Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності. Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу за їх відсутності. \~ \~ \~ \~Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.05.2023р.; акт прийому-передання за договором купівлі-продажу від 15.05.2023р.; копія договору купівлі-продажу від 13.11.2002р.; витяг № 28470147 від 23.12.2010р. з Ренійського БТІ про державну реєстрацію житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (1/4 частка за кожним); витяг № 28470463 від 23.12.2010р. з Ренійського БТІ з реєстру прав власності на нерухоме майно про право приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (1/4 частка за кожним) на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; інформаційна довідка № 174780712 від 23.07.2019р. з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, з відомостями про об`єкт нерухомого майна № 32459945, житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; технічний паспорт на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; свідоцтво про смерть [PERSON] ; свідоцтво про смерть [PERSON] ; інформаційна довідка № 32067523 від 19.10.2012р. зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) про наявність чинної спадкової справи № 44640603 спадкодавця [PERSON] , дата смерті [INFO] ; витяг № 14462225 від 12.05.2008р. про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи № 44640603 спадкодавця [PERSON] , дата смерті [INFO] ; інформаційна довідка № 32067666 від 19.10.2012р. зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) про наявність чинної спадкової справи № 52629628 спадкодавця [PERSON] , дата смерті [INFO] ; свідоцтво про народження [PERSON] , батьки: [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] , батьки: [PERSON] та [PERSON] ; витяг № 00020944980 від 08.09.2018р. з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження [PERSON] дошлюбного прізвища « [PERSON] ». Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 15 травня 2023 року сторони домовились про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . 15 травня 2023 року між сторонами було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу. Позивач передав відповідачам гроші за купівлю майна, а відповідачі передали позивачу нерухоме майно в натурі, ключі від будинку та наявну документацію на нерухоме майно. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував відповідачам привести їх домовленість у відповідність до вимог закону. Однак на вимогу позивача відповідачі повідомили, що поки не можуть цього зробити, так як на час укладення договору, вони не змогли зареєструвати право власності на 1/3 частку житлового будинку у встановленому законом порядку, з причини неможливості отримати свідоцтво про прийняття спадщини за законом, так як правовстановлюючі документи не нерухоме спадкове майно були втрачені спадкодавцями. Про існування цих обставин, позивач до укладення договору не знав. Таким чином, при зверненні позивача до Ренійської державної нотаріальної контори Одеської області для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, в терміни, обумовлені договором, йому було роз`яснено в усній формі про неможливість нотаріального посвідчення договору у односторонньому порядку без участі відповідачів або їх уповноважених осіб, та без надання оригіналів правовстановлюючих документів на майно державну реєстрацію яких здійснено у державному реєстрі речових прав. З зазначених підстав позивач для захисту своїх прав на нерухоме майно звернувся із позовом до суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , не знав і не міг знати про те, що відповідачі не мали права на відчуження нерухомості, так як 1/3 частка житлового будинку не була зареєстрована у передбаченому законом порядку. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів щодо житлового будинку, та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухоме майно за позивачем як за добросовісним набувачем. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві позивач просив залишити судові витрати за ним, питання про стягнення судових витрат з відповідачів судом не розглядалось.

Outcome: approved