Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Позов обгрунтовано тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.07.2018 року. За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що після розірвання шлюбу відповідач не цікавиться життям доньки, не бере участь у її вихованні, таким чином ухиляється від виконання батьківських обов`язків. На час звернення до суду з позовом дитина [PERSON] у зв`язку з воєнним станом у країні перебуває у Польщі разом з бабусею та настав час оновити її документи на що потрібні підписи її батьків. Оскільки, оновити документи неможливо без згоди матері, яка не приймає участі у житті дитини, єдиним рішенням, на думку позивача, є звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Семенцової Л.М. від 17.05.2023 вказаний позов передано за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26.06.2023 справу прийнято до провадження та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. 15.02.2024 представником позивача подано заяву про зміну предмету позову, а саме про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 03.04.2024 у задоволення заяви представника позивача про прийняття заяви про зміну підстави позову відмовлено. Ухвалою суду від 03.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в ньому. Відповідач повторно у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Повістки, направленні на адресою реєстрації повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутні за вказаною адресою». Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.07.2018 року (а.с. 5-6). Також, вказаним рішенням суду визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] . За змістом статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування. Відповідно до положень ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до пунктів 16 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень (зокрема у справах "Хокканен проти Фінляндії", "Фуска проти Румунії") наголосив, що при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. За змістом ст. 19 СК України при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Разом з цим, орган опіки та піклування під час розгляджу справи не надав висновку про доцільність або не доцільність відібрання дитини - [PERSON] у матері. За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання. Так, під час розгляду справи в суді встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.07.2018 визначено місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Доказів того, що відповідач [PERSON] змінила визначене судом місце проживання дитини або наявність обставин передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України суду надано не було. Відомості про наявність негативних характеризуючих даних, притягнення до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків стосовно [PERSON] , які б перешкоджали їй брати участь у вихованні та розвитку дитини в матеріалах справи відсутні. Крім цього, позивачем у позові та у судових засіданнях зазначено, що на час розгляду справи в суді дитина перебуває з бабусею у Польщі, тому суд вважає, що відсутні підстави для відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed