Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

03.01.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з нерухомого майна, належного [PERSON] на праві власності, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції 26.12.2014 року у виконавчому провадженні №45934149. В обґрунтування позову зазначає, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] . Після смерті сина позивач звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, але нотаріусом було виявлено, що на все майно її покійного сина було накладено арешт за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 18.05.2006 року. Так як, 26.06.2006 року було видано виконавчий лист, але згодом його було втрачено. Потім, 15.12.2014 року постановою апеляційного суду Миколаївської області було задоволено подання головного державного виконавця відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції Черненко Г.О. про видачу дублікату даного виконавчого листа. 26.12.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Васильєвою В.О. було винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі виконавчого листа апеляційного суду Миколаївської області від 26.06.2006 року №1-10/2006р. У зв`язку із цим позивач звернулася із заявою до Другого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з квартири. Однак, листом Другого відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.12.2023 року її було роз`яснено, що державними виконавцями арешт зняти не можливо та рекомендовано звернутися до суду. Вважає, що порушуються її права щодо власності. Просить суд зняти арешт з нерухомого майна належного [PERSON] 25.01.2024 року представник відповідача [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву, у якій заперечує проти позовної заяви повністю, а доводи позивача неприйнятними. Зазначає, що на примусовому виконанні в Южноукраїнському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебувало виконавче провадження за №45934149 з виконання виконавчого листа №1-10/06, виданого 18.12.2014 року Апеляційним судом Миколаївської області, щодо конфіскації всього майна, яке є власністю [PERSON] на користь держави. Станом, на день подання даного відзиву на позовну заяву в відділі ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником в яких є [PERSON] . Також, позивач, як спадкоємець після смерті свого сина [PERSON] , не була залучена стороною виконавчого провадження №45934149, в межах якого був накладений арешт на майно [PERSON] , заяву про заміну боржника у виконавчому провадженні не подавала. Вважає, що [PERSON] не є суб`єктом права на подання такої позовної заяви, тобто не може звертатись з позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна в межах виконавчого провадження ВП №45934149, яке завершене. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак направила на адресу суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, вказавши, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] направила до суду заяву, просила розглянути справу без участі представника відділу. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 15.12.2014 року по справі №1-10/2006 р. (провадження №5/784/2/2014) було задоволено подання головного державного виконавця відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції Черненко Г.О. про видачу дубліката виконавчого листа про конфіскацію на користь держави належного засудженому [PERSON] майна, відповідно до вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 18.05.2006 року, яким [PERSON] засуджено за ст.ст.115, ч.2 п.п.4, 6, 9, 187 ч.4, 70, 71 КК України на 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю (а.с. 8-9). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 27.05.1994 року вбачається, що Відділ приватизації житла ВО «ЮУ АЕС» посвідчив, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належать на праві приватної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці при спільній власності. Свідоцтво видане на підставі розпорядження від 27.05.1994 року №2659. Дана квартира зареєстрована Первомайським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за №19 кн. 1 стр.153 (а.с. 7). З копії Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №46006306 від 29.12.2014 року, внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: вид обтяження публічне обтяження; тип реєстрації поточна; тип обтяження арешт рухомого майна; підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 45934149, 26.12.2014 року, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Васильєва В.О.; об`єкт обтяження все рухоме майно; відомості про обмеження відчуження заборонено відчужувати; обтяжувач Відділ державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції; боржник [PERSON] , код: [ADDRESS] ; термін дії 29.12.2019 року. Згідно копії Витягу №31936745 від 30.12.2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження вбачається, що номер запису про обтяження 8316362, дата 30.12.2014 року; державний реєстратор Лисенко Я.С., Реєстраційна служба Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області; підстава виникнення обтяження постанова про арешт майна боржника, ВП №45934149, виданий Відділом державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції від 26.12.2014 року; підстава внесення запису Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №18480135 від 30.12.2014 року; вид обтяження арешт нерухомого майна; зміст, характеристика обтяження заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику; відомості про суб`єктів обтяження: обтяжувач Відділ державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, особа, майно/права якої обтяжуються (власник) [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; опис предмета обтяження все нерухоме майно лише в межах суми боргу (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Згідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 6). Другий відділ державної виконавчої служби у Вознесенському\~районі Миколаївської \~області Південного \~міжрегіонального управління\~ Міністерства юстиції (м.\~Одеса) 29.12.2023 року №54209 на адвокатський запит №88 від 15.12.2023 року повідомив, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, в межах допустимого пошуку виконавчих документів, які підлягають реєстрації та обліку за відділом за суб`єктом боржника « [PERSON] » обліковуються виконавчі провадження, за якими державними виконавцями відділу винесено процесуальні документи, які не підтверджують факти передбачені ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі яких можливе зняття арешту з майна. Внаслідок цього у державного виконавця відділу відсутні правові підстави, щодо прийняття процесуального рішення про зняття арешту з майна [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] , будучи спадкоємцем [PERSON] , просить скасувати арешт накладений державним виконавцем. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, до переліку яких відносяться і виконавчі листи, що видаються судами. Згідно п.5 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно з ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі, від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). Тобто виконавцем повинна бути винесена Постанова про закінчення виконавчого провадження та зняття усіх арештів, накладених в рамках відповідного виконавчого провадження. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 6). Оскільки, на сьогодні позивач має намір оформити свідоцтво про право на спадщину, проте через наявність арешту на спадкове майно, позбавлена можливості це зробити. Таким чином, безпідставно накладений арешт на спадкове майно порушує право спадкоємця, позивача у справі, на отримання свідоцтва про спадщину. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так, згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Разом з цим, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності відкритого виконавчого провадження, майнових претензій з боку стягувача та смерті боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Відповідно до ст.ст.1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5\~ст. 1268 ЦК України\~визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч.2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»). Зважаючи на відзив відповідача, у якому зазначено, що на примусовому виконанні в Южноукраїнському міському відділі державної виконавчої служби у Миколаївській області перебувало виконавче провадження за №45934149 з виконання виконавчого листа №1-10/06, виданого 18.12.2014 року Апеляційним судом Миколаївської області щодо конфіскації всього майна, яке є власністю [PERSON] на користь держави, а станом на день подачі відзиву на позовну заяву у відділі ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , також матеріали виконавчого провадження за №45934149 знищені, згідно пункту 2 Розділу ХІ «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затвердженого наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07.06.2017 № 1829/5, у зв`язку з закінченням терміну його зберігання. З огляду на викладене, суд вважає, що арешт на нерухоме майна створює перешкоди позивачу в реалізації свого права на вільне розпорядження майном, а відтак позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно до ч.1, 2, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: approved