Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просила визнати кв. [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визначити, що частки в праві власності на таку квартиру кожного з подружжя становлять по ; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обгрунтування позову зазначено, що 26.05.1990 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, від шлюбу у сторін є донька, [PERSON] . За час шлюбу, [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбано кв. [ADDRESS] , право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] [INFO] помер [PERSON] . Враховуючи, що майно придбане в шлюбі вважається спільною сумісною власністю подружжя, після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі, на його частину в кв. [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є позивач, як мати, відповідач (дружина) та третя особа (донька). Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сина щодо вказаної квартири, оскільки відсутні документи про перехід прав на ім`я власника майна - спадкодавця на квартиру, письмової заяви другого з подружжя про її згоду на визначення частки померлого у спільній власності, письмової заяви доньки спадкодавця. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 03.10.2023 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали та копії позову з додатками на подання відзиву на позов, третій особі - на надання своїх пояснень з приводу заявлених позовних вимог. Ухвалою суду від 21.11.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову. 21.11.2023 судом витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Шеметової Ольги Володимирівни копію спадкової справи №34/2022, яка була заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Зінченко Римми Павлівни копію нотаріальної справи, заведеної під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (зареєстровано в реєстрі за №2642). 11.12.2023 до суду від приватного нотаріуса ХМНО Зінченко Р.П. надійшли витребувані матеріали. 08.02.2024 до суду від приватного нотаріуса ХМНО Шеметової О.В. надійшли витребувані матеріали. 20.02.2024 судом залучено до участі у справі АТ КБ «Приватбанк» як третю особу та роз`яснено право про надання своїх пояснень з приводу заявлених позовних вимог. 21.03.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав, зазначених у ньому. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату і час розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином, причини неявки суду невідомі, правом на подання відзиву не скористалася. Треті особи повторно в судове засідання не з`явились, про дату і час розгляду справи повідомлялися своєчасно і належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 133) 26.05.1990 [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] . (а.с. 132 зі зворотної сторони) У шлюбі в [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась донька, [PERSON] , яка внаслідок реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». (а.с. 125-127) 08.06.2005 [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зінченко Р.П. за №2642. Згідно вказаного договору, [PERSON] придбала об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою [ADDRESS] . (а.с. 66) Право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.08.2023. (а.с. 13) Згідно з матеріалами нотаріальної справи, заведеної у зв`язку із посвідченням Договору купівлі-продажу від 08.06.2005, відповідач [PERSON] під час укладання такого договору перебувала у шлюбі із [PERSON] , який, в свою чергу, надав нотаріусу письмову заяву про його згоду на купівлю його дружиною, [PERSON] , кв. [ADDRESS] . (а.с. 75) [INFO] [PERSON] помер, про що видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . (а.с. 119 зі зворотної сторони) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно, внаслідок чого приватним нотаріусом ХМНО Шеметовою О. заведено спадкову справу №34/2022. (а.с. 116-208) Постановою приватного нотаріуса ХМНО Шеметової О. від 28.03.2023 №91/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її сина, [PERSON] , на 1/6 частку кв. [ADDRESS] , оскільки відсутні документи про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (квартиру) на ім`я спадкодавця, відсутня згода другого з подружжя, з яким спадкодавець перебував у шлюбі з 1990 року по день смерті, про її згоду на визначення частки померлого у спільній власності подружжя, письмової заяви іншого спадкоємця померлого - дочки [PERSON] (а.с. 207-208) Щодо вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Положеннями ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" … Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування…премії, нагороди…Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Із наявних в суду матеріалів справи не встановлено обставин, передбачених ст. 57 СК України, які б давали підстави відносити кв. [ADDRESS] до особистої приватної власності відповідача [PERSON] . Будь-яких доказів або рішень суду в порядку цивільного судочинства про визнання майна приватною власністю відповідача [PERSON] суду також не надано. Відповідачем не спростовано обставини, викладені в позовній заяві щодо розповсюдження на спірне майно інституту спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, виходячи з аналізу наведених норм та сукупності досліджених доказів, суд приходить висновку, що спірне нерухоме майно - квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Щодо вимоги про визнання рівності часток кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності на майно та що такі частки кожного з них становлять по , суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України, в якій встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в пункті 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищезазначене, а також відсутність доказів, які б спростовували рівність часток [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя на кв. [ADDRESS] , суд вважає доведеним, що частки кожного з подружжя у такому майні є рівними та частка померлого [PERSON] становить 1/2. Щодо вимоги про визнання за позивачем, [PERSON] , права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/6 частку кв. [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Встановлено, що частка померлого [PERSON] у сумісній власності подружжя становить частка кв. [ADDRESS] . Також встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його мати (позивач [PERSON] ), дружина (відповідач [PERSON] ) та донька (третя особа [PERSON] ) Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частку кв. [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті сина, [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2153.60 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved