Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Київський міський центр зайнятості (надалі за текстом - позивач) у лютому 2024 року звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про стягнення коштів. Позов обґрунтовано тим, що 11.11.2021 відповідач звернулася до Подільської районної філії КМЦЗ із заявою про надання статусу безробітної. Наказом Подільської філії від 15.11.2021 року відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону 5067-VI відповідачу надано статус безробітної з 11.11.2021 та наказом від 15.11.2021 призначено виплату допомоги по безробіттю з 11.11.2021 по 07.08.2022 року. В подальшому, наказом Подільської філії від 08.08.2022, у зв`язку з закінченням строку виплати та наказом від 23.09.2022 припинено реєстрацію безробітного з дати наказу, у зв`язку з поданням заяви про припинення реєстрації. 07.12.2021 Державний центр зайнятості звернувся до обласних та Київського МП3 з листом у якому повідомляється, що на виконання п. 3 3 розділу VIII Закону 1533-ІІІ та п. 52 розділу XI Закону 5067-VI щодо припинення виплати допомоги по безробіттю та реєстрації безробітного у разі перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів, Державна податкова Служба України, надала інформацію щодо перебування зареєстрованих безробітних за кордоном станом на 28.10.2022 (лист Державного центру зайнятості від 06.12.2022 № 33/101/5286-22). Відповідно до додатку до листа Державного центру зайнятості від 06.12.2022 № 33/101/5286-22 в якому міститься інформація про те, що відповідач виїхала за межі України 07.05.2022 та перебувала за кордоном більше 30 календарних днів. Відповідно до п. 52 розділу XI Закону 5067-VI під час дії воєнного стану реєстрація безробітного у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з підстав, визначених частиною першою ст. 45 цього Закону, а також з 31 календарного днів від дня перетину зареєстрованим безробітним державного кордону України у разі безперервного перебування ним за кордоном понад 30 календарних днів. Враховуючи дану вимогу, реєстрація відповідача як безробітної мала бути припинена з 31 календарного після 07.05.2022, тобто, з 06.06.2022. Листом Державного центру зайнятості від 06.12.2022 № 33/101/5286-22, 09.12.2022 Подільською філією складено Акт № 1 становлення факту перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів. Згідно висновків Акту відповідач перебувала за кордоном з 07.05.2022 по 19.06.2022, що становить 44 к.д. Наказом Подільської філії № 90-АГ/285/22 від 20.12.2022 про розслідування страхового випадку прийнято рішення щодо повернення відповідачем нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття. Згідно довідки - розрахунку № 331 від 19.12.2022 розмір надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття становить 12219 грн (дванадцять тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень 44 копійки. З метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача 21.12.2022 Подільською філією надіслано лист-повідомлення №258.5-2055/2:, а також 08.11.2023 Київським МЦЗ надіслано лист-повідомлення № 08-1864/10-21/23, про необхідність повернути в добровільному порядку нараховане та виплачене матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Враховуючи те, що відповідач умисно приховала дані, безпідставно отримувала нараховану допомогу по безробіттю, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12 219,44 грн та суму сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 11.11.2021 відповідач звернулася до Подільської районної філії КМЦЗ із заявою про надання статусу безробітного (а.с. 6-10). Наказом Подільської філії від 15.11.2021 року відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону 5067-VI відповідачу надано статус безробітної з 11.11.2021 та наказом від 15.11.2021 призначено виплату допомоги по безробіттю з 11.11.2021 по 07.08.2022 року. Наказом Подільської філії від 08.08.2022, у зв`язку з закінченням строку виплати та наказом від 23.09.2022 припинено реєстрацію безробітного з дати наказу, у зв`язку з поданням заяви про припинення реєстрації. Наказом Подільської філії № 90-АГ/285/22 від 20.12.2022 про розслідування страхового випадку прийнято рішення щодо повернення відповідачем нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття (а.с. 16). Згідно довідки - розрахунку № 331 від 19.12.2022 розмір надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття становить 12219 грн (дванадцять тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень 44 копійки (а.с. 15). На адресу відповідача 21.12.2022 Подільською філією надіслано лист-повідомлення №258.5-2055/2, а також 08.11.2023 Київським МЦЗ надіслано лист-повідомлення № 08-1864/10-21/23, про необхідність повернути в добровільному порядку нараховане та виплачене матеріальне забезпечення на випадок безробіття (а.с. 17). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безробіття населення», безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері зайнятості населення та трудової міграції, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Згідно із статтею 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Частинами 2, 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Звертаючись до суду, позивач просив стягнути виплачену відповідачу допомогу по безробіттю, як безпідставно отриману. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно з частиною першою зазначеної статті, не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту умисного не надання недостовірних відомостей про обставини, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю. Доказів розрахункової помилки з боку позивача при нарахуванні допомоги позивачем не надавалось. Більше того, у позовній заяві позивачем зазначено, що допомога відповідачу нарахована відповідно до законодавства з урахуванням наданої відповідачем при зверненні інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не доведено факту умисного надання недостовірної інформації, невиконання обов`язків та зловживання ними, а тому, задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, питання розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

Outcome: dismissed