Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-1" про стягнення нарахованої заробітної плати, в обґрунтування якого посилався на ту обставину, що позивач працювала на різних посадах у ТОВ «Технополіс-1» з 21.08.2013. 07.09.2023 була звільнена за згодою сторін за наказом №т01/06/011 від 06.09.2023. На день звільненн відповідач мав заборгованість по заробітній платі за липень, серпень, вересень 2023 року. Представник відповідача обіцяв провести повний розрахонок, проте зі спливом місяця борг не виплачений. З огляду, що борг становить 61141,61 грн, з урахуванням податкових та інших утримань, сума до виплат складає 49218,99 грн, позивач просила стягнути нараховану та невиплачену заробітну плату у розмірі 49218,99 грн. Разом з тим, додала заяву про поновлення строків для звернення до суду, обґрунтувавши її тим, що 19.07.2022 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352, яким внесено зміни щодо строків звернення до суду за наявності трудового спору (три місці коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушене своє право). Фактично позивач дізналася про суму заборгованості 16.10.2023 коли отримала від відповідача довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату. Представник відповідача обіцяв виплатити заробітну плату 15.01.2024, однак борг не погашений та 13-15 січня 2024 сплив строк для звернення до суду із заявою про стягнення нарахованої та несплаченої суми заборгованості. 18.01.2024 позивач звернулася до Нововоронцовського районного суду Херсонської області із заявою про видачу судового наказу та поновлення строків. Однак ухвалою суду від 01.02.2024 було відмовлено у видачі судового наказу, оскільки у вказаному провадженні питання поновлення строків звернення не може бути вирішено. З огляду на викладене, просила поновити пропущений строк для звернення [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» щодо невиплаченої нарахованої заробітної плати. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, відзив не надав. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що за копією трудової книжки, [PERSON] з 21.08.2013 працевлаштувалася до ТОВ ТЕХНОПОЛІС-1, про що зроблений відповідний запис. За наказом №Т01/06/09/011 від 07.09.2023, [PERSON] звільнена з посади старшого касира торговельного залу Департаменту з роздрібної торгівлі, Філія 2 за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України. За довідкою від 13.10.2023 №Т0100000141, виданою ТОВ ТЕХНОПОЛІС-1, [PERSON] працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» з 14.01.2015 по 06.09.2023 на посаді Старшого касира торговельного залу. Дохід за період з 01.07.2023 по 07.09.2023 складає 61141,61 грн: -липень 2023 сукупний дохід 17105,00 грн, утримання 3335,48 грн, сума до виплати 13769,52 грн; -серпень 2023 сукупний дохід 17105,00 грн, утримання 3335,48 грн, сума до виплати 13769,52 грн; -вересень 2023 сукупний дохід 26931,61 грн, утримання 5251,66 грн, сума до виплати 21679,95 грн. Щодо поновлення пропущеного строку для звернення, суд зазначає наступне. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 233 КЗпП). За ч.2 ст. 233 КЗпП, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Довідка про заборгованість видана 13.10.2023, отже саме з вказаної дати слід рахувати тримісячний строк для звернення про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні. Отже, строк звернення до суду закінчився 15.01.2024, з огляду, що 13.01.2024 вихідний день. Позовна заява до суду направлена 08.02.2024. Разом з тим, у період до 08.02.2024 позивач зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, однак у видачі судового наказу було відмовлено. Встановлено, що заявник [PERSON] звернулася до суду з даною заявою 18.01.2024, тобто з пропуском трьохмісячного строку звернення до суду для вирішення трудового спору. Тому враховуючи, що строк першого звернення до суду перевищив лише три дні, а між отриманням ухвали про відмову у видачі судового наказу і повторним зверненням шість днів, суд вважає, що такий строк є порівняно коротким. Разом з тим, розумний строк або право на захист, можуть застосовуватись тією мірою, якою нехтування цими обов`язковими вимогами на початку процесу може згубно вплинути на законність судового розгляду. Тому, враховуючи, що відповідач має обов`язок до виплати нараховану, але невиплачену заробітну плату, і пропущення строку не порушує будь якого права відповідача, натомість враховуючи наслідки для позивача у разі відмови у поновленні такого строку, суд вказане клопотання задовольняє. Щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, суд дійшов наступного висновку. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.6 тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, судом враховується, що згідно із п.164.2.1, п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до п.168.1.1, п.168.1, ст.168 ПК України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 цього Кодексу. Згідно п.167.1. ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Як встановлено у п.16-1 підрозділу 10 Інших перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, а саме згідно підпункту 1.3 ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Отже, враховуючи викладене, суд вважає позовну вимогу обґрунтованою. Тому, приймаючи до уваги відсутність інформації від відповідача про сплату такого боргу, суд позовні вимоги задовольняє. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд

Outcome: approved