Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Журавель В.І. звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка», у якому просить - визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» Янчука О.С. №78-в від 06 вересня 2023 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] , - стягнути з ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» в особі Янчука О.С. на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30000 грн, - викликати і допитати в якості свідка [PERSON] ; - судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] працює у ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» з 06 вересня 2016 року, а з 21 жовтня 2021 року переведена на посаду першого заступника генерального директора. Також вона є членом Національної спілки кінематографістів України з 25.10.2011 року. Наказом №78-в від 06 вересня 2023 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності їй оголошено догану за відсутність на робочому місці більше трьох годин 05 вересня 2023 року, що роботодавець визнав прогулом. Вважає наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки причини її відсутності на робочому місці з 09 години 00 хвилин до 14 години 45 хвилин 05 вересня 2023 року є поважними та були спричинені участю у заході, який проводився Спілкою кінематографістів України. Про необхідність її участі у цьому заході генеральному директору було відомо, оскільки ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» 30 серпня 2023 року отримала лист Національної спілки кінематографістів України №101 від 29 серпня 2023 року, який містив запрошення [PERSON] прийняти участь в організації проведення зборів за професійною приналежністю в ході підготовки до 1X(XV) З`їзду НКСУ, зокрема 05 вересня 2023 року з 09 години до 14 години. У листі також було зазначено, що участь [PERSON] є обов`язковою у зв`язку з тим, що вона є модератором зборів. Час відсутності на роботі співпадає з графіком проведення здорів, вказаних у листі №101 від 29.08.2023 року, на яких [PERSON] була присутня і брала участь. Причина відсутності її на роботі керівнику була добре відома, оскільки головою Національної спілки кінематографістів України є сам Янчук О.С . Також згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених наказом ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» від 29.06.2015 року №59 на підприємстві встановлений п`ятиденний робочий тиждень з 09 години до 18 години з перервою для відпочинку з 13 години 00 хвилин до 13 години 45 хвилин. Крім того, посадові обов`язки першого заступника генерального директора визначені наказом генерального директора ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» №75 від 29 листопада 2021 року не містять обов`язку повідомляти генерального директора про свою відсутність на робочому місці. [PERSON] вважає, що жодних винних дій вона не вчиняла, посадові обов`язки не порушила, а навпаки в цей час приймала участь у заходах, пов`язаних з їх виконанням, у наказі відсутні посилання на те, який саме обов`язок, передбачений трудовим договором, [PERSON] не виконала чи виконала неякісно. За весь період своєї трудової діяльності ніколи не притягувалась до дисциплінарної відповідальності і навпаки, була неодноразово нагороджена за сумлінну працю грамотами та подяками. Завжди користувалась повагою як в колективі та і за його межами. Незаконне притягнення її до дисциплінарної відповідальності призвело до сильних душевних та фізичних страждань, до втрати здоров`я. Оголошення їй двох доган та відразу подання її посади на скорочення створили стресову ситуацію, у неї піднявся артеріальний тиск, почали мучити головні болі, безсоння, що змусило звернутись до лікаря і у зв?язку з чим з 13.09.2023 року по 22.09.2023 року вона перебувала на амбулаторному лікуванні та була тимчасовою непрацездатною. При обстеженні їй діагностовано «Перенесений верхньобоковий інфаркт міокарда високого відділу бокової стінки лівого шлуночка», гіпертонічну хворобу 2 ступеню з високим ризиком, IXC, цереброваскулярну хворобу з частими судинними кризами. Все це призвело до втрати нормальних життєвих зв?язків. Наведене в сукупності вказує на наявність завданої моральної шкоди, яку [PERSON] оцінює у 30000 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2023 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 18 грудня 2023 року до суду від генерального директора ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» Янчука О.С. надійшов відзив, у якому він просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що згідно з розподілом посадових обов`язків генеральний директор контролює діяльність заступників генерального директора і виконання покладених на них обов`язків, тобто вони є підзвітними і підконтрольними. Вказує на те, що у даному випадку дисциплінарне порушення полягало не просто в самому факті відсутності на робочому місці, а у відсутності погодження такої відсутності з безпосереднім керівником-генеральним директором та у неможливості виконувати свої посадові обов`язки на кіностудії протягом такої відсутності. Щодо відшкодування моральної шкоди вказує, що з матеріалів справи не зрозуміло, який стан здоров`я був у позивача до оголошення догани і чи перенесений нею стрес пов`язаний з оскаржуваною доганою. Відсутні докази, які б прямо вказували на наявність причинно-наслідкового зв`язку між оголошеною доганою та моральними чи фізичними стражданнями, яких зазнала позивач. Відтак не можна вважати факт завдання моральної шкоди доведеним. 09 лютого 2024 року представник позивача - адвоката Журавель В.І подала заяву про стягнення судових витрат. 07 травня 2024 року судом відмовлено у задоволенні клопотання про виклик та допит свідка. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення щодо них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 06 вересня 2016 року прийнята на посаду заступника генерального директора з питань виробництва у Державному підприємстві «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка», що підтверджується наказом №187-к від 05 вересня 2016 року. Відповідно до наказу (розпорядження) про переведення на іншу на роботу №267-к від 21 жовтня 2021 року [PERSON] переведена на посаду першого заступника генерального директора. Як вбачається із копії членського квитка №1724, виданого 04 листопада 2011 року на ім`я [PERSON] , з 25 жовтня 2011 року вона є членом Національної спілки кінематографістів України. Відповідно до наказу року про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] №78-в від 06 вересня 2023 року оголошено догану першому заступнику генерального директора, за відсутність на робочому місці більше трьох годин 05 вересня 2023 року. У вказаному наказі зазначено, що з приводу відсутності першого заступника генерального директора [PERSON] на робочому місці 05 вересня 2023 року з 9:00 до 14:45 (більше трьох годин) дисциплінарною комісією було проведено перевірку (акт від 04 вересня 2023 року). За результатами роботи комісії встановлено, що відсутність на робочому місці з боку [PERSON] була спричинена участю в заході, що був влаштований Спілкою кінематографістів (лист Спілки вх.256 від 30 серпня 2023). Враховуючи відсутність погодження з боку генерального директора кіностудії на участь [PERSON] в зазначеному заході, причина відсутності не приймається як поважна, а відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин вважається прогулом. Підставою наказу зазначено акт дисциплінарної комісії кіностудії від 05 вересня 2023. Згідно акта про відсутність працівника на роботі від 05 вересня 2023 року вбачається, що 05 вересня 2023 року о 09:20 та 14:50 комісією було здійснено перевірку присутності на роботі [PERSON] , першого заступника генерального директора та встановлено, що вона була відсутня на робочому місці з 09:00 до 14:45. Як установлено зі змісту акту про відсутність працівника на роботі, [PERSON] ознайомилася з актом 06 вересня 2023 року, та зазначила в акті, що з актом не погоджується, тому що це мобінг з боку генерального директора по відношенню особисто до неї, слідкують лише за нею та на підтвердження поважності причин своєї відсутності додала лист НКСУ №101 від 29 серпня 2023 року. На вказаному акті генеральним директором Янчуком О.С. зроблена власноручна резолюція: «Юрид. відділ. ВКР. з листом НКСУ від 29.08.2023 року №101 не був ознайомлений, інформації з НСКУ також не одержував. Підготувати наказ про догану». Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] просила скасувати наказ генерального директора ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» Янчука О.С. №78-в від 06 вересня 2023 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] , оскільки вважає такий наказ незаконним, а причини її відсутності на робочому місці поважними та такими, що були відомі генеральному директору Янчуку О.С . Вирішуючи спір, що виник між сторонами суд дійшов таких висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана. Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України). Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України). Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі, а основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 334/8910/18, провадження № 61-2338св21). У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач стверджує, що причини її відсутності на робочому місці з 09 години 00 хвилин до 14 години 45 хвилин 05 вересня 2023 року були спричинені участю у заході, який проводився Спілкою кінематографістів України, а про необхідність її участі у цьому заході генеральному директору було відомо, оскільки ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім.О.Довженка» 30 серпня 2023 року отримала лист Національної спілки кінематографістів України №101 від 29 серпня 2023 року, який містив запрошення [PERSON] прийняти участь в організації проведення зборів за професійною приналежністю в ході підготовки до 1X(XV) З`їзду НКСУ, що підтвердила копією листа Національної спілки кінематографістів України за вих. №101 від 29 серпня 2023 року, який надійшов на адресу ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» (вх.№256 від 30.08.2023 року). Як вбачається з указаного листа, Національна спілка кінематографістів України в ході підготовки до ІX(XV) З`їзду НКСУ запрошує першого заступника генерального директора ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» [PERSON] прийняти участь в організації проведення зборів за професійною приналежністю за наступним графіком: -30 серпня 2023 року з 15:00 до 20:00 -4 вересня 2023 року з 13:00 до 17:00 -5 вересня 2023 року з 09:00 до 14:00 -7 вересня 2023 з 15:00 до 19:00 -8 вересня 2023 року з 09:00 до 14:00 У листі наявне застереження про те, що участь [PERSON] є обов`язковою у зв`язку з тим, що вона є модератором зборів (організаторів виробництв, продюсерів, організатори кінопрокату, звукорежисерів та звукооператорів). В акті про відсутність працівника на роботі [PERSON] також додавала указаний лист НКСУ №101 від 29 серпня 2023 року на підтвердження поважності причин своєї відсутності. Крім того, згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених наказом ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» від 29.06.2015 року №59 на підприємстві встановлений п`ятиденний робочий тиждень з 09 години до 18 години з перервою для відпочинку з 13 години 00 хвилин до 13 години 45 хвилин. Відтак, з 13 години 00 хвилин до 13 години 45 хвилин передбачена перерва для відпочинку на підприємстві, а тому указаний час не може бути включений до часу відсутності працівника на робочому місці без поважних причин. Відтак, на переконання суду, позивачем доведено її відсутність на робочому місці з 09 години 00 хвилин до 14 години 45 хвилин 05 вересня 2023 року з поважних причин. Указані обставини повністю виключають вину [PERSON] , як одну із ознак порушення трудової дисципліни. Натомість відповідач не надав суду доказів винного вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Також суд не може погодитися із твердженням відповідача про те, що причина відсутності позивача на роботі не приймається роботодавцем як поважна, враховуючи відсутність погодження з боку генерального директора кіностудії на участь [PERSON] у заході Національної спілки кінематографістів України. Адже про запрошення [PERSON] , як першого заступника генерального директора ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка», в організації проведення зборів, зокрема 05 вересня 2023 року, генеральний директор, який здійснює загальне керівництво підприємством, повинен був знати, зважаючи на те, що лист Національної спілки кінематографістів України за вих. №101 від 29 серпня 2023 року надійшов на адресу кіностудії 30.08.2023 року. А тому у разі заперечення щодо участі позивача в такому заході генеральний директор міг вжити відповідних заходів та скоординувати діяльність підзвітного йому працівника. Крім того, участь [PERSON] у вказаних зборах пов`язана з професійною діяльністю позивача, як члена Національної спілки кінематографістів України та була обов`язковою. Указані обставини в сукупності свідчать про наявність об`єктивних, незалежних від волі позивача обставин, які повністю виключають її вину. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність у діях позивача дисциплінарного проступку, а тому необхідно визнати наказ №78-в від 06 вересня 2023 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » незаконним та скасувати його. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає таке. Так, позивач вказала, що за весь період своєї трудової діяльності ніколи не притягувалась до дисциплінарної відповідальності і навпаки, була неодноразово нагороджена за сумлінну працю грамотами та подяками. Завжди користувалась повагою як в колективі та і за його межами. Незаконне притягнення її до дисциплінарної відповідальності призвело до сильних душевних та фізичних страждань, до втрати здоров`я. Оголошення їй двох доган та відразу подання її посади на скорочення створили стресову ситуацію, у неї піднявся артеріальний тиск, почали мучити головні болі, безсоння, що змусило звернутись до лікаря і у зв?язку з чим з 13.09.2023 року по 22.09.2023 року вона перебувала на амбулаторному лікуванні та була тимчасовою непрацездатною. При обстеженні їй діагностовано «перенесений верхньобоковий інфаркт міокарда високого відділу бокової стінки лівого шлуночка», гіпертонічну хворобу 2 ступеню з високим ризиком, IXC, цереброваскулярну хворобу з частими судинними кризами. Все це призвело до втрати нормальних життєвих зв?язків. Наведене в сукупності вказує на наявність завданої моральної шкоди, яку [PERSON] оцінює у 30000 грн. Відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень статей 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Суд вважає, що у зв`язку з винесенням незаконного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачу спричинені негативні емоції та переживання, тому суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Також, відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону №5076-VIвизначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст.30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Суд також звертає увагу на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо судових витрат, викладеною, зокрема, в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia, заява № 58442/00), за ст.41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Такі ж критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Отже, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19. У заяві про стягнення судових витрат представник позивача просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 21198,60 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: - копію договору про надання правничої допомоги від 20 вересня 2023 року, укладеного між адвокатським бюро «Валентини Журавель», в особі керуючого Журавель В.І. та позивачем [PERSON] - акт наданих послуг №21/23 від 21 вересня 2023 року; - платіжну інструкцію №0.0.3212038635.1 від 21 вересня 2023 року на суму 5000 грн; - акт наданих послуг №112/23 від 02 жовтня 2023 року; - платіжну інструкцію №@PL158029 від 03 жовтня 2023 року на суму 15125 грн; - ордер №1459311 від 29 вересня 2023 року; - копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №10100/10 від 01 липня 2021 року; - квитанцію про доставку документів ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» від 29.02.2024 року. Відповідач заперечень проти стягнення витрат на правничу допомогу не поав. А тому, на підставі ч.4 ст137, ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 16073,60 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат (1073,60 грн - в рахунок відшкодування судового збору та 15000 грн - витрат на правничу допомогу).

Outcome: partial