08.2006 року «Про зміну договорів найму житлових приміщень по КП ВЖ «РЕУ - 3», а [PERSON] та її діти є членами його сім`ї. З змісту вищевказаного рішення суду не вбачається, що судом вирішувалось питання саме зміни одного наймача на іншого, або заміни наймача квартири [ADDRESS] , [PERSON] , на його сестру [PERSON] , а лише вказується про зміну договору найму житлового приміщення в частині встановлення порядку користування нею. Як вбачається з відзиву органу приватизації, а також поквартирної картки (Ф.17) на квартиру [ADDRESS] (кімнати 17,4 та 11,4 кв.м.), наймачем даних житлових кімнат вказана [PERSON] на підставі Рішення виконкому Придніпровської райради м. Черкаси від 17.02.2010 № 45 «Про зміну договорів найму житлових приміщень по комунальному підприємству «Придніпровська СУБ» ЧМР, відповідно до рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 04.12.2009 у справі № 2-3980/2009, яким було змінено договір найму 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] та укладено два договори найму: на ізольовані житлові приміщення площею 17,4 кв.м та 11,4 кв.м, з [PERSON] , склад сім`ї: [PERSON] та її двоє синів; на ізольовану житлову кімнату площею 9,5 кв.м. з [PERSON] ; в спільному користуванні залишено підсобні приміщення: прихожу, кладову, кухню, коридор, туалет, ванна. Рішення виконкому Придніпровської райради м. Черкаси № 45 від 17.02.2010 приймалось без відома та згоди позивача, а тому не відповідає вимогам ст. 103, 104 ЖК України, про існування якого позивач дізнався з відзиву органу приватизації. Якщо [PERSON] зверталась до органу приватизації із заявою про передачу їй у приватну власність саме ізольованої квартири [ADDRESS] , в статусі наймача даної квартири, вона мала вказати у заяві на приватизацію в якості члена своєї сім`ї який постійно проживає у квартирі [PERSON] , так як вона та її діти вселялась до квартири як члени сім`ї наймача [PERSON] , а оскільки наймачем ізольованої квартири може бути лише одна особа, то всі інші зареєстровані та проживаючі у квартирі особи повинні мати статус членів сім`ї наймача, за інших обставин ізольована квартира набуває статус комунальної квартири та приватизації підлягає не ізольована квартира (як це вказано в Розпорядженні органу приватизації), а кімнати ізольованої квартири, чого в даному разі не відбулось. За вказаних обставин, розпорядження органу приватизації та рішення про приватизацію квартири [ADDRESS] , прийняте виконавчим комітетом Придніпровської районної ради за заявою [PERSON] , грубо порушує права [PERSON] , про що він фактично дізнався з моменту отримання оскаржуваного свідоцтва про право власності у 2022 році. [PERSON] будучи в статусі наймача ізольованої квартири та звертаючись із заявою про приватизацію ізольованої квартири зобов`язана була отримати згоду [PERSON] . За відсутності згоди [PERSON] , квартира [ADDRESS] (або її частка) не мала бути передана органом приватизації у приватну власність наймачу та членам його сім`ї, як цілісний об`єкт приватизації. Так як, у Розпорядженні органу приватизації та рішенні виконкому йдеться про передачу саме ізольованої квартири у спільну часткову власність, [PERSON] зазначаючи себе наймачем, в заяві про приватизацію мала вказати [PERSON] , як члена сім`ї та отримати від останнього згоду на приватизацію, чого в даному разі не відбулось. За наявності у квартирі [ADDRESS] двох і більше наймачів - [PERSON] згідно довідки про склад сім`ї наймача від 30.03.2010 та [PERSON] на підставі рішення виконкома Придніпровського районної ради від 16.08.2006, у відповідності до п. 1 Положення, об`єктом приватизації є приміщення комунальної квартири, оскільки ізольована квартира за цих обставин перестає бути ізольованою та стає комунальною квартирою, а тому [PERSON] повинна була подавати до органу приватизації заяву з відповідною довідкою та проханням передати їй не ізольовану квартиру, а приміщення комунальної квартири, що в супереч вимогам закону не було зроблено. Якщо [PERSON] , як наймач двох ізольованих житлових кімнат, де мешкає разом з дітьми, користується всіма нежитловими приміщеннями спільно з іншим наймачем даної квартири [PERSON] , які перебувають в їх спільному загальному користуванні, то приватизації підлягають саме вказані житлові приміщення комунальної квартири, а не ізольована квартири, при цьому наймач в заяві органу приватизації просить передати йому у власність дані приміщення комунальної квартири і надає відповідну довідку, чого також не було. Посвідчення Свідоцтвом про право власності того факту, що квартира належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та двом її синам, з відображенням частки вартості квартири при спільній частковій власності - 77/100, в рівних частках, суперечить вимогам законодавства, ст.ст. 356, 357 ЦК України, так як вказана частка квартири не визначає частку кожного власника квартири, а приватизація квартири передбачає передачу у власність квартири як єдиного цілого, а не частки від квартири, що не може бути об`єктом приватизації. Приватизація частки від ізольованої квартири, наймачем якої є також інша особа [PERSON] , який має рівні права на використання підсобних приміщень, має відбуватись також з його згоди, якої надано не було. Із заявою про передачу у приватну спільну сумісну власність квартири [PERSON] надала до органу приватизації довідку КП «Придніпровська СУБ» про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення від 30.03.2010, згідно якої у квартирі [ADDRESS] , мешкають та мають право на житло лише три особи: квартиронаймач [PERSON] , та її два сина [PERSON] , [PERSON] . В довідці також вказано, що квартира складається з двох кімнат три кімнатної квартири, житловою площею 28,8 кв.м., кухня, ванна, вбудоване приміщення у загальному користуванні загальна площа квартири 63,1 кв.м. З назви та змісту вказаної довідки вбачається, що її було видано у відповідності з додатком № 4 Положення, на підтвердження складу сім`ї наймача та займані ними приміщення всієї квартири [ADDRESS] , а не окремих її житлових кімнат даної квартири, які фактично займала [PERSON] та її діти. Зважаючи на те, що у довідці вказано лише [PERSON] і її дітей, як наймача 3 кімнатної ізольованої квартири, що складається з 2-х житлових кімнат, площею 28,8 кв.м., третю житлову кімнату має займати [PERSON] , який є також наймачем цієї квартири, де за цих обставин загалом мають мешкати вже два наймачі. Отже, при наявності у квартирі двох наймачів об`єктом приватизації буде не ізольована квартира [ADDRESS] , про що вказує [PERSON] у заяві, а займані нею житлові кімнати, а тому такі квартири за законом слід вважати комунальними, і в заяві об`єктом приватизації вказується саме приміщення комунальної квартири, а не квартира. В такому разі під час приватизації приміщень комунальної квартири видається інша довідка за зразком передбаченим у Додатку № 5 Положення, що підтверджує склад сім`ї наймача у кімнатах комунальної квартири, де вказуються всі наймачі квартири, їх члени сім`ї, та займані ними приміщення, в даному разі видана інша довідка, вказана у Додатку № 4 Положення. Орган приватизації розглядав заяву наймача [PERSON] , саме як заяву про передачу в приватну власність безпосередньо ізольованої квартири [ADDRESS] , а не приміщень комунальної квартири, до якої було додано відповідну Довідку (додаток № 4), про склад сім`ї ізольованої квартири та займані ними приміщення, де [PERSON] зазначена наймачем 3 кімнатної ізольованої квартири, що складається з 2-х житлових кімнат, площею 28,8 кв.м, загальною площею 62,1 кв.м., а також вказані її два неповнолітні сина. Разом з цим, інформація вказана у довідці є неповною та недостовірною, так як в ній відсутні дані про іншого наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] , про якого взагалі відсутня інформація, що суперечить вимогам законодавства, так як в цьому разі до органу приватизації має бути подана інша Довідка, передбачена у додатку № 5 Положення, де будуть всі відомості про наймачів, їх родину, займані ними приміщення, в т.ч. і наймача [PERSON] , якої не надавалось, оскільки за цих обставин є зрозумілим, що у квартирі мешкає два наймача, а тому має відбуватись приватизація окремих кімнат даної квартири, яка вважається комунальною квартирою, а не ізольована квартира, а отже заява та довідка надана відповідачкою органу приватизації містить неповну та недостовірну інформацію, а подані документи є неналежними та не відповідають законодавству, тому здійснена на їх підставі приватизація є незаконною, оскільки орган приватизації при прийняття рішення керувався недостовірними, неповними та неналежними документами. У наданій довідці вказується, що ізольована квартира складається лише з 2 житлових кімнат 3 кімнатної квартири, площею 28,8 кв.м., при цьому загальна площа квартири складає 62,1 кв.м., що дорівнює площі всіх житлових та підсобних кімнат даної квартири. На відміну від наданої Довідки у Свідоцтві про право власності вказано іншу загальну площу квартири - 50,4 кв.м., що включає площу лише двох житлових кімнат 28,7 кв.м., якими користуються [PERSON] та її діти, та частину площі підсобних приміщень визначену пропорційно житлової площі займаних приміщень, що відповідає порядку визначення загальної площі для приміщень комунальної квартири, передбаченого п. 6.2 Положення. За вказаних обставин, в документах наданих [PERSON] до органу приватизації та виданому на підставі їх свідоцтві вбачається невідповідності у розмірах визначеної загальної площі ізольованої квартири та незаконність застосування органом приватизації п. 6.2 Положення, який передбачає визначення загальної площі приміщень комунальної квартири, де два та більше наймача, для визначення загальної площі ізольованої квартири. Виходячи з загальної площі квартири, визначеної на підставі п. 6.2 Положення, органом приватизації було визначено частку приватизованої площі приміщень [PERSON] та її дітей, у праві приватної спільної часткової власності, що склала 77/100 частки від всієї квартири [ADDRESS] . Однак, в разі приватизації квартири наймачем [PERSON] , [PERSON] та її дітьми, частки у праві приватної спільної часткової власності для всіх мешканців квартири були б рівними та складали для кожного з 4 співвласників по 1/4 частки від загальної площі квартири, а в даному разі позивач зможе отримати лише 23/100 частку, що є незаконним та порушує його права, що унеможливлює використання підсобних приміщень на рівних правах з відповідачами. З Розпорядження вбачається, що [PERSON] просила передати їй та її дітям ізольовану квартиру, що виходячи зі змісту виданого їй Свідоцтва органом приватизації і було зроблено, однак фактично під приводом приватизації ізольованої квартири була здійснена приватизація частки в квартирі, а не цілої квартири або приміщень комунальної квартири. Зокрема, у Свідоцтві вказано, що загальна площа квартири складає 50,4 кв.м., в той час як згідно довідки загальна площа квартири є більшою - 62,1 кв.м., а отже орган приватизації визначав загальну площу іншого об`єкта приватизації - «приміщення комунальної квартири», порядок визначення яких передбачено у п. 6.2 Положення, який відрізняється від порядку визначення загальної площі для об`єкта «квартира», де згідно п. 6.1 Положення мають складатись всі площі приміщень ізольованої квартири, а отже у Свідоцтві орган приватизації замість загальної площі квартири свідомо вказує загальну площу приміщень комунальної квартири, які передані на праві власності відповідача, що зменшує загальну площу квартири, яка передана у найм позивача, що юридично позбавляє його правом користування квартирою, яка передана йому в найм, а тому приватизація відбувалась не у відповідності до вимог законодавства. У Свідоцтві зазначено про належність на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та її двом дітям, 77/100 квартири, у рівних частках, проте в цьому разі [PERSON] просила передати у власність не частку від квартири, а всю ізольовану квартиру, так як в даному разі приватизація частини окремої ізольованої квартири суперечитиме законодавству. З заяви про приватизацію та Довідки вбачається намір приватизувати [PERSON] такий об`єкт приватизації як ізольована квартира, де остання разом з членами її родини займає дві з трьох житлових кімнат, а тому у довідці вказується, що ізольована квартира складається з цих 2 житлових кімнат та підсобних приміщень загального користування, хоча не вказується про використання іншої житлової кімнати другим наймачем, а отже виходячи з цього під час приватизації було умисно прихована інформації про наявність декількох наймачів у квартирі та про проживання у одній з житлових кімнат позивача, який є наймачем всієї квартири, що вказує на незаконність прийнятого рішення про приватизацію без врахування вказаних обставин. За вказаних обставин, [PERSON] який займає третю житлову кімнату, не повинен бути членом сім`ї наймача [PERSON] , оскільки в цьому разі у Довідці слід зазначати про зайняття нею та її родиною всієї площі трикімнатної квартири, а також дана особа не повинна мати статус наймача даної квартири, так як з`являється другий наймач в одній квартирі, через це остання набуває статус комунальної і приватизації підлягають вже приміщення комунальної квартири, а не квартира. Разом з цим, [PERSON] має статус наймача квартири, як і [PERSON] , в які підсобні приміщення перебувають у спільній сумісній власності, а тому виключається будь-яка можливість передачі у власність громадянам даного об`єкта приватизації по частинам, без згоди позивача, що не відповідає вимогам законодавства. Під час приватизації [PERSON] не подала ряд документів до органу приватизації, в зв`язку з чим рішення щодо приватизації квартири на [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , прийняте з грубим порушенням вимог законодавчих норм у сфері приватизації, а тому підлягає скасуванню. 25.05.2023 адвокат Новік В.І., діючи в інтересах відповідача [PERSON] , подав відзив на заяву про уточнення (зміну) підстав позову, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв`язку з їх необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності. Зазначив, що про процедуру приватизації, включаючи рішення виконавчого комітету Придніпровської районного ради в м. Черкаси № 182 від 18.05.2010 та розпорядження органу приватизації про передачу 77/100 частки квартири [ADDRESS] , позивач міг дізнатися ще у 2015 році, проте з даним позовом останній звернувся лише 11.11.2022. Відсутність доказів порушення прав позивача після того як останній дізнався про їх порушення в 2015 році не може обґрунтовувати реальні перешкоди у зверненні до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] впевнений у відсутності правових підстав для задоволення позову, проте, якщо суд дійде обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , просить застосувати до них строк позовної давності. 25.05.2023 адвокат Новік В.І., діючи в інтересах відповідачів [PERSON] та [PERSON] , подав заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропущенням [PERSON] строку позовної давності. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.05.2023 залучено до участі у справі в якості співвідповідача виконавчий комітет Черкаської міської ради. 14.06.2023 представник виконавчого комітету Черкаської міської ради за довіреністю Кирман В.О. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що виконавчий комітет Черкаської міської ради не визнає позовні вимоги та вважає, що пред`явлений позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. За своїм змістом відзив виконавчого комітету Черкаської міської ради аналогічний відзиву на позовну заяву, поданому 26.12.2022 Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні [PERSON] та його представник - адвокат Руднічук Д.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення підстав позову. Адвокат Руднічук Д.В. додатково пояснив, що за правилами приватизації приміщень комунальної квартири [ADDRESS] було фактично приватизовано ізольовану квартиру, чим порушено право позивача на приватизацію. Крім того, приватизація квартири була проведена без письмової нотаріально засвідченої згоди батьків на приватизацію квартири неповнолітнім [PERSON] . Також [PERSON] та його представник - адвокат Руднічук Д.В. наголошували, що даний позов поданий в межах строку позовної давності, оскільки право на звернення із даним позовом у позивача виникло з моменту отримання ним інформації щодо прийняття органом приватизації рішення про передачу квартири відповідачам всупереч вимог закону, тобто з 2020 року. Представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Новік В.І. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що у разі якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, просив застосувати до них строк позовної давності. Представник Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради та виконавчого комітету Черкаської міської ради за довіреністю Кирман В.О.в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради та виконавчий комітет Черкаської міської ради права не порушували права позивача. Приватизація є законною. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). За змістом статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] разом з членами сім`ї: чоловіком [PERSON] , доньками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та сином [PERSON] , на підставі ордеру на жиле приміщення, серія А № 019065 від 20.12.1988, набула право на вселення та зайняття 5 житлових кімнат, житловою площею 67,42 кв.м., що знаходились у квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] . [INFO] у віці 54 роки [PERSON] померла. Рішенням Виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 367/1 від 16.08.2006 «Про зміну договорів найму житлових приміщень по КП ВЖ РЕУ - 3» змінено договір найму п`ятикімнатної квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] з [PERSON] , яка померла, і укладено два окремих договори найму: на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 38,2 кв.м. з сином [PERSON] , склад сім`ї три особи (він - [PERSON] , сестра [PERSON] , племінник [PERSON] ); на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 29,2 кв.м., з дочкою [PERSON] , склад сім`ї дві особи (вона - [PERSON] , сестра [PERSON] ). В подальшому, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 по справі № 2-3980/2009, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 05.03.2015, змінено договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS] та виділено [PERSON] та неповнолітнім - [PERSON] та [PERSON] в користування ізольовану житлову кімнату, площею 17,4 кв.м. ізольовану житлову кімнату, площею 11,4 кв.м., в користування [PERSON] ізольовану кімнату, площею 9,5 кв.м. Підсобні приміщення прихожу, кладову, кухню, коридор, туалет, ванну залишено в спільному користуванні. Рішенням Виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси від 17.02.2010 № 45 «Про зміну договорів найму житловим приміщень по комунальному підприємству «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради», відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2009 у справі №2-3980/2009, змінено договір найму 3-кімнатної квартири [ADDRESS] та укладено два договори найму: на ізольовані житлові приміщення площею 17,4 кв.м. та 11,4 кв.м. з [PERSON] , склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] ; на ізольовану житлову кімнату площею 9.5 кв.м. з [PERSON] Залишено в спільне користування підсобні приміщення: прихожу, кладову, кухню, коридор, туалет, ванну. 30.03.2010 [PERSON] звернулася до керівника органу приватизації Придніпровського району із заявою, в якій просила оформити передачу в приватну (спільну сумісну) власність квартиру, приміщення комунальної квартири, які вона займає разом з членами сім`ї на умовах найму. Розподіл частки власності між членами сім`ї здійснити в рівних частках. До вказаної заяви додала довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення № 4745 від 30.03.2010, видану КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради, у відповідності до якої у квартирі за адресою: [ADDRESS] мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] , як наймач вказаного помешкання, а також її неповнолітні діти: [PERSON] , 1994 року народження та [PERSON] , 1996 року народження. Рішенням Виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 367/1 від 16.08.2006 «Про приватизацію державного житлового фонду» та розпорядженням органу приватизації, прохання наймача [PERSON] на приватизацію квартири, в якій остання мешкала разом з членами своєї сім`ї, задоволено та передано квартиру [ADDRESS] в приватну спільну часткову власність (77/100). На підставі вказаного рішення, 02.06.2010 Придніпровським райвиконкомом видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , яким посвідчено, що [PERSON] та членам її сім`ї - [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 77/100 частин квартири [ADDRESS] . Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] стверджував, що рішення Виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 367/1 від 16.08.2006 «Про приватизацію державного житлового фонду» та розпорядження органу приватизації прийняті з порушенням вимог законодавства у сфері приватизації, а тому підлягають скасуванню. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (статті 47 Конституції України). Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. З урахуванням частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 345 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частинами 3, 5 статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (частина 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Частинами 1 - 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до частини 11 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначено Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009. За змістом пункту 4 даного Положення, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. Відповідно до пункту 17 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Перелік документів, надання яких є обов`язковим для здійснення приватизації, визначає пункт 18 Положень (в редакції, чинній на час приватизації спірної квартири). Так, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18 років (настає неповна цивільна дієздатність особи), додатково до заяви додається письмова нотаріально засвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Згідно із пунктом 19 Положення довідка про склад сім`ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Зразок довідки про склад сім`ї наймача квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення наведено у Додатку 4. Зразок довідки про склад сім`ї наймача квартири (будинку), житлового блоку (секції) в гуртожитку, де мешкають двоє і більше наймачів, та займані ними приміщення наведено у Додатку 5. Аналіз вищенаведених норм закону та зміст додатків до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян вказує на те, що заяву про передачу у приватну власність комунальної квартири, кімнати комунальної квартири, кімнати гуртожитку, може подати лише той громадянин який має статус наймача вказаного житла, щодо якого є відповідне рішення компетентного органу про укладення договору найму житлового приміщення. В заяві на приватизацію наймач має вказати тип об`єкту приватизації та форму спільної власності - спільна сумісна або спільна часткова. В залежності від вказаного в заяві об`єкта приватизації громадянин замовляє на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток довідку про склад сім`ї наймача та займані приміщення, що для кожного об`єкта приватизації має свій зразок. З матеріалів приватизаційної справи, заведеної в ході передачі у спільну часткову власність [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] 77/100 частин квартири [ADDRESS] вбачається, що 30.03.2010 [PERSON] звернулася до керівника органу приватизації Придніпровського району м. Черкаси із заявою, в якій просила оформити передачу в приватну (спільну сумісну) власність квартиру, приміщення комунальної квартири, які вона займає разом з членами сім`ї на умовах найму, розподіл частки власності між членами сім`ї здійснити в рівних частках. Тобто, в порушення вимог пункту 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян та Додатку № 2 до Положення, в заяві про приватизацію [PERSON] не конкретизувала тип об`єкта приватизації, який вона просить передати у спільну власність, форму спільної власності, а також не вказала прізвища, імена та по батькові членів сім`ї між якими вона просить здійснити розподіл частки власності на квартиру. До заяви на приватизацію [PERSON] додала довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення № 4745 від 30.03.2010, видану КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради, згідно якої у квартирі за адресою: [ADDRESS] мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] , як наймач вказаного помешкання, а також її неповнолітні діти: [PERSON] , 1994 року народження та [PERSON] , 1996 року народження. В довідці також вказано, що квартира складається з двох кімнат три кімнатної квартири, житловою площею 28,8 кв.м., кухня, ванна, вбудоване приміщення у загальному користуванні. Квартира обладнана лоджею, площею 3х3 кв.м. Загальна площа квартири 62,1 кв.м. З назви та змісту довідки № 4745 від 30.03.2010 вбачається, що її видано у відповідності з Додатком 4 до Положення, на підтвердження складу сім`ї наймача та займані ними приміщення квартири [ADDRESS] . Разом з тим, згідно норм чинного на час приватизації спірної квартиризаконодавства, ізольована квартира могла мати лише одного наймача, так як за наявності двох і більше наймачів така квартира переходить за законом у статус комунальної квартири, де у наймачів виникає право на приватизацію вже зайнятих ними житлових приміщень цієї комунальної квартири, з передачею підсобних приміщень на праві приватної спільної сумісної власності, а не всієї ізольованої квартири на праві спільної часткової власності. Таким чином, оскільки у квартирі [ADDRESS] двоє наймачів - [PERSON] та [PERSON] , то об`єктом приватизації мало бути приміщення комунальної квартири, а до заяви на приватизацію мала бути додана довідка про склад сім`ї та займані приміщення, зразок якої наведено у Додатку 5 Положення, в якій вказуються всі наймачі квартири, їх члени сім`ї та займані приміщення. В даному випадку, орган приватизації розглянув заяву наймача [PERSON] саме як заяву про передачу в приватну власність ізольованої квартири [ADDRESS] , тобто при прийнятті рішення керувався недостовірними, неповними та неналежними документами. Згідно пункту 5 Положення передача житла у власність громадян здійснюється безоплатно виходячи з розрахунку санітарної норми (21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю). Пунктом 6 Положення передбачений порядок визначення загальної площі об`єктів приватизації, що передаються у власність громадян. Так, за правилами передбаченими підпунктом 6.1. загальна площа квартири (будинку), що передається у власність, визначається як сума площ жилих і підсобних приміщень квартири, веранд, вбудованих шаф, а також площ лоджій, балконів і терас, які враховуються з використанням коефіцієнтів, визначених розділом 6 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773. За правилами, передбаченими підпунктом 6.2. у комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймачі, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається як сума площ займаних наймачами жилих кімнат (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих у них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів, лоджій та терас) та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат. Згідно довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення № 4745 від 30.03.2010, загальна площа квартири, що передається [PERSON] складає 62,1 кв.м., що включає площу всіх житлових та підсобних кімнат даної квартири та відповідає порядку визначення загальної площі ізольованої квартири, передбаченому п. 6.1. Положення. Натомість, у свідоцтві про право власності серії [NUMBER] вказано іншу загальну площу квартири - 50,4 кв.м., що включає площу лише двох житлових кімнат (17,4 кв.м. та 11,4 кв.м.), якими користується [PERSON] та її діти, та частину площі підсобних приміщень, визначену пропорційно житлової площі займаних приміщень, що відповідає порядку визначення загальної площі приміщень комунальної квартири, передбаченому п.6.2. Положення. Тобто, в документах наданих [PERSON] до органу приватизації та виданому свідоцтві про право власності вбачається невідповідність у розмірах визначеної загальної площі ізольованої квартири та незаконність застосування органом приватизації п. 6.2. Положення, який передбачає визначення загальної площі приміщень комунальної квартири, де два та більше наймача, для визначення загальної площі ізольованої квартири. Виходячи із загальної площі квартири, визначеної на підставі п. 6.2. Положення, органом приватизації було визначено частку приватизованої площі приміщень [PERSON] та її дітей, у праві спільної часткової власності, що склала 77/100 частки від всієї квартири [ADDRESS] . Однак, у квартирі [ADDRESS] двоє наймачів - [PERSON] та [PERSON] , тому передача в приватну спільну часткову власність [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] 77/100 частки від всієї квартири, без письмової згоди іншого наймача - [PERSON] , суперечить вимогам чинного законодавства. Таким чином, враховуючи наведені положення закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що приватизація 77/100 частин квартири [ADDRESS] відбувалася без додержання вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009, тому рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 182 від 18.05.2010 та розпорядження органу приватизації підлягають скасуванню. Також позивач просив скасувати свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , видане 02.06.2010 Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси. Пунктом 23 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009, визначено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Судом встановлено, що 02.06.2010 Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , яким посвідчено, що [PERSON] та членам її сім`ї - [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить на 77/100 частин квартири [ADDRESS] . Оскільки вищевказане свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси № 182 від 18.05.2010, яке підлягає скасуванню, тому за встановлених обставин свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 02.06.2010 також підлягає скасуванню. Між тим, під час розгляду справи представником відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокатом Новіком В.І. подано суду заяви про застосування до спірних відносин строку позовної давності, в яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском [PERSON] строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 916/2828/18 зроблено висновок про те, що: «За змістом статті 261 ЦК України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку потрібно розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив. При визначенні початку перебігу строку позовної давності суду треба з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності». У постанові від 01.03.2023 у справі № 147/1172/19-ц Верховний суд підтримав вищезазначену позицію та одночасно з цим наголосив, що дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах. Правова визначеність є універсальною правовою категорією, дія якої поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини. Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Європейський суд з прав людини зазначив, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, рішення ЄСПЛ від 22.10.1996; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, рішення ЄСПЛ від 29.01.2013). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). На підтвердження пропуску позивачем строку позовної давності представник відповідача надав суду: копію апеляційної скарги [PERSON] від 15.01.2015 по цивільній справі № 2-3980/2009; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26599050 від 03.07.2010; копію розписки [PERSON] від 05.03.2015 про ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 2-3980/2009; копію постанови апеляційного суду Черкаської області від 05.03.2015 по справі № 22ц/793/550/15; копію заяви [PERSON] від 15.02.2015 про вчинення кримінального правопорушення. Вищенаведеними письмовими доказами підтверджується, що позивач дізнався про приватизацію [PERSON] та її дітьми - [PERSON] , [PERSON] 77/100 частин квартири [ADDRESS] ще у 2015 році. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Руднічук Д.В. не заперечували той факт, що про приватизацію спірної квартири позивач дізнався у 2015 році, однак, вважали, що даний позов поданий в межах строку позовної давності, оскільки право на звернення до суду у позивача виникло не з моменту, коли він дізнався про приватизацію спірної квартири, а з моменту отримання інформації щодо прийняття органом приватизації рішення про передачу квартири відповідачам всупереч вимог закону та з порушенням прав позивача, про що фактично позивач вперше дізнався у 2020 року. 17.04.2024 позивач [PERSON] подав письмові пояснення щодо безпідставності заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, в яких зазначив, що вперше отримав інформацію про порядок приватизацію відповідачами частки комунальної квартири у 2020 році, а отже саме з цього часу слід відраховувати строк позовної давності звернення до суду, так як саме з цього часу він дізнався про те, що його права були порушенні не лише [PERSON] , а й органом приватизації. До лютого 2020 року про порушення його прав незаконними рішенням органу приватизації він не знав та не міг знати, так як у нього фактично не було документів та інформації щодо незаконності прийняття органом приватизації оскаржуваного рішення про приватизацію квартири відповідачкою та її дітьми, він не мав необхідних відомостей про хід приватизації, вважаючи її вчиненою у відповідності до встановлених законом процедур. Втім, дані доводи сторони позивача не заслуговують на увагу, оскільки дізнавшись у 2015 році про приватизацію [PERSON] та її дітьми - [PERSON] , [PERSON] спірної квартири, позивач мав можливість отримати копії матеріалів приватизаційної справи та довідатися про порушення свої прав. Натомість, із позовної заяви та заяви про уточнення (зміну) підстав позову, вбачається, що позивач почав вживати заходи щодо отримання інформації про приватизацію спірної квартири лише у 2020 році, тобто через 5 років після того, як йому достеменно стало відомо про приватизацію спірної квартири, а з даним позовом звернувся до суду лише 14.11.2022. В даному випадку, обізнаність про порушення прав, але відсутність доказів таких порушень, не може обґрунтовувати реальні перешкоди у зверненні до суду, оскільки у разі наявності перешкод в отриманні доказів законодавець надав особі, яка може набути статусу позивача, можливість звернення до суду із заявою про забезпечення доказів до подачі позовної заяви в порядку статті 116 ЦПК України. З огляду на викладене суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду із даним позовом. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 369/7752/19. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак позивач звернувся до суду із даним позовом з пропуском строку позовної давності та не довів поважність причин її пропуску, а відповідач в установленому законом порядку звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed