Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , з наступними характеристиками: житловий будинок «А-1», загальною площею 166,3 кв.м, житловою 61,3 кв.м, цокольний поверх «а», веранда «а1», сходи «а2», сарай «Б», вбиральня «В», сарай «Г», колодязь питний № 1, огорожа № 2, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, що включає в себе житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом є сини померлого [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на спадщину не претендує, оскільки відмовився від прийняття спадщини на його користь. [PERSON] помер [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.07.2022. Дружина спадкодавця та його мати [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11.02.2016. Відтак він як єдиний спадкоємець за законом, що виявив бажання прийняти спадщину, звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, що позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому він змушений звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спірне будинковолодіння в порядку спадкування за законом. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.\~174\~ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 24 листопада 2023 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 24/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.12.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 20.12.2023. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 25/. Ухвалою від 20.12.2023 підготовче судове засідання відкладено на 16.01.2024 у зв`язку з неявкою сторін /а.с. 28/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.02.2024 закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 29.02.2024 /а.с. 54/. Ухвалою від 29.02.2024 справу розглядом відкладено на 26.03.2024 у зв`язку з неявкою відповідача /а.с. 57/. Ухвалою від 26.03.2024 справу розглядом відкладено на 22.04.2024 у зв`язку з неявкою відповідача /а.с. 60/. Розгляд справи по суті відбувся 22.04.2024 без участі сторін Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду повторно не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст.\~247\~ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Стрийської міської Ради народних депутатів № 546 від 21.11.1991 на підставі клопотання виконкому Сихівської сільської Ради народних депутатів від 25.08.1991 [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в селі Сихів площею 0,22 га /а.с. 14-18/. З довідки Подорожненського старостинського округу виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 202 від 28.03.2022 вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] /а.с. 13/. Відповідно до довідки Подорожненського старостинського округу виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 203 від 28.03.2022 житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на землях сільської ради /а.с. 44/. В судовому засіданні встановлено та підтверджується копією свідоцтва про смерть, що [INFO] помер [PERSON] , про що 26 жовтня 2021 року зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 8/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої увійшло належне йому на час смерті майно, яке складається з жилого будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленим ФОП [PERSON] 25.03.2022 на замовлення позивача, будинковолодіння складається з житлового будинку «А-1», загальною площею 166,3 кв.м, житловою 61,3 кв.м, цокольного поверху «а», веранди «а1», сходів «а2», сараю «Б», вбиральні «В», сараю «Г», колодязя питного № 1, огорожі «№ 2» /а.с. 19-21/. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 14.11.2023, складеного оціночною компанією ТОВ «Галтекс Плюс», вартість житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , становить 345600 грн /а.с. 22/. За життя [PERSON] заповіту не складав. Судом встановлено та підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.03.2022, паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Стрийським РВ УМВС України у Львівській області 19.02.1999, що позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] . Відтак останній відноситься до спадкоємців першої черги спадкування за законом. Іншим живим спадкоємцем відповідної черги є відповідач по справі [PERSON] , так як рідний брат позивача [PERSON] помер [INFO] , а мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] від 21.07.2022 та серії [NUMBER] від 11.02.2016 /а.с. 4-5, 7, 11-12/. Оглядом витребуваної копії спадкової справи № 223/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено факт звернення позивача [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та відмову від спадщини інших спадкоємців, зокрема, відповідача по справі [PERSON] , на його користь /а.с. 38-46/. Однак нотаріусом Стрийської ДНК відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок разом з належними до нього господарськими спорудами по [ADDRESS] , що позбавляє можливості позивача належним чином реалізувати свої спадкові права /а.с. 23, 45/. Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок після смерті [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 35 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Стрийської міської Ради народних депутатів № 546 від 21.11.1991 на підставі клопотання виконкому Сихівської сільської Ради народних депутатів від 25.08.1991 [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в селі Сихів площею 0,22 га, де батько позивача [PERSON] побудував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, рік побудови 1992 /а.с. 14-18/. На замовлення позивача ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого житловий будинок «А-1» складається з трьох житлових кімнат, допоміжних приміщень (коридори, кладові, кухня, сходова) загальною площею 166,3 кв.м. До зазначеного житлового будинку належать позначені на плані: житловий будинок «А-1», цокольний поверх «а», веранда «а1», сходи «а2», сарай «Б», вбиральня «В», сарай «Г», колодязь питний № 1, огорожа «№ 2» /а.с. 19-21/. У технічному паспорті на спірний житловий будинок та господарські будівлі зазначено 1992 рік побудови. Відтак спадкодавець [PERSON] набув за життя право власності на нього, яке переходить у порядку спадкування за законом відповідно до вимог статей 1216, 1218 ЦК України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як роз`яснено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду. Згідно з ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, згідно з ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які в своїй сукупності є достатніми. Таким чином, враховуючи, що позивач отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі такого; відповідач [PERSON] , спадкоємець до майна його батька [PERSON] , померлого [INFO] , відмовився від прийняття спадщини в користь [PERSON] , що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. А тому судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем на його вимогу.

Outcome: approved