Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

Рух справи 30.08.2021 вказаний позов, датований 30.08.2021, за підписом представника позивача - адвоката Органюк Ю.Ю. (ордер) надійшов до Дарницького районного суду міста Києва. В позові ставиться питання про: - стягнення з ПрАТ «Європейський страховий альянс» 11 378,69 грн та судових витрати - стягнення з [PERSON] 72 777,68 грн та судових витрат. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20.09.2021 справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. 10.02.2022 вказана справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідним листом Дарницького районного суду міста Києва від 03.02.2022. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано по реєстру судді 16.02.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16.02.2022 зазначену позовну заяву було залишено без руху, оскільки, подана заява не відповідала вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. 18.03.2022 до суду від позивача надійшла заява з додатками на виконання вимог ухвали суду від 16.02.2022, з якої вбачається усунення недоліків, наявних в первинно поданій заяві. Відповідну заяву передано судді 19.04.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22.04.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Доводи позову В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що 18.11.2020 Солом`янським районним судом міста Києва прийнята постанова у справі про адміністративне правопорушення, якою на [PERSON] накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (340,00 грн). При цьому, зі слів позивача, судом встановлено, що [PERSON] 09.10.2020 о 18:30 год., керуючи автомобілем «Toyota land cruiser 200», д.н.з. [NUMBER] , по вул. М. Грінченка, 4а у м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого допустив наїзд на припаркований автомобіль «Honda CR-Z», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Зазначається, що оскільки на час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу «Toyota land cruiser 200», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» (ліміт відповідальності - 200 000,00 грн) позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач вказує, що згідно з замовленим ПрАТ «Європейський страховий альянс» звітом про визначення вартості матеріального збитку від 20.11.2020 вих. № 101/20, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Honda CR-Z», д.н.з. [NUMBER] складає 141 049,84 грн, однак з урахуванням його зносу сума до сплати складає 68 272,16 грн. Зі слів позивача, 26.02.2021 страховиком здійснено виплату на суму 20 893,47 грн, 01.03.2021 на суму 20 000,00 грн, 02.03.2021 на суму 16 000,00 грн, що загалом складає - 56 893,47 грн. Також у позові зазначається, що згідно акту виконаних робіт № 100038 від 03.04.2021 ФОП [PERSON] виконав ремонт транспортного засобу «Honda CR-Z», д.н.з. [NUMBER] на загальну суму 156 307,35 грн. При цьому, стверджується, що згідно з квитанцією оплати, ФОП [PERSON] отримав від [PERSON] суму в розмірі 156 307,35 грн. У позові звертається увага на те, що з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору 30.08.2021 позивач звертався із заявою до страховика, в якій просив сплатити йому неодоотриману суму страхового відшкодування в розмірі 11 378,69 грн. Така заява залишена без відповіді. Також, позивач з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору 30.08.2021 звертався до [PERSON] з заявою, якою просив сплатити йому суму непокриту лімітом відповідальності, в розмірі 72 777,68 грн. Відповідна заява також залишена без відповіді. Таким чином, позивач просить стягнути з ПрАТ «Європейський страховий альянс» недоотриману суму страхового відшкодування в розмірі 11 378,69, а також просить стягнути з [PERSON] суму непокриту лімітом відповідальності в розмірі 72 777,68 грн. Щодо правової позиції відповідача ПрАТ «Європейський страховий альянс» 11.07.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ПрАТ «Європейський страховий альянс» просить залишити позовні вимоги [PERSON] без задоволення (а.с. 70-75). В обґрунтування відзиву зазначається, що 14.10.2018 між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО № 1874344 (далі - Поліс) терміном дії з 15.10.2019 по 14.10.2020, відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ТОУОТА, д.н. [NUMBER] . Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 130 000,00 грн, розмір франшизи - 0 грн. Як зазначає відповідач, 09.10.2020 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного ТЗ, під керуванням [PERSON] та автомобіля НОNDА, д.н. [NUMBER] , під керуванням позивача. Вказується, що відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 18.11.2020, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У відзиві звертається увага на те, що 03.12.2020 на адресу ПрАТ «Європейський страховий альянс» надійшла заява від позивача про виплату страхового відшкодування. Водночас, зауважується, що станом на 02.03.2021 ПрАТ «Європейський страховий альянс» здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у сумі 56 893,47 грн. Відповідач зазначає, що 21.10.2020 експертом [PERSON] було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, визначено перелік пошкоджень та 20.11.2020 складено звіт про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля НОNDА, д.н. [NUMBER] . Разом з тим, вказується, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , рік випуску автомобіля НОNDА, д.н. [NUMBER] - 2010, тоді як ДТП відбулась 09.10.2020, з чого, на думку відповідача, слідує що термін експлуатації зазначеного вище автомобіля складає більше 10 років, що є підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу на підставі Методики. В обґрунтування своїх вимог відповідач наголошує, що експертом [PERSON] визначено у звіті, що коефіцієнт фізичного зносу (Ез) автомобіля НОNDА, д.н. [NUMBER] складає 0,6844, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 68 272,16 грн. При цьому, зазначається, що оскільки позивач у заяві на виплату страхового відшкодування від 03.12.2020 вказав платіжні реквізити власної банківської картки, відповідачем на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування та звіту було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 56 893,47 грн /141 049,84 грн (вартість відновлювального ремонту) - 72 777,68 грн (фізичний знос) - 11 378,69 грн (сума ПДВ)/. Як стверджується у відзиві, до ПрАТ «Європейський страховий альянс» надійшла заява від представника позивача щодо виплати недоотриманої суми страхового відшкодування у розмірі 11 378,69 грн. Зі слів відповідача, за вих. № 2751/13 на адресу представника позивача направлений лист згідно якого останньому запропоновано надати документи, які б підтверджували факт оплати проведеного ремонту ТЗ, а саме: акт виконаних робіт та квитанцію про сплату таких робіт (з врахуванням ПДВ). Проте, позивачем не було надано квитанції про здійснення оплати за ремонт пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, відповідач заперечує щодо позовних вимог в частині доплати страхового відшкодування за пошкодження ТЗ, оскільки різницю між завданою шкодою та виплатою страхового відшкодування, що здійснена відповідачем на підставі вимог спеціального закону, має відшкодувати безпосередньо винуватець ДТП, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.02.2019 у справі №645/3746/16-ц. Щодо правової позиції відповідача [PERSON] Від [PERSON] відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Відповідно відомостей електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА», відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48). Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду без вручення (а.с. 100). Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 22.09.2023 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 99; https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1480698/). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність водія транспортного засобу «ТОУОТА», державний номер [NUMBER] забезпечена полісом серії [NUMBER] ; ліміт за шкоду майну 130 000,00 грн; розмір франшизи - 0 грн; назва страхової компанії - ПрАТ «Європейський страховий альянс» (а.с. 78). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 15.12.2020, сума страхового відшкодування, становить 56 893,47 грн (а.с. 81). 03.12.2020 [PERSON] звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» з заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 56 893,47 грн (а.с. 79). Зі змісту платіжного доручення № 2996 від 26.02.2021 (а.с. 83) вбачається, що ПрАТ «Європейський страховий альянс» здійснило переказ 20 893,47 грн отримувачу [PERSON] ; призначення платежу: поповнення карткового рахунку № [NUMBER] [PERSON] іпн [NUMBER] страховий акт № 1831/20 договір № АО-1874344 від 14.10.2019 (страховик [PERSON] ) Без ПДВ. На а.с. 60 міститься платіжне доручення № ЦО03130 від 01.03.2021, з якого вбачається, що «Європейський страховий альянс» здійснило переказ 20 000,00 грн отримувачу [PERSON] ; призначення платежу: поповнення карткового рахунку № [NUMBER] [PERSON] іпн [NUMBER] страховий акт № 1831/20 договір № АО-1874344 від 14.10.2019 (страховик [PERSON] ) Без ПДВ. Також, в матеріалах справи міститься платіжне доручення № ЦО03187 від 02.03.2021, з якого вбачається, що «Європейський страховий альянс» здійснило переказ 16 000,00 грн отримувачу [PERSON] ; призначення платежу: поповнення карткового рахунку № [NUMBER] [PERSON] іпн [NUMBER] страховий акт № 1831/20 договір № АО-1874344 від 14.10.2019 (страховик [PERSON] ) Без ПДВ. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача 30.08.2021 надсилалася відповідачу ПрАТ «Європейський страховий альянс» заява про відшкодування шкоди (а.с. 6). 30.08.2021 представник позивача з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору звертався до [PERSON] з заявою, якою просив сплатити йому суму непокриту лімітом відповідальності, в розмірі 72 777,68 грн (а.с. 8). До матеріалів справи позивачем долучено копію звіту про визначення вартості матеріального збитку з додатками, об`єкт оцінки НОNDА CR-Z, державний реєстраційний номер [NUMBER] , дата оцінки - 09.10.2020; замовник - ПрАТ «Європейський страховий альянс»; виконавець - Мукієвський М.М. (а.с. 10-38), з якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 68 272,16 грн (а.с. 24). Крім того, до позовної заяви долучено копії: повідомлення ПрАТ «Європейський страховий альянс» № 4059/13 від 03.12.2020 (а.с. 4); акту виконаних робіт № 100038 від 03.04.2021 (а.с. 40); свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОNDА, д.н. [NUMBER] (а.с. 41); страхового акту № 1831/20/20/ЦВ04/01/2 від 17.12.2020 (а.с. 80); висновку щодо розміру вартості заподіяної шкоди від 15.12.2020 (а.с. 82). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 у справі №753/19288/14-ц, системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Встановивши відсутність доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля, і їх розміру, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у стягненні відповідного відшкодування. Оскільки автомобіль фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів та проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме ним, позивач судам попередніх інстанцій не надав, тому висновок судів про недоведеність позовних вимог є правильним. Факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів (див. постанову Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 591/3152/16-ц). Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з вимогами цієї статті коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди (див. постанову Верховного Суду від 09.06.2021 у справ № справа № 766/13258/18, провадження № 61-13917св20). Суд зазначає, що у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля, розмір збитків, які слід стягувати повинен підтверджуватися документами, що підтверджують перелік, обсяг і вартість робіт та витрачених матеріалів. У разі не проведення ремонту відшкодуванню підлягає вартість матеріалів і робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі у майбутньому, що має бути підтверджена документально. Однак позивачем не надано відомостей про понесені ним витрати на проведення ремонту автомобіля, про перерахування коштів за проведений ремонт автомобіля, про закупівлю запчастин для проведення ремонту. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням встановлених обставин справи, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому у позові слід відмовити. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Разом з тим, зазначав, що це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п.п. 42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п.п. 18, 19). З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судовий збір, сплачений за подання позову, покладається на позивача. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed