Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просив зняти арешт та заборону відчуження, що наявний в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер Витягу з Державного реєстру речових прав 363189277 від 25.01.2024 за адресою: [ADDRESS] , номер запису про обтяження: 53431370,зареєстрований 01.10.2009 в 15:57:03 державним реєстратором приватним нотаріусом Коробець Оленою Миколаївною, Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл. відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА № 754740, виданий 21.08.2009, видавник: ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 71275626 від 25.01.2024 11:26:36, приватний нотаріус Коробець Олена Миколаївна, Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл.. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер: 9110404, 01.10.2009 15:57:03. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 30 квітня 1996 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчено державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори Маренич Г.П., та зареєстровано в реєстрі за №2-1800, та 15 травня 1996 року зареєстровано з органі технічної інвентаризації за № 2320. 23 січня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області з вимогою проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок. 25 січня 2024 року належний позивачу житловий будинок було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №363189277. Під час видачі Витягу з Державного реєстру речових прав приватний нотаріус Коробець О.М. повідомила позивача про те, що з 2009 року належний йому будинок перебуває під забороною відчуження об`єктів нерухомого майна і підставою для внесення такої заборони стала постанова про арешт майна боржника, видана ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області. 01 лютого 2024 року позивач звернувся до Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області з заявою про зняття арешту нерухомого майна. За результатом розгляду звернення Дергачівський відділ ДВС листом від 02.02.2024 № 9260 повідомив, що відповідно до перевірки автоматизованої системи виконавчих проваджень (ВП Спецрозділ) виконавчі провадження\~де б\~ [PERSON] \~був боржником не перебувають. В той же час, за перевіркою інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОНМ встановлено наявність запису про обтяження: Номер запису про обтяження: 53431370 Дата, час державної реєстрації: 01.10.2009 15:57:03 Державний реєстратор: приватний нотаріус Коробець Олена Миколаївна, Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл.. Документи, подані для державної реєстрації: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА № 754740, виданий 21.08.2009, видавник: ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 71275626 від 25.01.2024 11:26:36, приватний нотаріус Коробець Олена Миколаївна, Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл.. Вид обтяження: арешт нерухомого майна Відомості про суб`єктів обтяження: Орган державної влади, Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції, код ЄДРПОУ 34793745, країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 62300, Харківська обл., Дергачівський р., м. Дергачі, вул. Петровського, 20 Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , країна громадянства: Україна, адреса: [ADDRESS] Відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення : Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер: 9110404, 01.10.2009 15:57:03. Ідентифікувати дані обтяження неможливо, підстави накладення не визначено. Суб`єктом обтяження є [PERSON] . Будь-які інші документи виконавчого провадження де боржником був [PERSON] , до відповіді відділом державної виконавчої служби надані не були. Як вказує позивач, боржник [PERSON] , є його сином, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та у 2007 році знятий з реєстрації місця проживання. Тобто державним виконавцем при накладенні обтяження на нерухоме майно було допущено помилку при встановленні власника житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , тобто помилково визначено, що боржником за виконавчим провадження [PERSON] є власником вищезазначеного майна, що призвело до порушення його права власності. Фактично запис про обтяження 53431370 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будинку [ADDRESS] , внесено незаконно. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, про що надав суду письмову заяву. В.о. начальника Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу. Третя особа Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коробець Олена Миколаївна надала суду заяву про розгляд справи без її участі, та просила ухвалити рішення на розсуд суду. Частиною 3\~ст.211 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Судом встановлено, що 30 квітня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчено державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори Маренич Г.П., та зареєстровано в реєстрі за №2-1800, та 15 травня 1996 року зареєстровано з органі технічної інвентаризації за № 2320. 23 січня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області з вимогою проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок. 25 січня 2024 року належний позивачу житловий будинок було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №363189277. Під час видачі Витягу з Державного реєстру речових прав приватний нотаріус Коробець О.М. повідомила позивача про те, що з 2009 року належний йому будинок перебуває під забороною відчуження об`єктів нерухомого майна і підставою для внесення такої заборони стала постанова про арешт майна боржника, видана ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області. 01 лютого 2024 року позивач звернувся до Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області з заявою про зняття арешту нерухомого майна. За результатом розгляду звернення Дергачівський відділ ДВС листом від 02.02.2024 № 9260 повідомив, що відповідно до перевірки автоматизованої системи виконавчих проваджень (ВП Спецрозділ) виконавчі провадження\~де б\~ [PERSON] \~був боржником не перебувають. В той же час, за перевіркою інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОНМ встановлено наявність запису про обтяження: Номер запису про обтяження: 53431370 Дата, час державної реєстрації: 01.10.2009 15:57:03 Державний реєстратор: приватний нотаріус Коробець Олена Миколаївна, Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл.. Документи, подані для державної реєстрації: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА № 754740, виданий 21.08.2009, видавник: ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 71275626 від 25.01.2024 11:26:36, приватний нотаріус Коробець Олена Миколаївна, Харківський районний нотаріальний округ, Харківська обл.. Вид обтяження: арешт нерухомого майна Відомості про суб`єктів обтяження: Орган державної влади, Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції, код ЄДРПОУ 34793745, країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 62300, Харківська обл., Дергачівський р., м. Дергачі, вул. Петровського, 20 Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , країна громадянства: Україна, адреса: [ADDRESS] Відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення : Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер: 9110404, 01.10.2009 15:57:03. Ідентифікувати дані обтяження неможливо, підстави накладення не визначено. Суб`єктом обтяження є [PERSON] . Будь-які інші документи виконавчого провадження де боржником був [PERSON] , до відповіді відділом державної виконавчої служби надані не були. Боржник [PERSON] , [INFO] , код платника податків [NUMBER] , є сином позивача, [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та який у 2007 році знятий з реєстрації місця проживання, що підтверджується копією домової книги. На момент винесення державним виконавцем відділу державної виконавчої служби постанови про арешт майна боржника [PERSON] , житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] . Крім того [PERSON] на момент винесення постанови про арешт майна був знятий з реєстрації місця проживання. Тобто державним виконавцем при накладенні обтяження на нерухоме майно було допущено помилку при встановленні власника житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , тобто помилково визначено, що боржником за виконавчим провадження [PERSON] є власником вищезазначеного майна, що призвело до порушення його права власності. За п.3 ч.1\~ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню, серед іншого, у разі смерті боржника. Наслідками закінчення виконавчого провадження за частиною 1 ст.40 даного Закону є зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, та скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних Свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.317\~ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319\~ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1, ч.2 ст.321\~ЦК України). Відповідно до ч.2\~статті 55 Конституції України\~кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, EC HR 2000-1). Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду справи встановлено порушення прав позивача щодо користування і розпорядження своєю власністю, а тому, беручи до уваги принцип «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи, воно підлягає судовому захисту шляхом скасування вказаного обмеження. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 року у цивільній справі № 916/1415/19 (12-80гс20), держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як установлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, ЕС НR2000-1). З урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі Афанасьев проти України (заява №38722/02) судом встановлено, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Так, наявність арешту та заборони відчуження, що наявний в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер Витягу з Державного реєстру речових прав 363189277 від 25.01.2024 за адресою: [ADDRESS] , номер запису про обтяження: 53431370 обмежує права позивача [PERSON] як власника та позбавляє можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним їй майном. В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що наявні обставини для задоволення позову. Стаття 76 ЦПК України\~передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2\~ст. 78 цього ж Кодексу\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Суд звертає увагу, що, відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8\~статті 83 ЦПК України\~визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved