Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

28.11.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки на його користь 34009,65 грн. заборгованості за двома кредитними договорами, за якими право вимоги було набуто позивачем: - перший №5435058317 від 12.11.2020 року, укладений між відповідачкою та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», на суму 30144,21 грн., з яких 22064,07 грн. - сума основного боргу, 3,41 грн. - загальна заборгованість за відсотками та 8076,73 грн. - загальна заборгованість по комісії, право вимоги за яким було отримано спочатку другим кредитором АТ «Таскомбанк» на підставі договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, який в подальшому автоматично пролонгувався, а вже позивачем від другого кредитора на підставі договору факторингу №НІ/11/9-Ф від 21.03.2023 року; - другий №002/5773071-СК від 28.12.2018 року, укладений між відповідачкою та АТ «Таскомбанк» про комплексне банківське обслуговування відповідачки на суму 3865,44 грн., з яких 2378,37 грн. - сума боргу по тілу кредиту та 1487,07 грн. - сума заборгованості за відсотками, право вимоги за яким було отримано позивачем на підставі договору факторингу №НІ/11/9-Ф від 21.03.2023 року. Також просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2684,00 грн. При надходженні справи до суду канцелярією суду у складі комісії з трьох осіб було складено акт від 28.11.2023 року, відповідно до якого встановлено відсутність у матеріалах справи як додатку зазначеного у позовній заяві копії кредитного договору №002/5773071-СК від 28.12.2018 року, укладений між відповідачкою та АТ «Таскомбанк» про комплексне банківське обслуговування без пояснення причин такої відсутності (а.с.38-39). Ухвалою судді від 15.01.2024 року через виявлені недоліки позовна заява була залишена без руху, наданий час для усунення вказаного недоліку (а.с.42). На виконання вказаної ухвали в межах визначеного строку представник позивача за довіреністю [PERSON] засобами Електронного суду 26.01.2024 року надав заяву, в якій вимоги ухвали судді від 15.01.2024 року виконав у повному обсязі (а.с.45-48). В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка 12.11.2020 року уклала кредитний договір №5435058317 з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на суму 23022,95 грн. строком на 30 місяців, вимога за якою була згодом придбана АТ «Таксомбанк» на підставі договору відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, а згодом вже за договором факторингу №НІ/11/9-Ф від 21.03.2023 року позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконувала, що стало підставою для нарахування їй заборгованості та в подальшому пред`явлення позову до суду. За другим кредитним договором було зазначено, що відповідачка та первинний кредитор АТ «Таскомбанк» на підставі заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/5773071-СК від 28.12.2018 року погодили умови отримання відповідачкою кредиту, який вона отримала та повернути у визначені терміни не змогла, що призвело до виникнення заборгованості, яку за договором факторингу №НІ/11/9-Ф від 21.03.2023 року від АТ «Таскмобанк» отримав позивач по справі, пред`явивши відповідні вимоги до відповідачки. Ухвалою судді від 31.01.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.52-53). Позивач та його представник про вказану ухвалу був проінформований засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.55-56), а відповідачка вказану ухвалу із копією позовної заяви з додатками отримала 13.02.2024 року (а.с.57). Заяви, клопотання у справі від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 12.11.2020 року між відповідачкою та первинним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «центр фінансових рішень» був укладений кредитний договір №5435058317, за умовами якого позивачка отримала кредитні кошти від позивача у розмірі 23022,95 грн. строком на 30 місяців з метою погашення заборгованості за кредитним договором 5464180808 від 18.09.2019 року. Проценти за користування кредитом у самому кредитному договорі зазначені не були, а були вказані в паспорті споживчого кредиту від 12.11.2020 року, де проценти за користування кредитом становили 1,50% - щомісячні та 0,01 % - річні. Доказів перерахування вказаних коштів відповідачки або направлення на погашення заборгованості за кредитним договором 5464180808 від 18.09.2019 року, укладеним між відповідачкою та ТОВ «ФК «ЦФР» суду позивачем надані не були. Відповідно до договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2-16 від 07.10.2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» було погоджено, що первинний кредитор передає АТ «Таскомбанк» вимоги до боржників, за які АТ «Таскомбанк» сплачує кошти (п.п. 2.1, 2.2). Підтвердженням права переходу вимоги на користь АТ «Таскомбанк» є підписання обома сторонами відповідних реєстрів прав вимог. Крім цього, п.п.9.2 вказаного договору було визначено, що договір діє протягом одного року та може бути пролонгований безліч разів, якщо будь-яка сторона не заявила про його розірвання за 30 днів до його закінчення (п.п.9.4). Позивач вважав, що він набув права вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу №НІ/11/9-Ф від 21.03.2023 року, за яким на підставі акту прийому-передачі реєстру прав вимоги від 21.03.2023 року та витягу з реєстру права вимоги щодо відповідачки набув права вимоги до неї у розмірі 30144,21 грн., з яких 22064,07 грн. - сума основного боргу, 3,41 грн. - загальна заборгованість за відсотками та 8076,73 грн. - загальна заборгованість по комісії. Вирішуючи вимоги в цій частині, суд, по-перше, зазначає, що відсутні докази на отримання відповідачкою безпосередньо або переведення на погашення заборгованості за іншим договором кредитних коштів у розмірі 23022,95 грн., по-друге, відсутні докази нарахування заборгованості відповідачці у розмірі 30144,21 грн. (як нараховано, за який період, які використувалася процентна ставка, платежі відповідачки, якщо такі були тощо), по-третє, відсутні докази переходу права вимоги до відповідачки до другого кредитора АТ «Таскомбанк», оскільки до позовної заяви не наданий реєстр права вимоги до відповідачки, підписаний ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» та інформація про те, що станом на час переходу вказаної вимоги щодо відповідачки (час її переходу також не відомий відповідно до матеріалів справи)договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2-16 від 07.10.2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» ще діяв. Відсутність вказаних доказів унеможливлює встановлення не виконання відповідачкою своїх зобов`язань перед як первинним кредитором, так і позивачем, і взагалі правомірність набуття позивачем права вимоги до відповідачки. Щодо другого договору. 28.12.2018 року відповідачка підписала заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/5773071-СК відповідно до вимог ст.634 ЦК України, в якій підтвердила, що вона ознайомилася з публічною пропозицією позивача та Тарифами Таскомбанку, які разом складають між відповідачкою та АТ «Таскомбанк» відповідний договір (а.с.13). Строк дії договору у вказаній заяві не був визначений. Сама заява не містила жодних посилань на те, що вказаний договір є кредитним зі сплатою процентів на користь позивача з боку відповідача. В день укладання договору відповідачка підписала наданий уповноваженим представником позивача паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка» строком дії до 27.01.2019 року, в якому на вказаний період було зазначено розмір процентної ставки у вказаний період, зокрема пільговий та стандартний (а.с.14). Його підписання відповідачкою не може слугувати доказом того, що відповідачка підтвердила факт процентних кредитних відносин між сторонами та погодилася на запропоновані їй умови, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Для отримання банківських послуг [PERSON] отримала у позивача банківську картку [NUMBER] , строк дії якої з наданих суду документів визначити не має можливості. Виписки про самому рахунку суду не надані, які і докази отримання відповідачкою будь-яких коштів від АТ «Таскмобанк» за вказаним договором. Позивач вважав, що він набув права вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу №НІ/11/9-Ф від 21.03.2023 року, за яким на підставі акту прийому-передачі реєстру прав вимоги від 21.03.2023 року та витягу з реєстру права вимоги щодо відповідачки набув права вимоги до неї у розмірі 3865,44 грн., з яких 2378,37 грн. - сума боргу по тілу кредиту та 1487,07 грн. - сума заборгованості за відсотками. Вирішуючи вимоги в цій частині, суд, по-перше, зазначає, що відсутні докази на отримання відповідачкою коштів від АТ «Таскомбанк» 28.12.2020 року та в подальшому, по-друге, відсутні будь-які докази саме кредитних відносин між відповідачкою та АТ «Таскомбанк» зі сплатою процентів, оскільки в заяві-договорі мова про відсотки на оплату отриманих коштів не йде, паспорт кредиту не є частиною кредитного договору, має незначний термін своєї дії, а будь-які інші документи, зазначені в заяві-договорі від 28.12.2020 року відповідачкою не підписані, тобто вона з їх умови, якщо взагалі були їй надані на ознайомлення не погоджувалася, і, нарешті, по-третє, незрозуміло з наданих суду документів, строк дії відповідного договору, що впливає на можливість визначити його як договір, що набув чинності між сторонами при отриманні відповідачкою картки від АТ «Таскомбанк», чи такої дії не було, та заява [PERSON] від 28.12.2020 року залишився без акцептування первинним кредитором. Те, що позивач уклав відповідний договір факторингу з первинним кредитором не може слугуватися належним доказом укладання самого договору та наявності заборгованості відповідачки за ним. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. З урахуванням того, що у наданих до позовної заяви додатках відсутні докази руху коштів по рахунку відповідачки, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідачка дійсно отримала грошові кошти у первинних кредиторів, а також наявність у відповідачки взагалі заборгованості перед позивачем, у тому числі, у розмірі, вказаному у розрахунку за обома договорама. Розрахунок заборгованості в даному випадку не є належним доказом існування заборгованості за обома договорами або інших грошових правовідносин між сторонами, зокрема з первинними кредиторами. На підставі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed