Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з вищевказаним позовом, [PERSON] із відповідачкою - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 23 вересня 2006 року по 06 жовтня 2014 року. Від шлюбу народилася донька [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2014 року, шлюб розірвано. Малолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишено проживати при матері. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 квітня 2015 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. 24.04.2024 року відповідачем [PERSON] , було подано до суду відзив, в якому вказує наступне. Спільна з позивачем донька всі ці роки також хворіла на сезонні вірусні інфекції, кашлі, ГРВІ, Бронхіти, а також вугрова хвороба Акне, стафілокок, Гастродуодиніт, регулярні візити у стоматологи, Відсутні розрахунки витрат для порівняння: на момент призначення аліментів в співвідношенні до теперішніх витрат, враховуючи збільшення кількості членів сім`ї які б вказували на об`єктивне зменшення фінансових потреб спільної дитини. Тому що, крім того, що у нього добавилися витрати, у нього і збільшилися доходи, що видно по його довідці про доходи. Представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просив такі задовольнити. Відповідачка у відзиві зазначила, що проти розгляду справи у її відсутності не заперечує. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 квітня 2015 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. У позивача народилася ще двоє дітей, а також у позивача з`явились значні витрати у зв`язку з хворобою доньки і та дружини, що унеможливлює подальшу сплату аліментів. Проте згідно постанови Верховного\~Суду від\~16\~вересня 2020\~року у\~справі №\~565/2071/19\~зазначається,\~що зміна\~сімейного стану\~позивача,\~а саме\~народження іншої\~дитини,\~не є\~безумовною підставою\~для зменшення\~розміру аліментів.\~Адже позивач\~повинен належними\~та допустимими\~доказами підтвердити\~погіршення його\~майнового стану,\~у тому\~числі,\~у зв`язку\~з народженням\~дитини від\~іншого шлюбу. На підтвердження обставини того, що на утриманні позивача перебуває непрацююча дружина яка перебуває у декретній відпустці та здійснює догляд за дітьми, позивачем не надано жодного доказу. Довідки про свої доходи, які б підтверджували погіршення матеріального становища позивачем не надано, згідно довідки наданої за період з 1 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року за винятком аліментів становить сто сорок чотири тисячі п`ятнадцять грн. Позивачем надано також довідки про захворювання дітей, від іншого шлюбу. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Так,\~Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У\~статті 192 Сімейного кодексу України\~наведено перелік обставин, за яких суд може постановити рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того,\~пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.ч. 1,2,4\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено підстави для часткового задоволення позову, передбачених\~ст. 192 Сімейного кодексу України. \~Разом з тим, сам по собі факт народження дитини не надає права на значне зменшення розміру аліментів з частини на 1/6. Оскільки позивач не надав доказів перебування дружини у відпустці по догляду, не обґрунтував саме таке зменшення, в нього не погіршився матеріальний стан, тому суд приходить до висновку про зменшення розміру аліментів до 1/5 частини з часу прийняття судового рішення та до повноліття дитини. Також у відзиві є посилання відповідача, на те що вона згідна на 1/5 частину, оскільки це є справедливим стосовно інших дітей позивача, суд приймає це до уваги. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved