Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

05.12.2023р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 309 112 грн. 34 коп. заборгованості за договором позики від 14.06.2021р., в тому числі 280 000 грн. 00 коп. основного боргу та 29 112 грн. 34 процентів. Позов обґрунтований тим, що 14.06.2021р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого сторони визначили суму позики як 280 000 грн. 00 коп. та проценти за ставкою 23% річних, з їх щоквартальною виплатою (30.06.2021р. у розмірі 2 823 грн. 01 коп.; 30.09.2021р. у розмірі 16 232 грн. 33 коп.; 31.12.2021р. у розмірі 16 232 грн. 33 коп.; 31.03.2022р. у розмірі 15 879 грн. 45 коп.; 14.06.2022р. у розмірі 13 232 грн. 88 коп. Всього у сумі 64 400 грн. 00 коп.). Строк повернення позики - 14.06.2022р. Повернення позики відбувається готівкою або на банківську карту. На виконання умов договору відповідач здійснив наступні платежі: 28.06.2021р. у розмірі 2 823 грн. 00 коп.; 30.09.2021р. у розмірі 13 245 грн. 25 коп.; 30.09.2021р. у розмірі 2 987 грн. 08 коп.; 23.12.2021р. у розмірі 11 482 грн. 48 коп.; 23.12.2021р. у розмірі 4 749 грн. 85 коп. Фактично сплачено відповідачем проценти у розмірі 35 287 грн. 66 коп. Вказував, що суму основного боргу відповідач не повернув та залишок процентів не сплатив. А тому за ним рахується заборгованість за договором позики у розмірі 309 112 грн. 34 коп., з яких 280 000 грн. 00 коп. основного боргу та 29 112 грн. 34 процентів. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 4 000 грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу, 108 грн. 80 коп. - поштових витрат. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судові засідання, призначені на 01.04.2024р. та 22.04.2024р. не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду шляхом направлення судових повісток про виклик у судові засідання з прикріпленими до них файлами одержувачу [PERSON] в його електронний кабінет, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи. З огляду на приписи ст. 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті за відсутності відповідача, який не з`явилися в судове засідання, оскільки неявка останнього не перешкоджає розгляду позову по суті. Заслухав пояснення позивача та його представника, дослідив матеріали справи, суд вважає встановленим таке. Так як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2021р. між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позивальник) було укладено договір позики без номеру, відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 12 якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти в сумі 280 000 грн. 00 коп., які позичальник зобов`язався повернути позикодавцю не пізніше 14.06.2022р. Сторони погодили, що за кожен рік користування грошима позичальник сплачує позикодавцю 23% від суми проінвестованих ним коштів. Позичальник виплачує належні позикодавцеві відсотки щоквартально. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне проходити в готівковій формі у м. Києві або Одесі, у гривні, або в безготівковій формі у гривні на банківську карту № [NUMBER] . Позичальник засвідчив, що на момент укладення договору, ним отримано грошові кошти у повному розмірі згідно п. 1 договору. Сторони домовилися, що розписка позичальником про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним договором не надається. Відповідно до ст. 1046 ЦК України цей договір вважається укладеним з моменту передання грошей. Відповідач, на виконання умов договору позики вчинив наступні платежі: 28.06.2021р. у розмірі 2 823 грн. 00 коп.; 30.09.2021р. у розмірі 13 245 грн. 25 коп.; 30.09.2021р. у розмірі 2 987 грн. 08 коп.; 23.12.2021р. у розмірі 11 482 грн. 48 коп.; 23.12.2021р. у розмірі 4 749 грн. 85 коп. Що підтверджується позивачем та виписками по картці/рахунку [NUMBER] із додатковим рахунком договору SAMDNWFC00069559864 від 06.08.2021р. АТ КБ Приватбанк клієнта [PERSON] за 28.06.2021р., за 30.09.2021р. та за 23.12.2021р. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення отриманих за договором позики коштів не виконав, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, станом на день подачі позову 03.12.2023р., за ним рахується заборгованість за основним боргом в сумі 280 000 грн. 00 коп. та за процентами у розмірі 29 112 грн. 34 коп. розрахованими за період з 14.06.2021р. по 14.06.2022р. виходячи із погодженої сторонами відсоткової ставки як 23% річних, з врахуванням коштів внесених відповідачем на погашення процентів у розмірі 35 287 грн. 66 коп. (280 000 грн. 00 коп. (сума основного боргу) х 23% - 35 287 грн. 66 коп. (сума повернутих процентів). Розрахунок позивача відповідачем не спростовано. 23.11.2023р. позивачем на адресу відповідача направлено вимогу, у якій позивач вимагає повернути йому грошові кошти у розмірі 309 112 грн. 34 коп. протягом 7 календарних днів з дня отримання вимоги, шляхом їх перерахування на банківську карту № [NUMBER] , про що позивачем надано вимогу, опис вкладення до цінного листа зі штрих-кодом 0203402869702 від 23.11.2023р., службовий та фіскальні чеки Укрпошти Експрес від 23.11.2023р. за пересилання листа зі штрих-кодом № 0203402869702 на суму 108 грн. 80 коп., трекінг поштових відправлень Укрпошти від 03.12.2023р. 20.11.2023р. між адвокатом Доненком Д.С. та позивачем [PERSON] (клієнт) укладено договір № 155/01-2023 про надання юридичних послуг, з додатком 1, в якому сторонами узгоджено розмір винагороди адвоката за надання послуг (підготовка вимоги до відповідача щодо сплати заборгованості, підготовка та подача позову до відповідача щодо стягнення заборгованості, участь в судових засіданнях у форматі відеоконференції відповідно до кількості засідань необхідних для отримання рішення суду, супроводження судової справи через систему Електронний суд до моменту прийняття рішення судом І інстанції) яка становить 4 000 грн. 00 коп. Також представником позивача [PERSON] надано детальний опис наданих послуг від 21.03.2024р.: аналіз матеріалів та обставин справи - витрачений час 2 год.; підготовка вимоги позивача до відповідача про сплату боргу - витрачений час 1 год.; підготовка та подача позову - витрачений час 3 год.; підготовка клопотань про участь у судовому засіданні у форматі відеоконференції - витрачений час 0,5 год.; підготовка пояснень щодо нормативного обґрунтування судових витрат - витрачений час 1 год.; підготовка та участь у підготовчому судовому засіданні - витрачений час 1 год.; підготовка та участь у судовому засіданні по суті спору - витрачений час 1 год. 04.01.2024р. позивачем здійснено оплату послуг представника [PERSON] за договором № 155/01-2023 у розмірі 4 000 грн. (квитанція № 9329-0485-9305-9465 від 04.01.2024р.). Встановив вказані обставини, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів. Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд України у постанові від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 464/3790/16-ц. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, і за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк і термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У справі, що розглядається між сторонами виникли договірні правовідносини за договором позики укладеним у письмовій формі, зміст якого підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів, які позичальником позикодавцеві не повернуті. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З огляду на наведене, суд вважає, що між сторонами виникли договірні правовідносини з позики, які відповідачем виконані не були і майнове право позивача було порушено відповідачем, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 280 000 грн. 00 коп. - неповернута сума основного боргу та 29 112 грн. 34 коп. - залишок неповернутих процентів. За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судом встановлено, що наявними в матеріалах справи доказами, зокрема описом вкладення до цінного листа зі штрих-кодом 0203402869702 від 23.11.2023р., службовим та фіскальним чеками Укрпошти Експрес від 23.11.2023р. за пересилання листа зі штрих-кодом № 0203402869702 на суму 108 грн. 80 коп., трекінгом поштових відправлень Укрпошти від 03.12.2023р., підтверджується факт понесених позивачем витрат на послуги АТ Укрпошта, що пов`язані з надсиланням відповідачу документів в загальній сумі 108 грн. 80 коп. З огляду на що, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за оплату поштових відправлень в сумі 108 грн. 80 коп. підлягають задоволенню. Позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. 00 коп. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-УІ від 05.07.2012р. (далі - Закон № 5076-УІ) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-УІ). У постанові від 15.06.2022р. Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved