Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. 02.03.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, із урахуванням заяви про зміну предмету позовних вимог від 15.07.2021 року, до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом, яким просить: 1) Встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 1 лютого 2011 року по день його смерті, а саме [INFO] ; 2) Визначити, що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на грошові кошти, які зберігаються на розрахункових рахунках у банківській установі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» становить що складає 31 700,75 (тридцять одна тисяча сімсот) гривень 75 копійок; 3) Визнати за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) право власності на частину спільного сумісного майна - грошові кошти, які зберігаються на розрахункових рахунках у банківській установі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ім`я померлого [PERSON] , яка складає 31 700,75 (тридцять одна тисяча сімсот) гривень 75 копійок; 4) Змінити черговість права на спадкування за законом. 5) Визнати за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за законом на частину грошових коштів, які зберігаються на розрахункових рахунках у банківській установі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ім`я померлого [PERSON] , що складає 15 850 (п`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень; 6) Визнати за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) право власності на частину спільного сумісного майна - автомобіля HYUNDAI Н200, 1998 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.03.2017р.; 7) Визнати за нею [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за законом на частину автомобіля HYUNDAI Н200, 1998 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.03.2017р.; 8) Стягнути з Відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що вона [PERSON] , тривалий час проживає за адресою [ADDRESS] . У 1980 році, вона познайомилась з [PERSON] , вони тривалий час намагалися створити сім`ю, але з часом їй стало відомо, що у [PERSON] від іншого браку є 11 місячна дитина. У зв`язку з непорозумінням один до одного, та замовчуванням важливої інформації про особисте життя, їх стосунки перестали існувати, і вони залишилися лише друзями. На той час [PERSON] працював у районах Крайньої Півночі, у місті Сургут. Кожний рік [PERSON] приїзжав з Тюменської області у відпустку до міста Одеси, та вони обов`язково зустрічалися. У лютому 2011 року [PERSON] остаточно переїхав на постійне місце проживання до належного позивачці приватного будинку. Вони перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до смерті [PERSON] . У період спільного проживання, мали спільний бюджет та побут, здійснювали спільні витрати на майно в інтересах сім`ї, мали взаємні права та обов`язки як подружжя. Між ними були прекрасні взаємні відносини, та вони піклувалися один за одним. До часу проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у кожного з них народилися діти. У позивачки народилися двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] . У [PERSON] також народилися двоє дітей - [PERSON] та донька [PERSON] . Діти [PERSON] за час його життя, нормальних стосунків з ним не підтримували та постійно сварилися. За час сумісного проживання, діти [PERSON] ніколи не спілкувалися з ним, та з`являлися тільки коли їм необхідні були грошові кошти, не пускали його у квартиру за адресою, в якій він зареєстрований, не надавали йому документи на квартиру, де він за його словами теж був власником. За час проживання однією сім`єю, позивач та [PERSON] нажили наступне майно: 1) Автомобіль HYUNDAI Н200, 1998 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.03.2017р; 2) Автомобіль ВАЗ 21011,1979 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 01.04.1995 року, який ними було відчужено іншій особі за довіреністю; 3) Грошові кошти за договором № SAMDNWFD0070144770600 які зберігаються на розрахунковому рахунку [NUMBER] у банківській установі АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 4 446,05 гривень; 4) Грошові кошти за договором № SAMDNWFD00007779044 дата відкриття 12.03.2018р., на розрахунковому рахунку № [NUMBER] у банківській установі АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 58 954,10 гривень. Починаючи з 2013 року [PERSON] почав постійно хворіти, у зв`язку із чим постійно перебував на стаціонарному лікуванні. У 2015 році [PERSON] захворів на онкологічне захворювання та потребував медичної та сторонньої допомоги яку надавала позивач та лікарі. Позивач заробляла на лікування [PERSON] , та несла величезні витрати, що підтверджується квитанціями та чеками. В той же час, діти [PERSON] допомоги не надавали та постійно сварилися з ним за майно та грошові кошти, вимагали допомагати їм. 09 листопада 2020 року після останньої зустрічі [PERSON] з сином та конфліктної ситуації яка виникла між ними, [PERSON] був госпіталізований до неврологічного відділення Міської клінічної лікарні №1 з діагнозом «гостре порушення мозкового кровообігу». [INFO] в наслідок гострого порушення мозкового кровообігу, ускладнене захворювання U 07.1 ГВІ СОVID-19 [PERSON] - помер. Позивачка за власний кошти оплачувала поховання померлого [PERSON] . Оскільки вона перебувала у стресовому стані та не мала власного транспорту, організовувати поховання допомагав син померлого [PERSON] . [PERSON] заздалегідь думаючи про отримання спадщини після померлого батька, оформлював всі документи на поховання на своє ім`я, при цьому не витратив на поховання жодної власної гривні. Для отримання соціальної допомоги на поховання, позивач надала [PERSON] свідоцтво про смерть [PERSON] та необхідні документи. У зв`язку з тим, що позивач вважає себе особою, яка має право на спадкування майна набутого за час проживання, вона звернулася до нотаріуса. При зверненні та отриманні Витягу зі Спадкового реєстру № 63438961 від 1-2021 року її стало відомо, що спадкоємець [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. на підставі чого була відкрита спадкова справа № 66879641, дата заведення 04.12.2020 року. Згодом стало відомо, що [PERSON] відмовився від прийняття спадщину на користь доньки спадкодавця - [PERSON] про що написав заяву. Отже, діти [PERSON] не визнають її участі у спадковому майні, а тому саме ці обставини стали підставою для звернення до суду. Судовими дебатами представник позивача [PERSON] - адвокат Непомнящий О.В. зазначив наступне. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю із спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. Факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] у судовому засіданні підтвердили свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також свідки підтвердили, факт ведення ними спільного господарства, що останній час свого життя [PERSON] потребував постійного догляду та [PERSON] протягом тривалого часу доглядала за ним, готувала їжу, оплачувала комунальні послуги, та витрати на придбання ліків, підтримувала їх спільне життя, тощо. Позивачка тривалий час доглядала за [PERSON] , опікувалась ними, займалась прибиранням, приготуванням їжі, пранням, сплачувала комунальні послуги, повністю несла витрати на придбання ліків. Позивачка та спадкодавець вели спільне господарство та між ними були відносини притаманні подружжю. Твердження позивачки, що донька спадкодавця не приймала участі в утриманні батька, не допомагала та не бажала взагалі з ним спілкуватись, знайшли своє підтвердження показами свідків, касовими чеками за придбані ліки. Не отримання доходу спадкодавцем останні роки знайшли своє підтвердження в інформації наданої Державною податковою службою. Відповідач [PERSON] не скористалась правом надання відзиву на позов. Судовими дебатами представник відповідача [PERSON] - адвокат Латій О.В. зазначила наступне. Позивач не довела обґрунтованість поданого нею позову. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В підтвердження наведеної правової позиції, представник відповідача зробила посилання на судову практику Верховного Суду, з розгляду аналогічних спорів. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які би свідчили про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї. Показання свідків сторони позивача є загальними, поверховими, з них неможливо встановити дійсні обставини справи. Надана позивачем довідка про звернення померлого [PERSON] до онкологічного диспансера не свідчить про його тривалу хворобу, внаслідок якої останній потребував допомоги. Доводи позивача спростовуються матеріалами справи, зокрема документами про трудову діяльність [PERSON] аж до своєї смерті, отримання доходів, відкриття ним рахунків, управління транспортними засобами, смерть через короновірусну хворобу. [PERSON] не довела належними і допустимими доказами свою фінансову спроможність придбавати будь-яке майно. Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання [PERSON] , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці. У задоволенні позовних вимог щодо зміни черговості одержання права на спадкування слід відмовити, оскільки позивачка не довела належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів, визначених ст. 1259 ЦК України, за наявності яких у неї могло виникнути право на спадкування взагалі. Матеріали справи не містять доказів безпорадного стану померлого [PERSON] , матеріальне забезпечення останнього з боку [PERSON] , тривале опікування позивачкою померлого. Матеріалами справи підтверджується, що померлий [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Між тим, [PERSON] у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , взагалі не зверталась. Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії не отримувала. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді від 23 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Непомнящого Олександра Володимировича, витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксани Михайлівни належним чином завірену копію спадкової справи № 63438961 від 04.12.2020 відносно майна [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 02 червня 2021 року заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Непомнящого О.В. про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксані Михайлівні вчиняти будь-які нотаріальні дії у спадковій справі № 17/2020, номер у спадковому реєстрі 66879641, відкритої після смерті [PERSON] - повернуто позивачу. Ухвалою суду від 15 липня 2021 року заяву позивача [PERSON] - адвоката Непомнящого О.В. та представника відповідача [PERSON] - адвоката Латій О.В. про заміну відповідача задоволено, замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 08 грудня 2021 року клопотання [PERSON] задоволено, викликано в якості свідків: [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ; - [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08 грудня 2021 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зміну предмета позову. Ухвалою суду від 08 грудня 2021 року задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Латій Олени Вікторівни про забезпечення доказів: - викликано в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; - витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області дані щодо розміру пенсії, яку отримував [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ; - витребувано у Головного управління ДПС в Одеській області дані про доходи та їх джерела [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , за період часу з 2011 року по [INFO]; - витребувано в АТ КБ «Приватбанк» виписки про рух коштів по рахунках, які відкриті на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зокрема: [NUMBER] ; [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] ; - витребувано у Територіального сервісного центру МВС №№ 5150 Регіонального сервісного центру КСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) завірені належним чином копії усіх документів, на підставі яких було зареєстровано автомобіль Нуndaі Н200, 1998 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 24.03.2017 р. на ім`я [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року закрито підготовче провадження. Ухвалою суду від 20 січня 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано з Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України: - повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, про розірвання шлюбу [PERSON] [INFO] ; - повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, про розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 21 квітня 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Латій О.В. про забезпечення позову відмовлено. Протягом розгляду справи, судові засідання відкладались: за клопотаннями сторін про відкладення розгляду справи; у зв`язку із заміною відповідача; у зв`язку із викликом свідків; у зв`язку із витребуванням доказів; у зв`язку із закриттям підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті; у зв`язку із повітряною тривогою, у зв`язку із перебуванням судді у нарадчій кімнаті. ІІІ. Позиції сторін. У судове засідання 25.04.2024 року сторони не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Непомнящий О.В., прийнявши участь у попередніх судових засіданнях, підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. [PERSON] зокрема зазначила, що вона з [PERSON] , проживала з лютого 2011 року по день його смерті за адресою: [ADDRESS] , вони проживали як чоловік та дружина. [PERSON] хворів, вона за ним доглядала, постійно допомагала, також вона оплатила його поховання. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Латій О.В., прийнявши участь у попередніх судових засіданнях, не визнали позов, просили відмовити у задоволенні позову, надали пояснення аналогічні викладеним у судових дебатах. [PERSON] зокрема зазначила, що [PERSON] помер від Ковіду , до 2000 року він перебував у шлюбі. Мешкав він постійно з братом за адресою: [ADDRESS] . Вона знайома з [PERSON] , він у 2015 році якось з нею приїжджав, також відповідач бачила [PERSON] у лікарні. Помер відповідач у лікарні, тяжкими хворобами не хворів, у безпорадному стані не знаходився. До лікарні батька забрали від позивача. Відповідач спілкувалась з батьком десь 2-3 рази на тиждень. Батько їздив до [PERSON] , як до жінки, періодично, однак постійно не проживав. Чеки на ліки, які надала позивач, вони з братом залишали батьку. Позивач ніколи не утримувала відповідача, він працював, та купував автомобілі. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Нікітюк Оксана Михайлівна до судового засідання не з`явилась, заявою (а.с. 99) просила розглянути справу без її участі. Свідок [PERSON] , з`явившись до судового засідання, зазначив, що проживає за адресою: [ADDRESS] , являється сусідом позивача [PERSON] . У 2011 році в будинку [PERSON] з`явився [PERSON] ( [PERSON] ), він весь час проживав разом із позивачем, працював, вони спільно вели господарство. [PERSON] жалівся на своїх дітей. У 2013 році [PERSON] почав хворіти, помер у 2020 році. По господарству вони всім займались разом із позивачем [PERSON] . [PERSON] приїжджав з роботи, займався виноградом, займався прибиранням у дворі та у будинку, колов дрова, закривав вікна целофаном. У них був автомобіль - Жигулі, [PERSON] розповідав, що вони мають намір придбати мікроавтобус - Хюндай. [PERSON] працював в будівельній компанії водієм. [PERSON] жалівся на хворобу нирок, їздив в санаторій. Помер раптово, хоча і хворів. Робочий день у свідка з 8 до 12. Він щодня бачив [PERSON] у дворі, вранці бачив, він гуляв із собакою, яку підібрали на ринку, собаці 4-5 років. Позивач працювала в онкодиспансері, скільки коштів заробляв [PERSON] , свідку невідомо. В будинку у них свідок ніколи не був. Бачив, як [PERSON] мив машину во дворі. Вони жили, як звичайна сім`я. [PERSON] обслуговував сам себе. Щодо приступів нирок, [PERSON] розповідав свідку самостійно. Свідок [PERSON] , з`явившись до судового засідання, зазначила що являється знайомою позивача [PERSON] з 1980 року, вони спільно працювали. [PERSON] приділяв їй увагу, приходивши до друга за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] спочатку йому відмовляла, а потім погодилась, приймала знаки уваги. Вони прожили разом років 10-15. Свідок приходила до них додому, була частим гостем. [PERSON] забирав [PERSON] з роботи, певний період часу лежав у відділенні лікарні. У [PERSON] раніше було Жигулі , вони домовились, що [PERSON] ( [PERSON] ) буде утримувати за свої кошти сім`ю, а [PERSON] свої кошти буде збирати, і вони придбали машину Хюндай . Вони вели спільне господарство, дбали один про одного, проживали постійно у [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , з`явившись до судового засідання, зазначив, що проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживала з [PERSON] , вони проживали навпроти. [PERSON] поселився у [PERSON] у 2011 році. [PERSON] виганяв машину постійно з їх двора, свідок бачив його кожного ранку, у нього була біла бортова машина. Свідок знайомий з [PERSON] з дитинства, у неї з померлим були нормальні сімейні відносини, свідок постійно їх бачив спільно. [PERSON] працювала в онкодиспансері. Мікроавтобусом - Хюндай , 2017-2018 року, спільно вони використовували. З 2013 року [PERSON] зазначав, що погано себе почуває. [PERSON] постійно вигулював собаку зранку. Вони сусіди - ворота в ворота. [PERSON] кожного дня виїжджав з двору, в один і той же час машиною, свідок його бачив. Речі [PERSON] висіли на мотузці во дворі будинку. За чиї кошти придбано транспортний засіб Хюндай, свідку не відомо. Наразі, свідок автомобіль не бачить. Про те, що у [PERSON] були грошові кошти, свідку нічого не відомо. [PERSON] міг самостійно себе обслуговувати. [PERSON] і [PERSON] вели спільне господарство. З 2011 року свідок купив собі собаку, тому пам`ятає, що [PERSON] в цей же час в`їхав до [PERSON] . Свідок [PERSON] , з`явившись до судового засідання, повідомила що являється свахою відповідача [PERSON] . Позивачку [PERSON] вона ніколи не бачила. Знає [PERSON] , як дідуся своєї невістки. [PERSON] був на весіллі у дітей, у 2016 році, він приїжджав до її невістки. Вони декілька разів разом відпочивали на Кароліно Бугазі. [PERSON] для правнука привіз велосипед, свідок бачила його на спільних святах. Свідок ніколи не була там, де [PERSON] проживав. Свідку відомо, що [PERSON] проживав разом із сином [PERSON] . [PERSON] проживав на якійсь базі. Помер [PERSON] від Ковіда . У нього був автомобіль - Хюндай. Свідок бачила [PERSON] десь три рази на рік, з жінками свідок [PERSON] не бачила. Свідок останній раз бачила [PERSON] [INFO] , помер він у листопаді. У нього був темний автомобіль - зелений, перламутровий колір. За якою адресою [PERSON] проживав, свідку невідомо. Свідок [PERSON] , з`явившись до судового засідання, зазначив що знав [PERSON] з 1992 року, познайомились на весіллі відповідачки [PERSON] . Потім свідок став проживати на Волні , це так садовий кооператив називається, яке обслуговує дачні будинки, [PERSON] у 2012 - 2014 роках там також проживав з літа до восени. [PERSON] він бачив останній раз у 2020 році, він привозив на дачу будівельні матеріали, піддон привозив. Дачі розміщені - 50 метрів одна від одної. Свідок знайомий із сином [PERSON] . Зі слів сина [PERSON] , свідок знає що він з ним проживав. [PERSON] декілька разів приїжджав на автомобілі - бусік. Свідку відомо, що в останні роки між [PERSON] та його сином сталася сварка. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] підтверджує факт спільного проживання її як дружини та [PERSON] як чоловіка з 01.02.2011 року по день його смерті [INFO] : -показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; -наявністю у неї копії довідки про умови кредитування ПриватБанк від 07.06.2011 року, пам`ятки клієнта [PERSON] ; -наявністю у неї копій медичних документів [PERSON] : ехоскопія від 06.09.2013 року; картка пацієнта від 21.01.2014 року; висновок за результатами КТ дослідження №06300913-2 від 30.09.2013 року; висновок за результатами КТ дослідження № 06300913 від 30.09.2013 року; довідка Диспансерно - поліклінічного відділення Обласного онкологічного диспансера від 15.04.2015 року; посмертний епікріз [PERSON] від 28.11.2020 року; -копіями спільних фотографій [PERSON] та [PERSON] ; -копіями товарних чеків Аптеки № 31 за період з 09.11.2020 року по 26.11.2020 року, в підтвердження придбання медичних препаратів; Відповідач [PERSON] , в підтвердження наведених нею заперечень на позов, надала суду: -договір - замовлення на організацію поховання [PERSON] , договір укладено із відповідачем [PERSON] ; -довідку про поховання від 30.11.2020 року; -роздруковані фотокартки відповідача та [PERSON] ; -товарні чеки, в підтвердження придбання медичних препаратів від 15.11.2020 року та від 27.11.2020 року; -копію трудової книжки [PERSON] ; -копію військового квитка [PERSON] -у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Суд виходить із того, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац перший частини другої статті 3 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України). Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України, у редакції, чинній з 16 січня 2007 року). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Тлумачення вказаних норм з урахуванням принципу розумності, свідчить, що статтею 74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні статті 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. У статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Законодавець визначив у статтях 57 та 58 СК України випадки для подружжя, за яких майно є особистою приватною власністю. Такий же підхід має бути застосований і до жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зокрема, особистою приватною власністю для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, є: майно, набуте нею, ним до проживання однією сім`єю; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з них вони були набуті. Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток жінки та чоловіка, може здійснюватися на підставі: (а) договору жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі; (б) рішення суду при наявності спору між жінкою та чоловіком, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зроблено висновок, що «за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти». Аналогічні по суті висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц (провадження № 61-22277св18), постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження №61-28343св18, постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17 (провадження № 61-10778св18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зазначено, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Безсумнівно, суд зазначає, що [PERSON] певний період часу проживала з [PERSON] спільно. Це підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , обставинами того, що [PERSON] до лікарні у листопаді 2020 року забрали з її житла, що не заперечувалось сторонами, наявністю у позивача певних його речей, медичних документів, навіть поясненнями відповідача [PERSON] , яка зазначила у судовому засіданні, що періодично її батько проживав із [PERSON] , саме вона телефонувала відповідачу та повідомила, що у її батька інсульт. Однак, належних та допустимих доказів тому, що [PERSON] та [PERSON] саме у строк з лютого 2011 року до [INFO], або останні п`ять років до його смерті, проживали однією сім`єю, саме як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю, у розумінні статті 74 СК України, позивач [PERSON] суду не надала. Приходячи до такого висновку, суд виходив із того, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, навіть спільне проживання, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може достовірно свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20). Одночасно, суд зазначає, що наявність у позивача медичних документів померлого, не свідчить про виникнення між ними прав та обов`язків притаманних подружжю. Надані суду копії товарних чеків Аптеки № 31 за період з 09.11.2020 року по 26.11.2020 року, в підтвердження придбання медичних препаратів, не містять інформації щодо використання наведених у них препаратів саме для лікування [PERSON] , тому не приймаються судом в якості належних та допустимих доказів по даній справі. В свою чергу, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Вказаний висновок сформовано також у постанові КЦС/ВС від 08.12.2021 року по справі № 531/295/19, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, оскільки факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Вказаний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 04.12.2023 року за результатами розгляду справи № 543/563/22, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року по справі №523/14489/15-ц зазначила, що для того щоб визначити джерело придбання майна, необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них. У даному випадку, позивач фактично просить визнати спільним сумісним майном подружжя наступне майно: грошові кошти, які зберігаються на розрахункових рахунках у банківській установі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у сумі 63 401, 50 грн. та автомобіль HYUNDAI Н200, 1998 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.03.2017р. Належність [PERSON] на праві власності на день смерті автомобіля HYUNDAI Н200, 1998 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.03.2017р. підтверджується листом Територіального сервісного центру МВС №5150 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області Головного сервісного центру МВС від 10.12.2020 року №31/15/5150-368, наданим на запит приватного нотаріуса Оксани Нікітюк, а також листом Територіального сервісного центру МВС №5150 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області Головного сервісного центру МВС від 27.10.2022 року №31/15/5150-251, наданим на виконання ухвали суду. Належність грошових коштів на рахунках відкритих в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] підтверджуються Відповіддю АТ КБ Приватбанк від 15.12.2020 року №20.1.0.0.0/7-201215/9043, на запит приватного нотаріуса Нікітюк О.М., а саме: - [NUMBER] - залишок 4446,05 грн; - [NUMBER] - залишок 24,51 грн; - [NUMBER] - залишок 58954,10 грн; Згідно інформації Головного управління ДПС в Одеській області, наданої на виконання ухвали суду від 08.12.2021 року, в період з 1 кв.2011 року по 4кв. 2020 року, [PERSON] отримував дохід від податкового агента ТОВ «Цивільжитлобуд», у 2011 році - 28 509,09 грн., у 2012 році - 25 646,02 грн., у 2013 році - 25 417,02 грн., у 2014 році - 34 708,15 грн., у 2015 році - 80 368,41 грн., у 2016 році - 119 051,54 грн., у 2017 році - 134 914,78 грн., у 2018 році - 64 033,97грн., у 2019 році - 80 533,34 грн., у 2020 році - 40 262,50 грн. Згідно довідки про доходи № 1334 7236 7434 1389 [PERSON] отримав за період з червня 2020 року по листопад 2020 року пенсію у розмірі - 20384,16 грн. Згідно довідки про заробітну плату за період 2019 грудень - 2020 листопад, [PERSON] на посаді молодший м/п у КНП "Одеський обласний онкологічний диспансер" ООР" отримала заробітну плату у розмірі 70 282,12 грн. Суд зазначає, що позивач [PERSON] не надала суду доказів своїх доходів на момент набуття [PERSON] права власності на автомобіль HYUNDAI Н200, та доказів участі у накопиченні грошових коштів на рахунках в АТ КБ «Приватбанк», фактично надавши лише докази своїх доходів за останні 11 місяців перед смертю [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] не довела достовірними та достатніми доказами обставини того, що вона та померлий мали спільний бюджет, спільні права та обов`язки притаманні подружжю, у розумінні статті 3 Сімейного кодексу України, зокрема що вона приймала майнову участь у набутті права влансості на автомобіль HYUNDAI, та у формуванні на рахунках АТ КБ "Приватбанк" грошових коштів, належних [PERSON] . Одночасно, суд зазначає, що за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Така позиція суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 04.12.2023 року за результатами розгляду справи № 543/563/22, які суд вважає за необхідне застосувати при розгляді даної справи, в порядку ч.4 ст. 263 ЦПК України. З огляду на викладене, у задоволенні цієї позовної вимоги суд відмовляє. Щодо позовних вимог про зміну черговості спадкування та визнання за позивачем права власності на частку в спадковому майні, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , із урахуванням змісту ст.ст. 60, 70, Сімейного кодексу України, ч.1 ст. 1220 Цивільного кодексу України, відкрилась спадщина на наступне майно: 1)автомобіль HYUNDAI Н200, 1998 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.03.2017р.; 2)автомобіль ВАЗ 21011,1979 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 01.04.1995 року; Належність наведених транспортних засобів [PERSON] , на момент його смерті, підтверджується копією спадкової справи №17/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , а саме листом Територіального сервісного центру МВС №5150 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області Головного сервісного центру МВС від 10.12.2020 року №31/15/5150-368, наданим на запит приватного нотаріуса Оксани Нікітюк. Також, листом Територіального сервісного центру МВС №5150 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області Головного сервісного центру МВС від 27.10.2022 року №31/15/5150-251, наданим на виконання ухвали суду. Згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, наведені транспортні засоби зареєстровані за [PERSON] . 3)грошові кошти на рахунках відкритих в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] : - [NUMBER] - залишок 4446,05 грн; - [NUMBER] - залишок 24,51 грн; - [NUMBER] - залишок 58954,10 грн; Ці обставини підтверджуються Відповіддю АТ КБ Приватбанк від 15.12.2020 року №20.1.0.0.0/7-201215/9043, на запит приватного нотаріуса Нікітюк О.М. Згідно копії наданої суду Спадкової справи №17/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] : -відповідач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Нікітюк О.М. 04.12.2020 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; -син померлого [PERSON] 04.12.2020 року заявою до приватного нотаріуса Нікітюк О.М. відмовився від прийняття спадщини на користь доньки спадкоємця [PERSON] ; З огляду на викладене, відповідач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [INFO] [PERSON] . Як визначено ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). Відповідно до частини четвертої статті 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дає змогу стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими юридичними фактами, як відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти, як зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених обставин (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21). У даному випадку, допитані в судовому засіданні свідки як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, підтвердили те, що майже до самої смерті [PERSON] міг самостійно забезпечувати свої потреби. Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності надали змогу дійти висновку про перебування [PERSON] у безпорадному стані, матеріального забезпечення позивачем спадкодавця, що виключає можливість зміни черги порядку спадкування та визнання за [PERSON] права власності на спадкового майна. Доводи позивача про те, що вона тривалий час опікувалась спадкодавцем в силу стану його здоров`я, не можуть бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України. Така позиція суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 24.01.2024 року за результатами розгляду справи № 640/19045/17, які суд вважає за необхідне застосувати при розгляді даної справи, в порядку ч.4 ст. 263 ЦПК України. При прийнятті рішення по даній справі судом також враховані правові висновки Верховного Суду, викладені у наступних постановах: від 10.04.2024 року по справі № 372/2920/22-ц; від 10.04.2024 року по справі № 362/185/21; від 13.03.2024 року по справі № 161/13140/22, від 06.03.2024 року по справі № 277/442/23, від 24.01.2024 року по справі № 640/19045/17, від 17.01.2024 року по справі № 757/30128/20-ц, від 29.11.2023 року по справі № 756/3889/20, від 04.12.2023 року по справі № 543/563/22. Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про недоведеність позивачкою викладених в позові обставин її порушеного права, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed