Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] при загадкових обставинах помер її батько [PERSON] . У день смерті батька, відразу після його поховання, адвокат Скарлош Марти Юріївни пан Ходань повідомив, що її покійний батько [PERSON] склав заповіт на все майно в користь [PERSON] 1990 року народження, яка є відповідачем у даній справі. Позивач вказала, що оскільки вона є єдиним спадкоємцем першої черги, (єдиною дитиною) [PERSON] , даний заповіт порушує її права та законні інтереси. Крім того, 23 січня 2004 року попередній заповіт її батька був складений саме на її користь та передбачав розпорядження батька на випадок смерті про перехід до неї усіх його майнових прав та майна. 04 березня 2022 року позивач звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після батька (копія заяви долучається). На момент звернення Державний нотаріус даної установи [PERSON] уже відкрила спадкову справу № 75/2022 за заявою відповідачки [PERSON] . Нотаріус повідомила позивачці, що 15 жовтня 2020 року її батько підписав заповіт, яким зробив наступне розпорядження на випадок своєї смерті: «Все належне мені майно, де б воно не знаходилося та з чого не складалося, а також все те, на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON] , [INFO] ». Позивач вказала, що заповіт, посвідчений від імені [PERSON] 15 жовтня 2020 року за реєстраційним номером 3505 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М. на користь [PERSON] (далі по тексту оспорюваний заповіт/ оспорюваний правочин) є недійсним з підстав визначених ч.1 ст. 225 ЦК України, оскільки внаслідок своєї хвороби, а саме стійкого хронічного психічного захворювання [PERSON] станом на момент посвідчення спірного заповіту не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Позивачка вказала, що у 2013 році її покійний батько [PERSON] переніс ішемічний інсульт та стентування (ЖСХ (2013), стентування РБА (2014), який на фоні інших супутніх хронічних захворювань порушив його здатність усвідомлювати значення своїх дій, адекватно сприймати дійсність та свідомо керувати своїми діями. Так, з 2005 року він хворів на цукровий діабет II типу важкий перебіг, прогресуючі ускладнення захворювання не давали спокій покійному [PERSON] . У 2016 році покійний [PERSON] потрапив у психоневрологічне відділення № 2 до Тернопільської обласної комунальної психоневрологічної лікарні та пробув там два місяці, спочатку з діагнозом: геморагічний інсульт в лівій гемісфері головного мозку гострий період з вираженою сенсорно-амнестичною афазією, змішана енцефалопатія з вираженою - мозковою симптоматикою, надалі проводили лікування у спеціалізованій палаті закритого типу психоневрологічної терапії. Після курсу лікування позивачка разом з мамою [PERSON] на новорічні свята 2016 - 2017 років забрали покійного [PERSON] з лікарні. Стан його психічного та фізичного здоров`я на той час були дуже важкими. Лише системний та дбайливий догляд його сім`ї (позивачки та [PERSON] ) зробили можливим його повернення додому, оскільки лікарі не давали гарантій, що він зможе повернутись до звичного повноцінного життя. В подальшому, ще неодноразово, переважно в приватному порядку, покійний [PERSON] проходив інтенсивні курси психоневрологічної терапії. Кожного року покійний [PERSON] проходив також обстеження магнітно-резонансної томографії з дослідженням змін головного мозку, зокрема: - \~ \~ \~ \~у висновку магнітно-резонансної томографії головного мозку проведеної 14.11.2016 року, зазначено крововилив у скроневій частині лівої півкулі головного мозку, ймовірно в гіпофіз; - \~ \~ \~ \~у висновку магнітно-резонансної томографії головного мозку проведеної 24.04.2018 року, зазначено наявність кісти в скроневій долі лівої гемісфери. Атрофічні зміни головного мозку; - \~ \~ \~ \~у висновку магнітно-резонансної томографії головного мозку проведеної 14.08.2020 року, зазначено що в лівій скроневій частині вилив неправильної витягнутої форми, хронічна судинна недостатність, наявність патологічного місця у тканинах гіпофіза. Атрофічні зміни речовини головного мозку. Наявні у позивачки документи долучені до матеріалів справи. Позивачка вказала, що починаючи з 2016 року їй та її матері було важко з покійним батьком, були часті провали у пам`яті, невпізнання людей в тому числі і її з мамою, почалася часта агресія зі сторони [PERSON] схожа на ту, яка супроводжувалася у Тернопільській обласній клінічній психоневрологічній лікарні. Це були наслідки стійкого хронічного психічного захворювання. Покійний [PERSON] часто відмовлявся від лікування, були випадки, коли він втікав з дому у хатньому одязі, - просто йшов швидким темпом 8-9 кілометрів, а мати позивачки ловила його і за допомогою інших людей просила поїхати у лікарню. У свою чергу, позивачка та [PERSON] старалися завжди підтримувати спокійну домашню атмосферу для [PERSON] , не суперечачи йому практично ні у чому, оскільки у спілкуванні будь які конфлікти та суперечки могли викликати у покійного неадекватну агресію чи перепад настрою. Позивачка вказала, що на момент посвідчення спірного заповіту 15 жовтня 2020 року [PERSON] не був визнаний недієздатним, однак уже хворів на психічні розлади. У нього спостерігались хронічна ішемія головного мозку змішаного генезу, наслідки внутрішньочерепного крововиливу, органічний емоційно-лабільний розлад з метаморфопсичними розладами. У зв`язку із своїм хворобливим станом [PERSON] неадекватно сприймав дійсність, себе, свої дії та їх наслідки. Наприклад, він категорично не визнавав, що йому слід проходити курси обстеження і лікування. Величезними зусиллями, подекуди за допомогою друзів покійного, матері позивачки вдавалося ушпиталювати батька до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, де йому надавали необхідне лікування. Із вказаних підстав позивачка [PERSON] просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , який посвідчений 15 жовтня 2020 року за реєстраційним номером 3505 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М. на користь [PERSON] . 14.10.2022 судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий відповідачем [PERSON] в якому остання вказала наступне. У позовній заяві позивач вказує що, дізналась про оскаржуваний заповіт «...адвокат Скарлош Марти Юріївни пан Ходань повідомив мені, що мій покійний батько [PERSON] склав заповіт на все майно на користь [PERSON] 1990 року народження, яка є відповідачем у даній справі...» Відповідачка вказала, що зазначені обставини не відповідають дійсності, оскільки «пан Ходань» не укладав жодних договорів про надання правової допомоги із [PERSON] . Окрім того, позивачка повідомляє, що про зміст оспорюваного заповіту вона дізналась від державного нотаріуса Тернопільської районної нотаріальної контори Темнікової Л. І. Сторона позивача додає як доказ до позовної заяви копію заповіту посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М. зареєстрований в реєстрі за № 3505 від 15.10.2020 року та засвідчує її копію «згідно з оригіналом». Проте, позивачка не обґрунтовує у який спосіб нею отримано копію цього заповіту, яка нею засвідчена у відповідності до оригіналу та посилається на нього як на доказ. Сторона відповідача вважає, що копія оспорюваного заповіту, яка завірена «згідно із оригіналом» отримана з порушенням порядку, встановленого законом, а тому в розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України, не може бути взята судом до уваги. Підставами недійсності оспорюваного заповіту, сторона позивача визначає, шо померлий [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними В обґрунтування таких доводів позивачка у позовній заяві подає інформацію щодо поведінки та стану здоров`я заповідача, яка не відповідає дійсності та може бути спростована стороною відповідача. Позивачка посилається на ті обставини, що починаючи з 2016 року їй з матір`ю, було важко з покійним батьком через постійні провали у пам`яті, невпізнанням людей, в тому числі і їх з матір`ю, початком частої агресії, батько втікав з дому в хатньому одязі, був конфліктним до неї з матір`ю. Такі обставини, вказала відповідачка, не відповідають дійсності виходячи із наступного. Позивачка [PERSON] не проживала із померлим [PERSON] з червня 2016 року, що встановлено постановою Тернопільського апеляційного суду від 11.11.2021 у справі №607/18049/20 за позовом [PERSON] де [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Управління у справах сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. Більше того, позивачка перебувала у неприязних відносинах з померлим [PERSON] , що підтверджується вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2016 року у справі № 607/8538/16-к яким встановлено, що 28 червня 2016 року близько 19 год. 05 хв. [PERSON] , який перебував в приміщенні ринку «Новий +», що на проспекті Ст. Бандери 72, в м. Тернополі, на ґрунті неприязних відносин в ході словесного конфлікту із своєю дочкою [PERSON] умисно наніс їй близько десяти ударів долонями рук в праву ділянку обличчя, грудну клітку, ліве та праве плече, та обох передпліччях, чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження. Вказаним вироком [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. Також, обставини неприязних відносин між померлим [PERSON] та позивачкою [PERSON] підтверджується матеріалами справи №607/12186/16-ц зокрема і судовими рішеннями за позовом [PERSON] до [PERSON] [PERSON] про розірвання договору дарування (дата подання позову 28.10. 2016 року https://court.gov.ua/fair/sudl915 згідно даних сайту). Так, у відповідності до Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.11.2020 року (дата набрання законної сили 12.03. 2021 року) у справі №607/12186/16-ц Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, просить розірвати договір дарування приміщення, укладений 30 березня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. за № реєстру 3909. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що вона була власником нежитлового приміщення. Вказане приміщення було подароване [PERSON] її дідом на підставі Договору дарування від 28.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., за реєстровим №6897. 30.03.2007 року у приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., оформлено договір дарування, реєстровий номер 3909, згідно якого, [PERSON] як дарувальник, передала вказане приміщення двом обдарованим - [PERSON] та [PERSON] . Права та законні інтереси [PERSON] , як дарувальника, порушені, оскільки обидва обдарованих вчинили злочин щодо її психічного та фізичного здоров`я. Після оформлення договору дарування відносини сторін суттєво погіршилися. [PERSON] здійснював на позивача моральний тиск, що впливало на її самопочуття. 28.06.2016 року близько 19 год. 05 хв., [PERSON] заподіяв тілесні ушкодження [PERSON] , погрожував фізичною розправою членам її сім`ї. Доказом вчинення злочину щодо неї обдарованим [PERSON] є вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05вересня 2016 року, відповідно до якого останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (умисне легке тілесне ушкодження), та йому призначено покарання у виді штраф в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. [PERSON] протягом липня-серпня 2016 року, шляхом психологічного насильства, здійснювала тиск на [PERSON] , тим самим заподіюючи шкоду її здоров`ю, а тому на підставі ч.1 ст. 727 ЦК України, просить спірний договір розірвати, зобов`язавши відповідачів повернути їй подароване приміщення. Також, спростовуючи доводи позивачки про те, що колишня дружина померлого [PERSON] проживала разом із померлим, сторона відповідача посилається на матеріали цивільної справи №607/4016/21, зокрема зміст позовної заяви, що розглядається Тернопільськими міськрайонним судом (головуючий суддя Л. М. Сливка) за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності, вселення у будинок та зобов`язання не чинити перешкоди. У відповідності до даних сайтів [INFO] що є у відкритому доступі для сторін і для суду, провадження у даній справі відкрито 05.03. 2021 року. Матеріали даної справи підтверджують обставину того, що між відповідачкою [PERSON] та померлим [PERSON] існував спір щодо, як мінімум, проживання [PERSON] у спірному будинку. Тобто, наявність такого позову, поданого [PERSON] підтверджує факт того, що [PERSON] не проживала у спірному будинку і що померлий власник будинку був проти проживання [PERSON] та заперечував факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в певний період. Також,\~матеріалами цивільної\~справи №\~607/24063/21,\~зокрема змістом\~позовної заяви,\~що розглядається\~Тернопільськими міськрайонним\~судом (головуючий\~суддя В.\~В. Ромазан) за позовом [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням підтверджується наявність спору між померлим [PERSON] та позивачкою щодо проживання її дітей у будинку померлого. В будь-якому випадку, вказала відповідачка, вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили та наявністю ряду судових справ та їх матеріалами, що підтверджують спори між померлим [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] спростовуються доводи позивачки про проживання із померлим, перебування в добрих відносинах, обставини необізнаності про стан здоров`я померлого [PERSON] , а також, обставини волі заповідача щодо розпорядження власним майном не на користь позивачки. Також, відповідач [PERSON] повідомляє суд, що проживала із померлим [PERSON] у цивільному шлюбі, вела разом із померлим спільний побут, була повністю обізнана про його стан здоров`я і має намір доводити усвідомлення померлим [PERSON] значення будь-яких своїх дій та змогу керувати ними за час їх постійного спільного проживання до смерті, а тим більше станом на час посвідчення заповіту. Наявність ряду судових справ у яких померлий [PERSON] був стороною за період з 2016 року вказує на достатній обсяг дієздатності померлого [PERSON] , оскільки він належним чином користувався процесуальними правами та виконував обов`язки, висловлював свої міркування, доводи, заперечення, а також підписав ряд процесуальних документів. Також, сторона відповідача подає суду докази того, що померлий [PERSON] за період 2016 року по день смерті, зокрема і в 2020 році (рік складання заповіту) вступав в ряд правовідносин, приймав рішення, укладав договори, видавав довіреності, які посвідчені компетентним нотаріусом, здійснював оплату товарів, робіт, послуг, набував корпоративних прав у Товариствах з обмеженою відповідальністю «Маммон», «Венком», придбавав транспортні засоби, керував транспортними засобами, перетинав кордон, як водій автомобіля так і авіаційним транспортом. Також, відповідач наголосила, що померлий [PERSON] мав у власності декілька одиниць зброї, дозволи на носіння та зберігання яких отримував у період 2016-2021 років, а відтак проходив обов`язковий психіатричний огляд. Відповідачка вказала, що сторона позивача обґрунтовує надуману обставину не усвідомлення померлим [PERSON] значення будь-яких своїх дій та змогу керувати ними на час складання заповіту копіями так званих «медичних» документів, які додані до позовної заяви, зокрема наступних документів. Довідкою Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні № 03-6/3408 від 04.09.2018 року про те, що померлий [PERSON] [INFO] дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в умовах Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні з 11.11.2016 по 30.11.2016 (19 днів). Копіями магнітно-резонансної томографії головного мозку від 14.11.2016 ТОВ «ГЕМО МЕДИКО» щодо « [PERSON] 1958 р.н.», МРТ від 24.04.2018, МРТ від 14.08.2020. Епікризом з медичної карти стаціонарного хворого № 10817 за період з 11.11.2016 по 30.11.2016 (19 днів). Висновком комп`ютерної томографії Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні станом на дату 24.04.2018 щодо « [PERSON] 59 р.», із відміткою «Висновок комп`ютерної томографії не є заключним діагнозом....» Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 10046 за КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» в період 16.11.2017 -24.11.2017. Відповідачка вказала, що копії вказаних документів можуть посвідчувати лише факт лікування померлого [PERSON] в період 11.11.2016 по 30.11.2016 рр. (19 днів) у Тернопільській обласної комунальній клінічній психоневрологічній лікарні, діагностичні дослідження у приватних комерційних установах в 2016, 2018 роках, перебуванні на лікуванні у КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2 в період 16.11.2017 - 24.11.2017. На підставі копій даних документів не можливо встановити стан психічного здоров`я померлого [PERSON] станом на дату складання заповіту або, як мінімум, в період 2020 року. Також, зважаючи на ту обставину, що ст. 286 Цивільного кодексу України визначає поняття «лікарська таємниця» як: таємницю \~про стан здоров`я громадянина; факт звернення за медичною допомогою; діагноз; інші відомості з медичного обстеження особи, позивачка не обґрунтовує у який спосіб нею отримано копії вищевказаних документів, яких вона здійснює засвідчення у відповідності до оригіналу та посилається на них як на докази. Тому, сторона відповідача вважає, що копії вказаних документів, які завірені «згідно із оригіналом», отримані з порушенням порядку, встановленого законом, а тому в розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України, не можуть бути взяті судом до уваги. Як зазначає позивач, 15.10.2020 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Береш С. М. зареєстрований в реєстрі за № 3505, згідно якого на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати йому на день смерті заповів [PERSON] . В той же час, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Таким чином, позивачем не наведено достатніх підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, а отже позивачка вважає, що суду слід дійти висновку про неможливість з наведених позивачем підстав визнати даний заповіт недійсним. Із вказаних підстав відповідачка просить у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовити. 27.10.2022 представник позивачки [PERSON] адвокат Магдич О.О. подала відповідь на відзив в якому вказала наступне. Щодо доведення неприязних, на думку відповідачки [PERSON] , взаємин покійного [PERSON] зі своєю дочкою [PERSON] позивачка просить врахувати наступне. У відзиві на позовну заяву відповідачка [PERSON] намагається висвітлити логічним та вмотивованим складання покійним заповіту на все своє майно на користь сторонньої особи, покликаючись на конфліктні та неприязні взаємини [PERSON] з його єдиною дитиною дочкою [PERSON] . Однак, з підстав, що викладені нижче, представник позивачки вважає, що з`ясування даних обставин не має жодного значення для розгляду заявленого [PERSON] позову. По-перше мотиви, з яких укладено правочин, не можуть свідчити про його дійсність чи недійсність у разі оскарження на підставі статті 225\~ЦК України,\~тобто з\~підстав \~не усвідомлення\~значення своїх\~дій та\~(або)\~неспроможності керувати\~ними в момент укладення оспорюваного правочину. Підстава оспорювання правочинів за частиною 1 ст. 225 ЦК України належить до підстав так званого «дефекту волі». Одним з видів дефектів волі є тимчасовий стан, за якого людина внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явиш не може розуміти значення своїх дій або керувати ними. Правочин, укладений у такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення, припинення цивільних прав і обов`язків. За таких обставин, предметом доказування є саме здатність особи розуміти значення своїх дій і керувати ними, а не мотиви, з яких особа діяла укладаючи оспорюваний правочин. Правочин, укладений у такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення, припинення цивільних прав і обов`язків. Стан, за якого особа не усвідомлює своїх дій, може мати одну з 3-х форм вияву: 1) вольову (стан, коли особа, хоча й більш або менш адекватно оцінює те, що відбувається, але водночас не може керувати своїми діями); 2) інтелектуальну (особа не розуміє значення своїх дій, хоча може керувати ними); 3) змішану (у людини відсутня здатність як розуміти значення своїх дій, так і керувати ними). Неспроможність дієздатної особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними може бути викликана різними обставинами: нервовим стресом, шоком від фізичної травми, алкогольним або наркотичним сп`янінням тощо. Отже, доказуванню у даній справі підлягають саме обставини, якими викликаний так званий «дефект волі», тобто неспроможність особи заповідача [PERSON] розуміти значення своїх та керувати ними в момент посвідчення 15 жовтня 2020 року оспорюваного заповіту на користь [PERSON] . Встановлення ж мотивів, з яких діяв заповідач, жодного значення для вирішення справи по суті не має. По-друге, конфліктні стосунки із найближчим оточенням, в тому числі з членами родини є дуже характерні для хворих з емоційно-лабільними розладами. Саме нестабільність настрою, міжособистісних стосунків і самоусвідомлення належить до об`єктивної симптоматики таких розладів. У позовній заяві позивачка [PERSON] зазначала, що її стосунки з батьком були дуже складними саме через його хворобу. Розвиток його психічного захворювання супроводжувався агресивністю, різкими перепадами настрою, впертістю та нездатністю адекватно сприймати обставини та критично оцінювати свій стан. Саме тому в стосунках з батьком у позивачки були періоди, коли вони не спілкувались. Враховуючи наявність судового вироку Тернопільського міськрайонного суду по справі №607/8538/16-к від 05.09.2016 р., яким [PERSON] визнано винним за статтею 125 ККУ за умисне нанесення тілесних ушкоджень власній дочці [PERSON] , цілком очевидною є причина, з якої моя довірителька вимушена була періодично обмежити своє спілкування з батьком. Отже, конфліктне, а часом навіть агресивне ставлення покійного [PERSON] до своєї дочки, позивачки [PERSON] жодним чином не спростовує, а навпаки, підтверджує обставини, з яких заявлено позов. Крім цього, представник позивачки просить взяти до уваги, що висока ділова та соціальна активність не свідчить про відсутність у заповідача [PERSON] психічного розладу, який міг викликати неспроможність розуміти значення своїх дій та керувати ними. У відзиві на позовну заяву відповідачка покликається на те, що [PERSON] проявляв високу ділову активність. Зокрема був учасником ряду цивільних справ, набував права учасника господарського товариства, укладав цивільно-правові угоди. Проте, дані обставини жодним чином не спростовують того факту, що в той же час [PERSON] міг мати психічне захворювання, яке впливало на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Представник позивачки вказала, що у клінічній психіатрії є дуже багато діагнозів, при яких хворий з психічними розладами навпаки демонструє соціальну і ділову активність. При цьому особи, які мають контакт із такою особою, не завжди можуть зрозуміти, що мають справу із людиною, що страждає на психічний розлад, тим більше, якщо такий контакт є нетривалим та обмеженим. Кваліфікований висновок про степінь впливу психічного розладу на здатність особи розуміти значення своїх дій та керувати ними може зробити лише експерт у галузі клінічної психіатрії. У питанні щодо ділової активності [PERSON] показовим є результат його так званої комерційної діяльності. Так, 31 травня 2010 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та [PERSON] був укладений договір банківського кредиту № 8-Ф-К/10-Л, зі змінами і доповненнями, за умовами якого позичальнику було надано кредит у сумі 1 300 000 грн. Проте, отримавши дані кошти, позичальник не вчиняв реальних дій на повернення кредиту, чим спричинив нарахування величезної суми процентів та штрафних санкцій з боку банку. Комерційна недоцільність отримання даного кредиту, кратне збільшення суми боргу та перспектива його подальшого погашення були явно збитковими. З метою належного забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31 травня 2010 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та [PERSON] , [PERSON] був укладений іпотечний договір, предметом якого було нежиле приміщення площею 566,5 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки кредит [PERSON] не погашав, виникла реальна загроза звернення банком стягнення на іпотечне майно. Такі нерозсудливі дії [PERSON] , які вели до значних фінансових втрат та фактичного розорення, і призвели до конфліктів в сім`ї. Дочка [PERSON] та дружина [PERSON] намагались обмежити [PERSON] у його фінансових операціях, які призводили до величезних збитків. В результаті погашати кредитні зобов`язання перед ПАТ «Укргазпромбанк» та його правонаступником за кредитним договором від 31 травня 2010 року довелося [PERSON] . Представник позивачки вказала, що показовим щодо доцільності та ефективності є також діяльність [PERSON] як учасника Товариств з обмеженою відповідальністю «Маммон» та «Венком». Будь якого прибутку як бенефіціар даних Товариств [PERSON] не отримував. Проте, на даний час у Господарському суді Тернопільської області відкриті провадження про стягнення з цих підприємств великих коштів, а саме : -господарська справа № 921/344/22 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Венком» про стягнення коштів в розмірі 11\~291\~300. 00 грн.; -господарська справа № 921/345/22 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маммом» про стягнення коштів в розмірі 7610900. 00 грн. Результати розгляду даних справ на даний час невідомі, проте наявність боргів на таку велику суму ставить під сумнів саму економічну доцільність придбання часток цих Товариств та спроможність [PERSON] критично оцінити комерційну перспективу господарської діяльності. На думку позивачки, [PERSON] вступив у дані Товариства внаслідок своєї нездатності критично оцінювати ситуацію, прораховувати свої фінансові ризики та реально сприймати ситуацію. Таку поведінку він уже демонстрував раніше. Зокрема у ситуації з отриманням банківського кредиту. (Можливо мало місце зловживання його хворобливим станом з боку інших осіб, що повинно стати предметом окремого дослідження.) У будь якому разі сама по собі належність покійному часток у господарських товариствах не свідчить про його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім цього, представник позивачки вказала, що формально [PERSON] дійсно був учасником кількох цивільних справ, що перебувають або перебували в провадженні Тернопільського міськрайонного суду, а саме: справи № 607/12186/16-ц (завершена) ; №607/18049/20; № 607/4016/21 (зупинена) та № 607/24063/21 (зупинена). Проте, у кожній з цих цивільних справ не було жодного судового засідання, де б [PERSON] особисто з`явився до суду та підтримав свої вимоги чи заперечення. У кожній з цих справ його інтереси повністю представляли адвокати. При цьому, доцільність, послідовність та відповідність його особистим інтересам позицій у цих справах також викликає сумнів. Так, у справі № 607/18049/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення, головуюча в суді першої інстанції [PERSON] вказувала представнику [PERSON] адвокату Парубію І.М. на доцільність особистого пояснення позивача в судовому засіданні з огляду на суть справи. Незважаючи на це, позивач до судового засідання не з`явився. Сторона позивача вважає, що сама наявність у провадженні судів справ за участю [PERSON] не спростовує та не підтверджує доводів відповідачки. Як вказано у позовній заяві, та обставина, що [PERSON] на момент посвідчення оспорюваного правочину не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, може і повинна бути доведена лише висновком судової посмертної медико-психіатричної експертизи. Виключно відповідний висновок експертизи є належним, допустимим та достовірним доказом, що відповідає вимогам статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України щодо даного предмету доказування. Підстава для визнання правочину недійсним, яка передбачена частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом на підставі висновку відповідної експертизи про неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Із вказаних підстав, покликання відповідачки та її представника на обставини, які вказані у відзиві на позовну заяву, представник позивачки вважає безпідставними та такими, що не мають доказового значення у даній справі. Ухвалою судді від 26.08.2022 відкрито провадження у цивільній справі №607/10326/22. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 24.03.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. Ухвалою суду від 07.09.2023 у цивільній справі №607/10326/22 призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільської філії\~судовопсихіатричної експертизи\~Державної установи\~«Інститут психіатрії,\~судовопсихіатричної експертизи\~та моніторингу\~наркотиків Міністерства\~охорони здоров`я\~України». Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 13.12.2023 матеріали цивільної справи повернуті до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з Тернопільської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» з висновком експерта №787 від 30.11.2023 за результатами посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 13.12.2023 у цивільній справі №607/10326/22 провадження в справі поновлено та продовжено судовий розгляд. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав зазначених у відзиві на позов. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подавши суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника. При розгляді справи покладається на думку суду. Третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М. в судове засідання не з`явився, з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим повторно 15.03.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Померлий [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . 15.10.2020 [PERSON] склав заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М. за реєстровим №3505. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право [PERSON] , [INFO] . Заповіт записано зі слів [PERSON] та прочитано вголос і власноручно підписано ним у присутності нотаріуса. Особу його встановлено, дієздатність перевірено. 04.03.2022 позивач [PERSON] звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після батька [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, а саме із карти стаціонарного хворого № 10817 ТОКПНЛ [PERSON] з 11.11. по 30.11.2016 р. поступив у відділ інтенсивної терапії, діагноз: Геморагічний інсульт в лівій гемісфері головного мозку гострий період помірно вираженою сенсорно-анамнестичною афазією. Змішана (дисциркуляторна та дисметаболічна) енцефалопатія з нерізко-вираженою загально-мозковою симптоматикою. ІХС. Стенокардія напруги 2 ФК. Постінфарктний кардіосклероз (гострий Q-інфаркт 2013 р.). Стан після стентування ONCX (2013), стентування РDА (2014 ). СН І ст. Гіпертонічна хвороба 3 ст. ст.2 СН1 (NУНА2). Цукровий діабет, II тип, в стадії медикаментозної субкомпенсації, середнього ступеня важкості, ЛН1 ст. ст.розрішення. Об`єктивний опис при поступленні: «загальний стан середнього ступеня важкості, Притомний, мовному контакту доступний. Відповідає не по суті, не може вірно назвати предмети. Інструкції виконує не завжди вірно». Денник 12.11.2016 об`єктивно: притомний, контактний, говорить не по суті, агресивний. При огляді кричить рветься йти додому. В оглядах і записах в денниках постійно описуються мовні порушення, відповіді не завжди по суті, психомоторні збудження та агресивність. Психічний стан дещо покращився 28.11.2016 року. 30.11.2016 року [PERSON] виписаний з ВІТу з рекомендацією проходження стацлікування в психіатричному відділенні. В день виписки, 30.11.2016 року, [PERSON] оглянутий психіатром: отримана інформована усвідомлена згода на огляд. В свідомості, часом на запитання відповідає не по суті, емоційно лабільний, легко афектується, інструкції виконує вибірково. Активно маячних ідей не висловлює, галюцинаторні розлади поведінки не визначаються. Враховуючи анамнестичні відомості, психічний стан пацієнта під час огляду, слід вважати, що на сьогоднішній день на 1-й план виступають виражені когнітивні порушення судинного генезу. Можлива виписка для продовження лікування в спеціалізованому психіатричному стаціонарі (при відсутності порушення вітальних функцій). Згідно карти стаціонарного хворого № 10759 [PERSON] перебував на стацлікуванні в II психіатричному відділені з 30.11. по 29.12.2016 року, діагноз при поступленні: Розлад адаптації у акцентуйованої особи на фоні соматичної патології. Діагноз при виписці: Органічний емоційно-лабільний розлад з метаморфопсичними включеннями. Психіка: в свідомості. Доступний формальному мовному контакту. На запитання відповідає не охоче. Мислення дещо сповільнене. Увагу акцентує на своїх хворобливих переживаннях, зміст котрих розкриває неохоче. Стверджує: навіть не знаю як все описати... вольові процеси ослаблені. Відмічається ослаблення пам`яті. Емоційно нестійкий, легко збудливий. До свого стану критика поверхнева. 05.12.2016 \~ \~ \~ \~оглядався зав. кафедрою психіатрії, наркології та медичної психології ТНМУ професором [PERSON] . Діагноз: Органічний емоційно-лабільний розлад з метаморфопсичними включеннями. В денниках за період лікування підекспертного відмічаються порушення пам`яті, інтелекту, критики, психомоторні збудження. Огляд психолога від 02.12.2016. При психолого-діагностичному обстеженні виявлено формальний контакт. Дезорієнтований в часі, грубо орієнтований в місці знаходження. Відповіді не по суті. Виконує прості інструкції. Запитання погано розуміє. Мислення не послідовне, постійно перескакує на іншу тему. В зв`язку з наявністю явищ афазії дати відповідь на ступінь порушення операцій мислення, абстрагування не можливо. Увага не стійка, відволікається. Емоційно лабільний, легко збудливий, дратівливий, схильний до афективних реакцій. Вольові процеси ослаблені. Пам`ять порушена за рахунок вираженого зниження об`єму запам`ятовування і відсутності відтворення (запам`ятовування 3 слова з 10). При розмові запитання часто перебиває. Критика не повна. 02.12.2016 \~ \~ \~ \~огляд ендокринолога - діагноз: Цукровий діабет II тип середнього ступеня важкості. 01.12.2016 \~ \~ \~ \~огляд невролога - діагноз: геморагічний інсульт в лівій гемісфері головного мозку (11.11.2016), гострий період з наявністю сенсорно-амнестичної афазії. Змішана (дисциркуляторна та дисметаболічна) енцефалопатія з нерізко-вираженою загально-мозковою симптоматикою. В карті стаціонарного хворого є заява дружини підекспертного [PERSON] від 02.12.2016 з проханням не вказувати в історії хвороби та виписці діагноз підекспертного так як це може нашкодити його професійному, соціальному та сімейному стану. Після останнього щоденника в карті стаціонарного хворого з відповідними рекомендаціями про подальше лікування зроблено запис лікуючим лікарем [PERSON] : Враховую анамнез життя та захворювання, клінічний перебіг, дані психологічного обстеження лабораторних та інструментальних, спостережень за пацієнтом, має місце діагноз: Психічні розлади внаслідок органічного ураження головного мозку складного генезу з вираженим психоорганічним синдромом. Зважаючи на прохання пацієнта та письмової заяви його дружини з деонтологічною метою (не зашкодити в професійному, сімейному, соціальному житті пацієнта) діагноз видозмінено на Органічний емоційно-лабільний розлад з метаморфопсичними включеннями. Як вбачається із MPT від 14.11.2016 висновок: МР-картина паренхіматозного крововиливу (інсульт-гематоми) скроневої частини лівої півкулі головного мозку, ймовірно в гострій/ранній підгострій стадії. Крововилив? в гіпофіз. Поодинокі вогнища в лобних та тім`яних частках обох півкуль головного мозку, ймовірно судинного походження. Згідно виписки з іст.х-би № 202008110856 клініка Медіком з 11.08. по 17.08.2020, діагноз: ІХС. Стенокардія напруження 2 ФК. Постінфарктний кардіосклероз (2013). Атеросклероз КА. Стан після стентування КА (2013, 2014). Супутній діагноз: Наслідок ГПМК по геморагічному типу (2017) у вигляді деформування вогнища в лівій скроневій долі, цефалгічний синдром. Хронічна ішемія головного мозку змішаного генезу. Дисліпідемія. Цукровий діабет 2 тип, важка форма декомпенсації. Відповідно до МРТ від 12.08.2020 висновок: Наслідки перенесеного раніше крововиливу в лівій скроневій частці (ЧМТ? ГПМК по гемороїдальному типу?). Хронічна судинна недостатність, наслідки перенесених лакунарних інфарктів у басейнах правої мозкової артерії та у ВББ. Атрофічні зміни речовини головного мозку. Патологічна ділянка в тканині гіпофіза може бути обумовлена кістою [PERSON] або наслідком крововиливу. Як вбачається з амбулаторної карти Тернопільської центральної районної лікарні № 516829 Запис від 30.03.2017 р. Психіка: у свідомості, доступний формальному мовному контакту. Відповіді неохочі. Мислення дещо сповільнене. Увагу концентрує на хворобливому переживанню, зміст котрого розкривати не хоче. Стверджує навіть не знаю, як все описати. Вольові процеси ослаблені. Пам`ять ослаблена. Емоційно не стійкий, легко збудливий, критика до свого стану поверхнева. Діагноз: Органічний емоційно-лабільний розлад з метаморфопсичними включеннями. Призначено соліан, мемокс. Запис 30.03.2017 - засідання ЛKK - взятий на облік в консультативну групу. Запис 20.10.2020 - протягом 3-х років на прийом не звертався. Лікувався в приватному порядку, приймав соліан. Знятий з обліку. Запис 22.07.2021 р. відповідь на запит № 353/30/01-2021 р. від 19.07.21, що згідно постанови КМУ від 27.09.2000р. № 1465 (у редакції постанови КМУ від 10.10.2021 р.№ 924) усі форми психічних розладів, в тому числі на стадії ремісії, є протипоказом для отримання, носіння, перевезення та збереження зброї. Відповідно до копії медичної карти № 624997 для отримання дозволу на об`єкт дозвільної системи від 18.03.2021, копії медичної довідки про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричих оглядів від 18.03.2021 p.: відсутні протипокази для зберігання, носіння зброї. В ході розгляду справи по суті судом допитано свідків, які надали наступні показання. Свідок [PERSON] , який знаходиться в товариських відношеннях із [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був знайомий із померлим [PERSON] з 2018 року, з тих пір товаришував із ним, спілкувався. Свідок вказав, що здійснює поїздки за кордон та возить посилки, які залишав у [PERSON] , так як не було де залишити. У 2021 році, у вересні місяці [PERSON] наймав його для перевезення мікроавтобусом зерна в Закарпаття, передавав ним гроші, повідомляв адресу на яку він мав завезти зерно і гроші. В грудні 2021 року [PERSON] разом із ним їздили в Богородчанський р-н Івано-Франківської області, завозили кукурудзу. Супровідних документів він від [PERSON] ніколи не отримував. У 2020 році він теж спілкувався із [PERSON] , позичав у нього гроші в розмірі 3000 євро та 500 євро. Оскільки відносини між ним були дружні, розписки про позику грошей не складали і борг він повернув. Бачились вони 1-3 рази в місяць. Свідок пояснив, що під час спілкування з [PERSON] дефектів мови, або інших відхилень в поведінці [PERSON] він не помічав. Були між ними серйозні розмови про дахи, про руберойд. [PERSON] вказав, що все розумів про що говорить [PERSON] . Пояснив, що на початку оголошення пандемії ковід він був неодноразово на подвір`ї в Угрина. В 2021 році був в самому будинку. Під час їхніх відносин [PERSON] часто передавав гроші, вів грошові розрахунки, домовлявся за товар і ніяких проблем в його роботі не було. Крім цього, [PERSON] керував автомобілем марки Mitsubishi Outlander. Свідок [PERSON] пояснив, що наприкінці 2021 та на початку 2022 років неодноразово приймав участь в поїздках по Тернополю автомобілем за кермом якого був [PERSON] . Одного дня, а саме 14 січня 2022 року вони в будинку [PERSON] святкували, жарили шашлик, вели розмову про утеплення будинків і останній показав що має в будинку зброю, показав місце де вона знаходиться (за каміном). Але перед тим, як показати, [PERSON] спочатку зняв сигналізацію. Яка саме була зброя не пам`ятає, оскільки не взяв до уваги, але бачив 3 одиниці зброї. На погане самопочуття [PERSON] йому ніколи не скаржився. Тем про стан здоров`я та сім`ю ніколи не обговорювали. В них були ділові відносини. Які джерела доходів були в [PERSON] йому невідомо. Часто бачив в гостях у [PERSON] його доброго знайомого адвоката Миколу Васильовича. Ще бачив його товариша, прізвища і ім`я якого не пам`ятає, який займався спортивним одягом з Європи. В кінці 2021 року [PERSON] знаходився вдома, так як свідок до нього приїздив і бачив його. Якого числа це було сказати не може. Свідок [PERSON] , який працює анестезіологом в Тернопільській обласній клінічній лікарні та який доводиться дядьком відповідачці [PERSON] , яка також є хресної матір`ю його сина пояснив, що його племінниця [PERSON] у жовтні 2019 році познайомила його з [PERSON] . Вона разом із [PERSON] 6 жовтня 2019 року приходили в гості до нього. Перше враження про [PERSON] склалося таке, що це людина цілеспрямована, принципова, ризикова. Якихось порушень і дефектів мови, порушень пам`яті він, як людина і, як лікар, не бачив. Мислення його було логічне і послідовне. За весь період, що свідок був знайомий з [PERSON] вони зустрічались приблизно разів 7-8. В більшість випадків це відбувалося, коли [PERSON] приходила до свого похресника, тобто його. Це було на протязі трьох років: 2019, 2020, 2021. В більшості вони розмовляли про здоров`я, [PERSON] радився із ним, як з лікарем, про цукровий діабет, про таблетуванні препарати. Інші рази, а саме жовтень-листопад 2020 року він їздив у автомобілі в якості пасажира з [PERSON] і [PERSON] до Львова. Кожен їхав по своїх особистих справах. Керував автомобілем Mitsubishi Outlander чорного кольору (позашляховик) [PERSON] . Протягом періоду з жовтня 2019 року по жовтень 2021 року свідок стверджує, що не помічав якихось порушень психіки, пам`яті, мови. В [PERSON] в гостях, а саме в с. Великі Гаї, він був два рази. При спільній розмові про вогнепальну зброю, про захист свого життя і охорону свого майна, зі слів [PERSON] він дізнався, що він зберігає вдома зброю. [PERSON] говорив, що переніс інсульт у 2016-2017 році. Свідок пояснив, що він, як лікар, знайомий з цією хворобою і бачив в своєму житті людей, які перенесли цей стан. За [PERSON] ознак неврологічного дефіциту (порушення ходьби, порушення мови) він не помічав. На головну біль, провали в пам`яті [PERSON] не скаржився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знайома із [PERSON] та [PERSON] , була з ними в товариських відносинах, а також вона працювала прибиральницею в [PERSON] . Знайома з [PERSON] з 2019 року. На той час це був листопад 2019 року, вона працювала в ресторані « [PERSON] », де він був разом із [PERSON] , з якою вона була знайома давно, оскільки вони раніше разом працювали. Свідок пояснила, що під час її роботи в ресторані, [PERSON] завів із нею розмову та попросив номер телефону. Через деякий час він особисто зателефонував і запитав чи може вона надавати послуги із прибирання в його будинку в с. Великі Гаї. В розмові із ним вона не замітила ніяких дефектів мови, порушень пам`яті, порушень в рухах, вказала, що він досить адекватно себе поводив. Прибирання в будинку вона проводила 4 рази на місяць. В її обов`язки входило прибирання всередині будинку (витирала пилюку, мила, прала тюлі, натирала меблі, мила вікна), а також виконувала роботи на подвір`ї (взимку 2020 року відкидала сніг майже три рази на тиждень, навесні обрізала та доглядала малину на городі). Свідок пояснила, що [PERSON] все їй розказував і показував, давав настанови. [PERSON] завжди привозив її до свого будинку і відвозив чорним джипом (марки вона не знає), розраховувався з нею готівкою після кожного прибирання. Сума залежала від об`єму виконаної роботи, це могло бути 300, 400 і 500 грн. Крім неї в будинку виконував роботи на подвір`ї [PERSON] . Після смерті [PERSON] . [PERSON] передзвонила до неї та попросила приїхати до неї щоб побути разом із нею. Додала, що кухні в будинку 2, колір стін на головній кухні не пам`ятає, на літній кухні колір стін також не пам`ятає. Свідок [PERSON] , яка є знайомою [PERSON] та її чоловіка [PERSON] пояснила, що Скарлош [PERSON] вона знала давніше, так як познайомилася на роботі де вона працювала продавцем. В якому магазині точно сказати не може. В якійсь період часу вони не зустрічались, оскільки [PERSON] можливо купляла продукти в іншому магазині, або переїхала на інше місце проживання. Відносини з [PERSON] в неї були добрі на рівні продавець-покупець. Пізніше, у 2019 році вона познайомилася з [PERSON] , який був разом із вже раніше знайомою їй [PERSON] . Свідок вказала, що вона працювала в магазині « [INFO] » по [ADDRESS] до травня 2021 року, пізніше магазин-кіоск « [INFO] » в с. Великі Гаї з травня 2021 року по липень-серпень 2022 року, де вона працювала. [PERSON] із [PERSON] були її частими постійними покупцями. Прізвища [PERSON] вона не знала, так як зверталася до нього завжди «пане [PERSON] ». В судовому засідання свідку було надано фото з зображенням [PERSON] , якого вона впізнала, як пана [PERSON] , з яким [PERSON] приходила за покупками в магазин. Знала [PERSON] по день його смерті. Свідок вказала, що вони разом часто купляли у неї продукти, два-три рази на тиждень. Бували випадки коли [PERSON] приходив до магазину і купляв продукти сам. Під час придбання товару вона могли з [PERSON] завезти розмову про погоду, про події в країні. Вказала, що він був дуже приємною і комунікабельною людиною. Це відбувалося на протязі 10-15 хвилин. Під час їхнього спілкування якихось відхилень в його поведінці свідок [PERSON] не помічала, а саме не помічала порушення мови, дикції, порушення пам`яті, забування слів, порушення мислення, логіки. Вказала, що [PERSON] був приємною, усміхненою людиною, був абсолютно адекватним чоловіком. Товар він вибирав завжди сам, набирав в пакети, вів розрахунок готівкою, рахував гроші добре. Неодноразово бачила, що [PERSON] припарковувався автомобілем на зупинці перед магазином «Студія-М`яса», він особисто був за кермом, це було у 2020 році під час пандемії ковід. Впевнена, що бачила його за кермом у 2021 та 2022 роках. Чи приїздив до магазину [PERSON] у 2019 році своїм автомобілем і чи був він за кермом автомобіля стверджувати не може, оскільки точно не пам`ятає. Також, у 2021 році біля магазину « [INFO] » в с. Великі Гаї, [PERSON] припарковував свій автомобіль на якому приїздив. Були випадки, коли [PERSON] приїздив за придбанням продуктів разом із [PERSON] і за кермом авто була саме пані [PERSON] . Бачила [PERSON] за кермом на протязі 2020-2022 років. Роблячи висновок із асортименту придбаних продуктів і об`єму цих продуктів, свідок [PERSON] стверджує, що [PERSON] не був схожий на хвору людину, яка не має апетиту і почуває себе не добре, він завжди купляв добрий і дорогий товар і у великий кількості. Свідок [PERSON] , який працює дизайнер-конструктором по меблях пояснив, що знаходився зі [PERSON] та [PERSON] суто в ділових відносинах. Свідку була надана фотокартка із зображенням [PERSON] для впізнання людини, яка замовляла в нього меблі. Свідок підтвердив, що це саме та людина, яка зображена на фото. З [PERSON] і [PERSON] він познайомився в день замовлення ними у нього меблів 10 серпня 2020 року. [PERSON] звернулася з проханням на виготовлення кухні. Вказав, що можливо про його телефон вона довідалась від свої знайомих, друзів, або в оголошенні на сайті. Пояснив, що було кілька замовлень. 10 серпня 2020 року він проводив заміри в будинку у якому були присутні, як [PERSON] , так і [PERSON] . Контакти щодо замовлення він мав із [PERSON] З [PERSON] зустрічався вдома, по місцю проживання замовника, під час розрахунків, а також під час виконання монтажних робіт. Свідок вказав, що [PERSON] контролював монтаж, який відбувся перший раз з 04.10.2020 по 06.10.2020 року, який тривав два дні. Весь цей час [PERSON] знаходився поряд з майстрами, контролював процес. Другий раз, коли виконувався монтаж ще однієї кухні 11.12.2020 року, він тривав також два дні. На ньому теж був присутній [PERSON] . Третій раз, [INFO] монтували в бані полицю, орієнтовно три години. Ще було декілька викликів по дрібним проханням щось поправити, підкрутити, налагодити. Монтаж меблів здійснювався в приватному будинку в с. Великі Гаї. Свідок пояснив, що під час монтажу він спілкувався з [PERSON] Якихось дефектів мови, мислення, або інших відхилень в поведінці [PERSON] він не бачив. На думку свідка, [PERSON] був дуже розумний і толковий чоловік. Він адекватно спілкувався, цікавився технічними питаннями, висловлював свою думку з приводу монтажу, здійснював всі розрахунки. Розрахунки проводились в загальному за готівку, якусь одну незначну суму авансу він перераховував на рахунок. Питань або суперечок щодо розрахунків між ними не було. Передача коштів один раз відбувалася ними разом, [PERSON] під`їхав разом із [PERSON] і передали йому кошти. Коли приїздили, за кермом автомобіля був [PERSON] , це так само було і в 2020 та в 2021 роках, при спільних зустрічах. Свідок пояснив, що меблі виготовляла фірма, а свідок [PERSON] надавав послуги ескізу і монтажу меблів. Свідок [PERSON] , який є пенсіонером, по фаху юрист та має посвідчення адвоката пояснив, що перебував в дружніх відносинах з [PERSON] , надавав йому правову допомогу. Вказав, що 01.09.2022 року, коли незаконно [PERSON] проникла на територію будинку в с. Великі Гаї, для вирішення питання про досягнення домовленості, вінпредставився як представник [PERSON] , однак це не є процесуальна дія, яка пов`язана з наданнями правової допомоги, так як угода з нею не укладалася. Свідок пояснив, що знайомий з [PERSON] із серпня 2000 року. Познайомив їх колишній працівник [PERSON] , на ринку «Плюс», в його кабінеті. З 2000 року по 2016 рік вони спілкувалися часто. Свідок вказав, що [PERSON] при спілкуванні був врівноважена людина, яка контролювала свої дії, свої емоції, інтелектуальний запас у нього був великий, моторика та сенсорика були на місці. Вони обговорювали різні теми. З психічним станом в [PERSON] було все добре. Останній раз він з [PERSON] спілкувався у суботу, в лютому 2022 року, в його помешканні. При їх зустрічі він поцікавився який стан здоров`я в [PERSON] , на що останній махнув головою і нічого не відповів. В цей же день до нього приїхала швидка допомога, забрала його в лікарню. Особисто від [PERSON] йому було відомо, що у 2016 році в м. Київ йому вставляли шунти, так як в нього були проблеми з серцем, ішемічний інсульт. Після інсульту з лікарні забирав [PERSON] він разом з [PERSON] . В період з 2016 року по 2018 рік він продовжував спілкування з [PERSON] . Ніяких психічних розладів, дефектів мови, порушення дикції, забування слів, неспроможність викладення своєї думки, неспроможність запам`ятовування своєї думки він при спілкування з [PERSON] не бачив. На обліку у психіатра або нарколога він не перебував. [PERSON] в своєму будинку зберігав зброю, яку показував йому. Перевірку зброї він проходив систематично, мав всі довідки лікарів (психолога та нарколога) на дозвіл на отримання та зберігання зброї. Пояснив, що у 2018-2020 роках він разом з [PERSON] возив всю зброю на відстріл в НДКЦ. При здачі та отриманні зброї людина розписується. Неодноразово, в його присутності, до дому до [PERSON] приходив дільничний і перевіряв наявність зброї і наявність документів на цю зброю, оглядав місце де зберігається зброя. Це дуже суттєва обставина місце зберігання зброї, оскільки має бути залізний сейф, який має закриватися на ключ. Також [PERSON] у 2020-2021 роках двічі укладав договір на охорону будинку. Перший раз договір був укладений з фірмою «Дозор». Свідок вказав, що [PERSON] його покликав для консультації з приводу правильності договору. Вони разом ознайомлювалися з цим договором, після чого сідок вказав, що запитував в [PERSON] чи він розуміє зміст даного договору, на що останній відповідав, що все розуміє і проставив свій підпис. Наступний договір [PERSON] укладав з Державною службою охорони (ДСО). Так само він разом із [PERSON] ознайомлювалися з даним договором, після чого цей договір був підписаний [PERSON] . Свідок [PERSON] вказав, що двічі мав договір від [PERSON] (про що було відомо усім) на представництво його інтересів і діяв від його імені на підставі генерального доручення. Перше, 2016 року на три роки і друге доручення на право управління всім майном. Тобто, вказав свідок, [PERSON] усвідомлював і знав його якості. [PERSON] підходив до цього свідомо, був у нотаріуса, нотаріус зачитував дане доручення, оголошував наслідки які можуть бути. Після чого доручення було підписано [PERSON] . Вказав, що [PERSON] був власником автомобіль Mitsubishi Outlander, який він придбав у 2020 році. Він його купляв офіційно, згідно договору купівлі-продажу, оформлював у нотаріуса в районі Дружба в м. Тернопіль. У 2020 році він і [PERSON] їздили разом в м. Львів на цьому автомобілі, який належав [PERSON] . Також, [PERSON] в 2020 році, з приводу лікування особисто їздив до Києва та був за кермом цього автомобіля. Також, в цьому ж році, літом, він, тобто [PERSON] , їздив один в Іспанію, а восени 2021 року їздив в Італію зі [PERSON] на консультацію до лікаря з приводу серця. Свідок вказав, що навідувався до будинку [PERSON] , але знаходився тільки на подвір`ї. Неодноразово у 2020 році [PERSON] їздив на полювання до [PERSON] на мисливські угіддя. [PERSON] був знайомим з [PERSON] і займався заготівлею для нього зерна. Свідок вказав, що коли [PERSON] проживав вже один, з 2018 року, він був у нього майже кожен день. З 2018 року до [PERSON] практично ніхто не заходив, крім двох сусідів. В 2020 році вони разом їздили на овочевий ринок за продуктами, в магазин Хмельничанка, в магазин на [ADDRESS] , в магазин студія-м`яса, в ТЦ «Подоляни», де купляли сорочку, джинси, куртку. В серпні 2018 року [PERSON] поскаржився йому, що прийшло повідомлення з податкової інспекції про те, що він начеб то вже не є власником ринку, що власником є [PERSON] . Вони вирішили з цього приводу звернутися до суду, подали заяву і в вересні отримали рішення суду, де вказано, що договір дарування був розірваний і власником ринку являється [PERSON] . Після цього вони подали заяву до касаційного суду, який скасував рішення міськрайонного суду. Свідок вказав, що [PERSON] сам писав касаційну скаргу, знайомився з документами, підписував відзив, заперечення на відзив, оплачував держмито, підписувався і відправляв документи. Також, [PERSON] особисто давав заперечення на позовну заяву до [PERSON] на визнання майна спільною сумісною власністю і проживання однією сім`єю, знайомився з будівельно-технічною експертизою яка проводилась, підписував. З 2018 по 2019 рік [PERSON] проводив ремонт в будинку, а саме: зривався паркет, встановлював нове парове опалення, зробив бойлерну, вів усі закупівлі, особисто розраховувався, він зберігав чеки, придбав новий телевізор, генератор, замовляв меблі, був присутній при їх встановлені, замовляв фасад меблів, вів розрахунки за меблі. Після ремонту [PERSON] займалася прибиранням будинку. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] жалівся йому тільки на стан свого здоров`я з приводу серця. На 2020 рік [PERSON] проживав сам, а з листопада 2021 року з ним стала проживати [PERSON] . Півтора або два роки вони проживали в будинку разом. Кожного ранку він та [PERSON] телефонували один одному, обговорювали плани на день, що необхідно він [PERSON] допомагав. [PERSON] був власником двох фірм - « [PERSON] » і « [PERSON] », директором яких був [PERSON] . Свідок вказав, що до його бізнесових справ він відношення не мав. Що було джерелом його доходів і чи здійснювали ці фірми якусь фінансово-господарську діяльність він не знає. Після 2016 і до 2020 року [PERSON] не мав свого власного транспортного засобу. Свідок пояснив, що він при необхідності та на прохання [PERSON] отримував його кореспонденцію. У справі про розірвання договору дарування [PERSON] був присутній на одному засіданні, в решті засіданнях його права представляв він згідно генерального доручення. У 2018 році, після лікування серця [PERSON] , в зв`язку з перенесеним інсультом, він їздив разом із ним на медичну комісію в обласну лікарню з приводу надання групи інвалідності. Свідок вказав, що після інсульту в поведінці [PERSON] ніяких змін не відбулося. Свідок [PERSON] пояснила, що вона являється сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Вона проживає в [ADDRESS] , по сусідству з родиною Угрин, через паркан. Відносини між ними були добрі, ніколи не сварилися. Часто бачила [PERSON] на подвір`ї. У 2016 році у її сусіда [PERSON] стався серцевий напад інфаркт, також їй відомо що йому ставили шунти, що він також мав цукровий діабет. Після 2016 року він часто ходив в дворі із перев`язаною головою. [PERSON] вказала, що запитувала його, що сталося, чи він себе добре почуває. На що [PERSON] відповідав, що йому щось недобре, жалівся на болі в голові. Деколи, [PERSON] вів себе неадекватно, викрикував, поводив себе агресивно. У листопаді 2016 року був випадок, коли [PERSON] виліз на дерево, почав його пиляти і продовжував сидіти на дереві, [PERSON] його просила злізти, говорила що він міг впасти, але він її не слухав, але далі раптово зліз і кудись біг, після чого його довго шукали. Після цього випадку [PERSON] помістили в психіатричну лікарню, де він лікувався два місяці. Свідок помітила, що в родині [PERSON] були часті сварки, крики, бійки. [PERSON] міг дозволити собі викрикати до своєї хворої тещі. Людмила Угрин неодноразово жалілася їй про те, що не може більше терпіти. Тому, у 2018 році [PERSON] не витримавши такого життя вимушена була виїхати з цього будинку разом із своєю мамою, щоб доглядати її. Але часто дзвонила і цікавилася за [PERSON] , інколи передавала речі, їжу. Свідок вказала, що у 2020 році, в кінці серпня-вересня, на городі, коли вона привіталась до [PERSON] , він не відповів їй. Через деякий час підійшов до неї і звернувся як до своє доньки на ім`я [PERSON] . Запитав її, що вона тут робить, на що вона йому відповіла, що вона є його сусідка, на що він махнув рукою і пішов. Вказала, що поведінка [PERSON] на той час була дивна. Після лікування [PERSON] в психіатричній лікарні, вона зустріла його біля воріт свого будинку і він до неї не привітався, почав щось говорити, але не міг висловити своєї думки, різко міняв тему розмови, зрозуміти його було неможливо. Останній раз з померлим [PERSON] вона спілкувалась у січні 2022 року, на вулиці, біля воріт. В них були прості сусідські відносини, конфліктів між ними не було. Після 2016 року транспортного засобу в [PERSON] на подвір`ї свідок не бачила. У 2020 році [PERSON] часто ходив на подвір`ї, виходив на город, робив в будинку ремонт, який робили майстри, а він ними керував, давав зауваження по роботі. Але, на думку свідка, коли напевно в [PERSON] було загострення хвороби, до нього приїздила швидка допомога. Свідок [PERSON] , яка є колишньою жінкою [PERSON] і мамою позивачки пояснила, що познайомилася зі своїм на той час майбутнім чоловіком, тобто [PERSON] на весіллі у 1978 році. Він тоді звільнився з місць позбавлення волі. У 1981 році вони одружилися. У 1986 році відкрили кооператив. З 1990-х років займалися бізнесом. В 1990-х роках в [PERSON] почалися сильні головні болі і вилазило волосся на голові, вони почали лікуватися. Їздили і в психіатричну лікарню, були і в лікарні Івано-Франківська, в Ужгороді, в Києві. Його від головних болей спасали знеболюючі. В [PERSON] лікарі виявили кісту. В 2013 році у чоловіка стався у Києві інфаркт. У 2016 році в них у сім`ї виникли проблеми, які змусили їх віддати свій власний дорогий автомобіль. З цього приводу в [PERSON] почався стрес, він нервувався. 11 листопада 2016 року в нього стався інсульт. Щоб доправити його до лікаря, вона звернулася до своїх друзів за допомогою, зокрема до [PERSON] . Вони викликали швидку. Поки їхала швидка, [PERSON] заліз на дерево та обрізав гіляку, на який сидів, потім як зліз з дерева, роздягнувся і втік. Вона його наздогнала як їхати з Великих Гаїв до вул. Л.Українки. В швидку він відмовився сідати, далі втікав по [ADDRESS] . Коли вдалося його посадити в машину, його поклали в психіатричну лікарню в реанімаційне відділення, де він пролежав місяць. Він знаходився в закритому корпусі в закритому приміщенні, куди нікому не можна було заходити. Перед новим роком, 30 грудня 2016 року, під розписку лікарі його відпустили додому. Йому призначили ліки, які він мав приймати вдома, крім того він ще хворів на цукровий діабет. Вони часто навідувались на прийом до лікарів. Свідок вказала, що [PERSON] під час хвороби, вів себе агресивно, були випадки неадекватної поведінки, сварився, обзивався, виганяв з хати, піднімав руку на [PERSON] та на їх доньку, нервувався з приводу порушення своєї мови. Коли закінчили ставити на подвір`ї бруківку, при розрахунку з майстрами, він путався в розрахунках. Майстри нараховували одну суму, він рахував зовсім іншу. Донька [PERSON] боялася залишати з ними внуків. З ними разом також в цьому будинку проживала її мати. Вона була свідком цих скандалів, сварок, їй було дуже важко це бачити і вона важко це переносила. Мати просилася додому, в м. Тернопіль. Свідок вказала, що перестала проживати разом з [PERSON] в кінці серпня 2018 році, після того, як приїхала з [PERSON] . Двері в будинок були закриті. [PERSON] почав кричати, щоб [PERSON] забиралася з хати, виганяв з подвір`я, обзивався, бився. [PERSON] вказала, що вирішила забрати хвору мати і виїхати на якийсь час, поки чоловік заспокоїться. Проживала в домі у мами. Вона продовжувала навідуватися в будинок, привозила їжу, гроші. В 2018 році доходів в [PERSON] не було. В 2019 році він мав доходи від фірми «Мамон». Конфлікт між [PERSON] і [PERSON] був з приводу кредиту, який [PERSON] просив взяти на себе [PERSON] . Вона погодилася, але з тих умов, що магазин вона переписує на свідка [PERSON] і кредит має взяти [PERSON] особисто під заставу магазину. Суть конфлікту була в тому, що [PERSON] прийшлося викупити магазин за погашення боргів. Магазин по сьогоднішній день рахується за [PERSON] . [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає дуже добре і давно, років 20. Він був вхожий в сім`ю, надавав [PERSON] правову допомогу, він мав дозвіл на представництво його інтересів. [PERSON] дуже полюбляв охоту, мав зброю в кількості 5 одиниць. Після того, як він захворів, він перестав їздити на охоту, навіть друзі перестали до нього приходити, кликати на полювання. У 2017 році неодноразово приходили працівники поліції для вилучення в нього зброї. В районній поліклініці йому відмовляли в триманні зброї. [PERSON] отримував пенсію з 2018 року. Всі доходи йшли з їх спільного сімейного бізнесу. У 2020 році [PERSON] придбав автомобіль марки Mitsubishi Outlander. Він на ньому майже не їздив. Він знову попав до лікарні в м. Київ. Після 2020 року [PERSON] не мав ніякого транспортного засобу. Свідок вказала, що у 2021 році вона подавала позов до [PERSON] на розподіл майна, в якому просила вселити її в будинок. Причиною тому стала ситуація, яку свідок [PERSON] пояснює тим, що дізналась про те, що громадянин [PERSON] позичив гроші [PERSON] , за що останній замість боргу пообіцяв віддати будинок. Свідок пояснила, що у 2021 році, 14 січня, помирає її мати і вона вирішує повертатися додому, тобто в будинок, в якому проживає [PERSON] в с. Великі Гаї, але [PERSON] не пускав її. У вересні 2009 року свідок [PERSON] прийняла на роботу на ринок [PERSON] . Крім своїх обов`язків робочих, вона також була вхожа в родину, вони були в дружніх стосунках. [PERSON] все про них знала, знала про хвороби [PERSON] , про інсульт, неодноразово сиділа з внуками, знала що де в будинку лежить. Що в чоловіка були стосунки зі [PERSON] свідок не знала до останнього. Дізналась тільки після смерті чоловіка, коли їй повідомили про заповіт. У серпні 2020 році до Києва на обстеження та лікування серця в клініку « [PERSON] » возила [PERSON] особисто вона. В них часто бував [PERSON] , він виконував всі чоловічі господарські роботи. Він мав бачити [PERSON] разом з [PERSON] . Коли [PERSON] проходив службу в АТО, вони допомагали йому чим моли. Свідок [PERSON] , який є товаришем [PERSON] пояснив, що товаришує і знайомий з [PERSON] з 2010 року. В нього була машина БРДМ свідок її часто ремонтував, коли він до нього звертався. Свідок вказав, що під час служби в зоні АТО, [PERSON] йому допомагав. Чи приймала участь в цій допомозі колишня дружина [PERSON] громадянка [PERSON] він сказати не може. У 2016 році в [PERSON] стався інсульт. Мова в нього після інсульту була повільна та затяжна, забував деякі слова, не міг згадати назву запчастин деталей в автомобілі. Коли [PERSON] з середини квітня 2020 року здійснював ремонт в своєму будинку в с. Великі Гаї, свідок на прохання останнього допомагав йому а саме: здійснював замовлення, покупки будівельних матеріалів, розрахунки. [PERSON] керував, давав вказівки, робив зауваження, а також давав кошти йому на закупівлю матеріалів. Свідок [PERSON] вказав що радився з [PERSON] . Інколи вони їздили за матеріалами разом, разом розбирали літню кухню, зривали в залі паркет, заливали стяжку, будували камін, тощо. Процесом здійснення ремонту керував [PERSON] , а він був у нього в якості бригадира. Кошти давав йому [PERSON] , за які він завжди відчитувався що купив, скільки, кому і за що заплатив (був зошит із записами і збирав всі чеки). Свідок вказав, що поведінка [PERSON] була адекватна, проблем в математичних розрахунках не було, він керував автомобілем Mitsubishi Outlander, пару разів підвозив свідка додому. Свідок вказав, що він раніше був оформлений слюсарем на ТОВ «Мамон», а після 2017 року по 2019 рік він періодично їздив до Польщі працювати, але завжди коли знаходився в України приїздив до [PERSON] . З 2017 року свідок стверджує, при частому їх спілкуванні з [PERSON] він помітив, що стан його здоров`я змінився в кращу сторону. Він перестав забуватися, мова була адекватною. В [PERSON] була зброя, карабін Мосіна нарізний і мисливська гладкоствольна рушниця і він купляв в магазині патрони 7,62 до карабіну. Свідок [PERSON] вказав, що знайомий із сусідкою, яка проживає навпроти будинку [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] часто купляв в неї домашні яйця. Коли під час ремонту вони зривали паркет, то [PERSON] разом із чоловіком приходили забирати ці дошки собі для розпалювання. За цей період, приблизно більше чим півроку, коли свідок [PERSON] допомагав [PERSON] здійснювати ремонт, він громадянку [PERSON] бачив разів 10, коли вона приходила на подвір`я. [PERSON] проживала з [PERSON] з червня 2020 року (свідок бачив, що з цього часу проживала). Вона також приймала участь у ремонті, в кінці ремонту вона замовляла побутову техніку, замовляла штори. Вона [PERSON] була як жінка. Вони разом їздили відпочивати за кордон у 2021 році. Свідок вказав, що бачив її постійно в його будинку. В січні 2021 року [PERSON] та [PERSON] разом приїздили по запрошенню свідка [PERSON] на день народження його сина. За той період, коли робився ремонт у 2020 році, [PERSON] , колишню дружину [PERSON] , свідок [PERSON] ні разу не бачив. На його думку вони були в не дуже добрих стосунках. Зі слів [PERSON] , конфлікти були, як з донькою, так і з колишньою дружиною. В серпні 2020 року [PERSON] їздив в лікарню до Києва щодо проблем із серцем. Процесом ремонту на час своєї відсутності він керував в телефонному режимі. На свій стан здоров`я [PERSON] скаржився за два тижні до смерті, в січні 2022 року, казав що болить голова. До того моменту не скаржився ніколи. Під час ремонту у 2020 році його також навідували [PERSON] , друзі зі Львова, племінник [PERSON] . Джерелом доходів в [PERSON] був завод «Мамон», а також він був пенсіонером. В грудні 2020 року завод «Мамон» виробляв пластикові вироби. В судовому засіданні, на яке був запрошений свідок [PERSON] в якості свідка, [PERSON] не було, був присутній його адвокат. Особисто [PERSON] на засіданнях не бачив. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знала приблизно з 2009 року візуально, так як її подруга [PERSON] працювала у нього в магазині «Новий плюс» в східному районі м. Тернопіль. В судовому засіданні [PERSON] вказала, що в залі суду візуально знайома з позивачкою [PERSON] . [PERSON] перебувала з [PERSON] в громадянському шлюбі з 2019 року. Вона жила разом з [PERSON] в [ADDRESS] . З того самого часу, тобто з 2019 року свідок [PERSON] вказала, що часто приїжджала в гості до них з чоловіком та 5-річним сином. До її сина [PERSON] ставився дуже добре, вона не раз залишала його з ним, в той час коли вони зі [PERSON] відлучалися в магазин за покупками. Вона у повному обсязі довіряла йому свою дитину. Вони бачились 2-3 рази на тиждень, проводили час на подвір`ї, на свіжому повітрі. В одній із кімнат в будинку стояли тренажери. Також, вона часто допомагала [PERSON] на городі з малиною. Разом сім`ями вони їздили на відпочинок на рибалку в Товстолуг, в Львів, зокрема в жовтні 2020 року в Карпати. Автомобілем в якому їхали в Львів або Карпати, її родина та [PERSON] із [PERSON] , керував автомобілем особисто [PERSON] Автомобіль був марки Mitsubishi Outlander, чорного кольору, зручний, всі могли розміститися. Цей автомобіль був зареєстрований на [PERSON] . Свідок вказала, що про хвороби [PERSON] нічого їй не було відомо. Він спілкувався адекватно, недоліків в спілкуванні в нього не було. Порушень або інших дефектів мови вона при спілкуванні з [PERSON] за ним не помічала. В 2019-2020 роках в будинку, де проживав [PERSON] разом із [PERSON] проводився ремонт, процес роботи якого свідок [PERSON] бачила особисто і особисто в більшості допамагала [PERSON] (прибирати, мити вікна). У 2020 році, при спілкуванні [PERSON] розказав, що має зброю, показував їй та її сину, вона знаходилася на першому поверсі, як йти в сауну. Пояснила, що зі слів своєї подруги [PERSON] вона дізналась, що вони разом з [PERSON] їздили відпочивати в Італію, в який період часу вона не пам`ятає. Також, вона чула про це і від [PERSON] , коли вони обговорювали свою поїзду, про це ще й свідчили фотографії, якими хвалилася [PERSON] . З приводу хвороби або лікування [PERSON] їй нічого не відомо. На питання судді відповіла, що ніяких вад, дефектів або змін в поведінці [PERSON] не помічала. Він вів себе адекватно. Свідок [PERSON] пояснив, що являється товаришем сім`ї [PERSON] Знайомий з [PERSON] з 1973 року, вчилися разом в технікумі, товаришували. Були досить близькими друзями, дружили сім`ями до останнього моменту. Пояснив, що родина в [PERSON] була хороша, дружня, він дуже любив доньку [PERSON] , любив онуків. Серйозних захворювань в нього не було, але дуже часто боліла голова, скаржився на нестерпні болі в голові. Розказував, що лікарі причину цих болів не могли виявити і він з цього приводу їздив за кордон консультуватися. Орієнтовно у 2016 році свідку зателефонувала [PERSON] і попросила приїхати до них додому, так як [PERSON] стало погано і з ним щось відбувається. Коли свідок [PERSON] під`їхав до будинку він побачив, що [PERSON] взяв пилу, заліз на дерево і почав обрізати всі гілки підряд. На його зауваження [PERSON] образливо до нього відповів, чого ніколи собі не дозволяв. [PERSON] зробив припущення, що це можливо стався інсульт і сказав [PERSON] викликати швидку допомогу, а [PERSON] просив злізти із дерева. Далі свідок казав, що поїхав по своїх справах. Через 20 хвилин після того до нього зателефонувала знов [PERSON] і повідомила, що швидка приїхала але [PERSON] . втік і вона не може його наздогнати. Через деякий час вона повідомила, що приїхали друзі і їм вдалося його посадити в автомобіль та завезти до лікарні і [PERSON] поклали в психіатричну лікарню. Приїхавши з відрядження, свідок [PERSON] пояснив, що відвідував [PERSON] в лікарні у психіатричному відділенні, спілкувався з лікарями. В лікарні також він бачив [PERSON] та [PERSON] . Лікарі йому повідомили, що ситуація критична, діагноз встановили, як інсульт та психіатричний розлад. Свідок пояснив, що [PERSON] в лікарні поводив себе якось неадекватно, був небритий, просив його спасати, називав його татом, ходив у памперсі. Після виписки з лікарні з [PERSON] можна було говорити, хоча він був часом нервовий, часом спокійний, різко змінював тему, не пам`ятав свої зв`язки із знайомими людьми, жалівся на головний біль, ставав нестриманим. Спілкування з ним було не простим. Свідок [PERSON] вказав, був із [PERSON] на контакті постійно. Після лікування [PERSON] був іншою людиною. Востаннє спілкувався з померлим [PERSON] за 2-3 місяці до смерті, зустрічалися не вдома. Зі слів [PERSON] , в його будинку проводився ремонт, організацією якого займався він особисто. Спілкувалися на різні теми. Говорили на тему погіршення здоров`я. Свідок пояснив, що як до лікарні, так і після лікування [PERSON] скаржився на стан свого здоров`я. Коли саме робився ремонт свідок не пам`ятає. Конфліктів між ними ніколи не було. До того, як в [PERSON] стався інсульт і до його лікування в психіатричній лікарні він мав зброю. До 2016 року він також керував транспортним засобом. Зі слів [PERSON] свідок дізнався, що вже після того як з лікарні виписали [PERSON] , він автомобілем не керував. Вони просили людей відвести їх куди треба. [PERSON] проживав з [PERSON] в якої була дуже хвора мама, і [PERSON] розривалась на два сторони. В якому це було році свідок не пам`ятає, але склалася така ситуація, що [PERSON] було потрібно приділити більше уваги мамі і вона вирішила переїхати з мамою жити до мами на квартиру. Чи були якісь конфлікти в [PERSON] з родиною, зокрема з донькою [PERSON] свідок не знає. Що являлось джерелом доходів [PERSON] не знає. В 2020 році, на думку свідка, [PERSON] був потрібен сторонній догляд, так як в нього були проблеми з пам`яттю. На похороні до свідка, [PERSON] та [PERSON] підійшов юрист ( [PERSON] ), який повідомив їм, що в будинок в [ADDRESS] , ніхто не має право входити, там все зачинено під сигналізацією і під охороною, так як [PERSON] лишив заповіт на [PERSON] . [PERSON] свідок декілька разів бачив разом з [PERSON] , останній його представив як свого юриста. Свідок пояснив, що для [PERSON] сім`я була завжди на першому місті і при здоровому розумі він би цього не зробив. Свідок [PERSON] , яка доводиться жінкою старшого брата [PERSON] пояснила, що у [PERSON] в 2016 році був або інфаркт, або інсульт. Вона неодноразово підвозила до лікарні [PERSON] . З того часу свідомість в нього путалась. 06.06.2020 року на панахиді в її чоловіка, [PERSON] взяв мухобійку і почав збивати мух над покійним, але на той момент мух не було. В жовтні місяці 2020 року, коли свідок йшла на цвинтар, вона побачила [PERSON] на дорозі де їхали машини, в трусах на половину спущених і він запитав як його брат, який помер, просив передати йому привіт. Звернувся він до неї на ім`я [PERSON] , хоча [PERSON] це перша жінка її померлого чоловіка. Свідок пояснила, що це не був жарт і [PERSON] жартувати не вмів. Він себе почував альфа самцем. З [PERSON] у неї відносини були добрі, конфліктів між ними не було. Останній раз бачилась з ним 1 листопада 2021 року, майже не спілкувались, він поставив свічки і пішов. [PERSON] був важкий до спілкування, в нього були свої ідеї «фікс» а саме, він у 2019 році радив її чоловіку купити трубу в Закарпатській області і качати через неї газ. Свідок вказала, що у 2001 році орендувала в [PERSON] торгові місця, одне місце м`ясне та одне кондитерське, там вона перший раз з ним і познайомилася. Вже тоді вона помітила в його поведінці дивні речі. Спочатку він пообіцяв, що здасть їй місце в оренду, а потім коли вона вже все придбала для торгівлі, він повідомив їй що це не зробить, оскільки він передумав. Коли прийшов її чоловік [PERSON] , тоді [PERSON] погодився здати їй торгові місця. [PERSON] ходив постійно в окулярах. На самопочуття [PERSON] не скаржився. Зі слів її чоловіка їй відомо, що [PERSON] мав зброю, вони у 2000-2001 році разом їздили на полювання, там [PERSON] зі зброєю поводив себе неадекватно, на що її чоловік запевнився, що брати його з собою більше не буде. На думку свідка [PERSON] , сторонньої допомоги [PERSON] не потребував, їздив особисто в кінці осені 2021 року за кермом. У 2020 році особисто вона в будинку не була, але на подвір`ї часто бачила доньку [PERSON] громадянку [PERSON] та її дітей. [PERSON] , тобто чоловік свідка, захворів і був посварений з [PERSON] , тому не дуже цікавився його станом здоров`я, причина конфлікту їй невідома. Про конфлікти в родині [PERSON] їй нічого невідомо. Які відносини були між [PERSON] і [PERSON] після 2018 року свідок [PERSON] не знає. [PERSON] був пенсіонером, працював на заводі, можливо це було джерелом його доходів. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою родині [PERSON] , оскільки її будинок знаходиться через дорогу навпроти пояснила, що із самого дитинства проживає в с. Великі Гаї, покійного [PERSON] знає з дитинства, разом росли, навчались в одній школі. [PERSON] хворів, він дуже часто скаржився на головні болі, приходив до неї просив вколоти йому укол, коли вдома не було жінки, тобто [PERSON] . Вони дуже часто спілкувались. У 2014 році він переніс важкий інфаркт. У 2016 році переніс другий інфаркт. Наскільки відомо свідку, зі слів самого [PERSON] і зі слів його дружини [PERSON] в нього був цілий ряд захворювань: цукровий діабет, після інфаркту йому було важко спілкуватись в побуті, він важко підбирав слова, мав операцію на серці. Він був холерик в житі, був неврівноважений, він не міг пригадати події, які відбулися. Відношення в свідка та [PERSON] були дружні, приязні, часто святкували дні народження дітей. Конфліктів між ними ніяких не було. Останній раз з померлим [PERSON] вона спілкувалась за 3-4 місяці перед його смертю. Розмовляли на рахунок будівництва, так як в неї на той час здійснювалось будівництво, а [PERSON] цікавився цим, так як проводив в себе вдома ремонти. Мама свідка [PERSON] продавала яйця [PERSON] . Після останньої хвороби він дуже змінився, йому було важко висловлювати свою думку, бувало що починав розмову і незрозуміло було, що хотів сказати. Після 2016 року рідше скаржився на стан свого здоров`я. Останні роки свого життя [PERSON] скаржився що болить голова, що йому важко говорити. На думку свідка, [PERSON] потрібний був сторонній догляд. [PERSON] думає, що він не міг зготувати собі їжу, в нього були різкі рухи. На панахиді померлого брата [PERSON] свідок була присутня. [PERSON] стояв біля тіла померлого, а вона знаходилась в коридорі. За кермом [PERSON] бачила коли він був ще здоровий, а вже після його захворювання за кермом його не бачила. До нього часто навідувалась донька з онуками. [PERSON] з ним була постійно, чи проживала вона в будинку станом на 2020 рік свідок пригадати не може. Свідком яких-небудь сімейних конфліктів в родині [PERSON] вона не була. В судах участі не брала. З дружиною померлий [PERSON] був в нормальних відносинах, вона завжди його супроводжувала (зі слів дружини). [PERSON] свідок не знає. Свідок вказала, що [PERSON] був неврівноваженим, голосно сварився. Свідок [PERSON] , яка є завідуючої підстанції № 3 екстреної медичної допомоги пояснила, що з 1980 року товаришувала із сім`єю [PERSON] . Працювала завідуючою підстанції екстреної швидкої допомоги Тернопільського району більше 20 років. Часто їздила на виклики. Сім`я [PERSON] викликала з приводу частих головних болей в [PERSON] . Пояснила, що проблеми з головою в нього були дуже давно. У нього була алопеція, тобто відсутність волосся на голові. Це супроводжувалось нудотою, головокружінням, він не міг піднятися з ліжка. Це відбувалося на протязі 5-6 років, приблизно з 2012 по 2018 рік. Після 2018 року свідок вже не приїжджала на виклики, вони до неї зверталися дуже часто на по місцю її роботи. Вона допомагала в направленні до потрібних лікарів, радила щодо лікування, а також до кого можна звернутися за медичною допомогою. Пояснила, що [PERSON] обстежувався в Києві, в Чернівцях, були в нього інфаркти, інсульти. Це і вплинуло на його стан здоров`я. Поряд з ним постійно була [PERSON] . В січні 2023 року до свідка [PERSON] подзвонила донька померлого [PERSON] громадянка [PERSON] та повідомила про смерть батька і запитала чи пам`ятає вона епізод коли батько втік і вони його ловили. Свідок з цього приводу пояснила, що в жовтні-листопаді 2016 року до неї зателефонувала [PERSON] і повідомила, що з її чоловіком щось відбувається, так як він втік з хати і направляється на Східний масив і вона не може його зловити. Свідок пояснила, що вона проживає на Східному масиві, а тому вона вийшла на вулицю, щоб його перехопити. Свідок побачила [PERSON] , який дуже швидко йшов, а десь далеко від нього була [PERSON] . Біля перехрестя, по дорозі до пожежної, [PERSON] перехопила [PERSON] , він був дуже легко вдягнений, в тапочках і в літньому, або костюмі, або на ньому була якась літня куртка. Вона із ним почала говорити. Він її впізнав. На її запитання не міг адекватно відповісти, погляд був розмитий, не цілеспрямований. Поки вона вела з ним розмову, до них підійшов знайомий [PERSON] , який просив останнього сісти в його автомобіль і вони поїхали в психіатричну лікарню. Він лежав в закритому психіатричному відділенні, доглядала його [PERSON] . Свідок пояснила, що в [PERSON] після 2016 року до роботи вже не було хисту, навиків і руху. До захворювання [PERSON] був активним, життєрадісним, діловим, впевненим у всьому. Після захворювання став спокійним, невпевненим, часом неадекватним: коли йому розповідаєш про щось, він говорив що з цього нічого не буде. [PERSON] неодноразово лікувався і консультувався у м. Києві, показував їй виписки, призначення, розказував що йому порекомендували в Києві інсулінотерапію, але він її не хоче. Цукор в нього був високий, який впливає на всі органи людини, такий при якому могла відбутися кома. Тому, свідок [PERSON] вказала, що сприяла тому, щоб привезти до [PERSON] кардіолога. В [PERSON] була III група інвалідності за рахунок стентування, інфаркту (кардіологія) і цукрового діабету. До [PERSON] гр. [PERSON] продовжував звертатися до червня 2018 року. Він найчастіше скаржився на головні болі, не хотів ходити в районну лікарню до психіатра. Свідок пояснила, що в основному до неї телефонувала [PERSON] . Останній раз свідок [PERSON] спілкувалась з [PERSON] у 2018 році, коли він робив групу інвалідності, вона йому допомагала в проходженні всіх спеціалістів (щоб швидше пройти цей процес до лікарських обстежень), водила по кабінетах. Він ходив по кабінетах разом з нею, але своєї рішучості він не проявляв. З сім`єю Угриних свідок [PERSON] товаришувала однаково. Якщо треба було вирішити питання ділового характеру, вона зверталася за порадою до [PERSON] . Це були питання по ремонту квартири. Після хвороби 2016 року вона з ним ніяких ділових питань не вирішувала, оскільки не бачила в ньому адекватності, так як він не проявляв активності в роботі свого закладу. Конфліктів з померлим у неї не було. У 2020 році свідок з ним не спілкувалась. Їй також було відомо зі слів [PERSON] , що він має велику машину, якою їздить на полювання, це було в 2014-2016 роках. Про конфлікти в сім`ї [PERSON] їй нічого невідомо. Не знала про те, що шлюб [PERSON] розірвав. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює секретарем Великогаївської сільської ради. Проживає у [ADDRESS] , працює в сільській раді 18 рік. Як тільки вона починала працювати, [PERSON] займався приватизацією земельних ділянок, часто писав заяви і брав довідки про те, що його дружина [PERSON] проживає без реєстрації у Великих Гаях. Неодноразово ці довідки підписувала особисто вона. Останній раз за такою довідкою [PERSON] звертався до сільської ради приблизно у 2018-2019 році. Останній випадок був коли [PERSON] хотів виписати своїх онуків із будинку у Великих Гаях. Була сварка, [PERSON] кричав, погрожував викликати поліцію, з`ясовував хто є хто оскільки хотів виписати онуків без згоди батьків. Заяву за [PERSON] писала його сусідка гр. [PERSON] , яка працювала в сільській раді бухгалтером. Коли свідок [PERSON] повідомила, що заява пишеться людиною власноруч, тоді сусідка заспокоїла її і сказала, що в [PERSON] був інсульт і він проходив лікування в психіатричній лікарні, і тому вона повинна йому допомогти. Цей інцидент стався восени, якого року свідок [PERSON] не пам`ятає, але не заперечує, що це могло бути і в 2020 році. Коли [PERSON] було відмовлено, він звернувся із заявою до дільничного інспектора про те, що працівники сільської ради не хочуть виписати його онуків. Хто писав цю заяву [PERSON] не знає. Свідок пояснила, що [PERSON] вів себе якось неадекватно для людини похилого віку. Міг людину обняти, щипнути. Разом з [PERSON] був старший чоловік, сивоволосий. Хто він свідок не знає. В заяві про виписку онуків [PERSON] не правильно вказав ім`я онука. В заяви було вказано ім`я [PERSON] , а насправді онук називається [PERSON] . Тому, йому дали письмову відповідь, що така людина не зареєстрована, після чого [PERSON] вчинив скандал. Це було у 2020 році, коли останній раз свідок [PERSON] та [PERSON] спілкувалися. Приблизно через 2-3 тижні після цього випадку вона його бачила в сільській раді, він намагався обняти її, вона зробила йому зауваження. Також, свідок пояснила, що [PERSON] міг заглянути в кабінет і просто подивитися, ходити по коридорі та посміхатися. Пояснила, що з [PERSON] знайома візуально давно, з того моменту як почала працювати в сільській раді. Будинок [PERSON] знаходиться не далеко від сільської ради, ще вона разом вчилася з його племінником. Якими хворобами хворів [PERSON] свідку [PERSON] невідомо. Єдине, що вона може пояснити з цього приводу, що сусідка [PERSON] громадянка [PERSON] , яка на той час працювала в сільській раді бухгалтером, попереджала її про те, щоб вона не дивувалася поведінці [PERSON] , так як він переніс інсульт, лікується в психіатричній лікарні і його поведінка це наслідки його хвороби. Крім вищевказаного випадку, який переріс в конфлікт, [PERSON] інших сварок, конфліктів з [PERSON] не мала. Перший приклад неадекватної поведінки [PERSON] [PERSON] вважає те, що вона пояснювала [PERSON] про те, що він не має права виписати своїх неповнолітніх онуків з місця реєстрації без згоди батьків, а [PERSON] в свою чергу вчинив скандал із криками, погрозами поліцією. Другий випадок його неадекватної поведінки свідок [PERSON] вважає ситуацію, яка склалася приблизно через два тижня після скандалу з випискою, коли вона знаходилася в коридорі сільської ради, розмовляла з людиною, а [PERSON] почав її обнімати, щипати і не реагувати на її зауваження. На думку [PERSON] , із фізичної сторони [PERSON] стороннього догляду не потрібно було, бо він пересувався самостійно. На рахунок психологічного стану вона не може сказати, так як для цього потрібна консультація медичного фахівця. В будинку по [ADDRESS] була зареєстрована дочка [PERSON] . [PERSON] та її двоє дітей. Чи проживала вона в будинку [PERSON] невідомо. Довідки неодноразово видавалися, що в будинку без реєстрації проживає жінка [PERSON] гр. [PERSON] . Станом на 2020 рік з ким проживав [PERSON] їй невідомо. Чи були в нього конфлікти в сім`ї вона не знає. Які відносини в [PERSON] були з його дружиною [PERSON] вона не знає. Хто така [PERSON] не знає, з нею не знайома. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює в АТ «Укрпошта» начальником відділення зв`язку в с. Великі Гаї. Знайома з [PERSON] та [PERSON] , як з односельчанами. Останній раз [PERSON] вона бачила приблизно 2-3 роки назад, він приходив у відділенні Укрпошти зі своїм адвокатом [PERSON] . [PERSON] в супроводі [PERSON] отримував листи, так як гр. [PERSON] останнім часом був неадекватним і видав доручення на адвоката. [PERSON] стояв в стороні і свідок [PERSON] запитала в [PERSON] чому він сам не хоче отримати листи, на що останній нічого не відповів, погляд його був відведений в сторону, він не реагував на її запитання. Був випадок, вказала свідок, коли [PERSON] до неї не привітався, чому остання була здивована. Він раніше був говірливий. Вигляд мав [PERSON] хворобливий, погляд був неадекватний, дивний. Він нічого не говорив. [PERSON] пояснював, що [PERSON] хворий і в нього болить голова, цукровий діабет і що він лікувався в лікарні. Листи приходили до відділення часто, листів було багато, такі випадки були один раз на місяць. За листами часто приходив [PERSON] без [PERSON] . Він показував доручення і на підставі цього доручення отримував листи. Після смерті [PERSON] на пошту приходив адвокат Ходань М.В. і наголошував про те, щоб вона нікому не видавала листи крім нього. Але вона йому відмовила і відповіла, що після смерті вона ніяких листів йому видавати не буде, так як доручення видане на його ім`я вже недійсне. Останні листи вже після смерті [PERSON] свідок [PERSON] повертала назад. Пояснила, що чула від односельчан, що [PERSON] мав проблеми зі здоров`ям, що хворий, що лікувався. Поза роботою з [PERSON] вона не спілкувалась. Останній раз його бачила за півтора роки перед його смертю, був неадекватний, знервований, на відповідь чого він не получає листи сам, нічого не відповідав, був не такий, як раніше. Раніше він легко спілкувався, легко входив в спілкування, був порядним, міг дозволити собі нецензурно виразитися. На своє почуття ніколи їй не скаржився. Чи потрібен був сторонній догляд [PERSON] у 2020 році свідок вказала, що не знає. Станом на 2020 рік з ким проживав [PERSON] вона не знає, але оплачували комунальні послуги його дружина [PERSON] і донька [PERSON] . Якими доходами володів померлий [PERSON] не знає. Раніше вона бачила як [PERSON] керував автомобілем, але останні роки не бачила. Чи були конфлікти в [PERSON] з близькими родичами свідок [PERSON] не знає. В яких стосунках [PERSON] був зі своєю дружиною [PERSON] вона не знає, але оплачувати за будинок кошти приходила на пошту [PERSON] і вона робила це від його імені. Оплачувала кошти за будинок майже кожен місяць. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає в с. Великі Гаї та є власницею продуктового магазину. З померлим [PERSON] вчилася в школі в одному класі 4 роки з 1 по 4 клас. Його дружину [PERSON] знає ще з дитинства, знала її батьків. Потім [PERSON] і [PERSON] одружилися. Часто спілкувалися, часто їздила до [PERSON] ремонтувати свій автомобіль. Свідок [PERSON] пояснила, що неї був син, який на чотири роки молодший за [PERSON] , вона часто приходила до них додому, вони були у дружніх стосунках. З позивачкою [PERSON] товаришувала. У 2001 році [PERSON] сказала, що розлучилася з [PERSON] по потребі. Свідок пояснила, що у померлого [PERSON] часто боліла голова. Це було в нього весь час, скільки вона його знає. У 2015 році він лікувався в Києві, йому ставили стент, так як в нього було хворе серце. З 2013 року в [PERSON] був [PERSON] , який у 2016 році забрали в нього за борги. У 2016 році до [PERSON] зателефонувала [PERSON] і повідомила, що [PERSON] втікає від неї на Східний масив і з ним щось відбувається. Цього ж вечора [PERSON] підвозила [PERSON] до психіатричної лікарні. Остання до нього їздила по два рази на день. Він лежав у закритому відділенні. Це був листопад-грудень 2016 року. Свідок пояснила, що після того, як він вийшов з лікарні, дивлячись на нього, було таке враження що людина неадекватна. Коли [PERSON] приходив в магазин, не пам`ятав хто він є. Він жалівся, що йому тяжко, він забувається, не може висловити свою думку, в нього була ще гіпертонія. В нього була сповільнена мова. Дуже почав матюкатися, на дружину підіймав руку. В магазині він ходив рядами і не пам`ятав за чим прийшов. Це було у 2018, 2019, 2020 роках. Свідок [PERSON] також пригадала випадок, коли [PERSON] не пускав гр. [PERSON] додому, коли остання повернулася з [PERSON] , куди їздила на відпочинок з онуками. Він поміняв замки у вхідних дверях, дуже кричав, матюкався. Дуже почав матюкатися, на дружину підіймав руку. Тоді [PERSON] забрала із собою хвору маму і поїхала з нею до неї додому. Мама [PERSON] була дуже хвора, потребувала постійного догляду. [PERSON] залишився сам вдома. Він часто приходив до магазину і говорив, що в нього постійно болить голова. Коли помер їх однокласник, [PERSON] подзвонила до [PERSON] , спитала де він. Він відповів, що він лікується, що його не буде і попросив щоб вона за нього дала гроші на похорон, а потім він прийшов на панахиду. Однокласники запитували у [PERSON] , що відбувається з [PERSON] . Вона їм повідомила що він переніс інсульт. Свідок повідомила, що [PERSON] запросив дівчат однокласниць до себе на каву, а коли вже вони підійшли до фіртки, він всім сказав, що нікого не кликав. У червні [INFO] помер рідний брат [PERSON] . На панахиді останній стояв над померлим з мухобійкою і відганяв мух. У 2020 році розказував про сильні болі в голові. У вересні 2020 році в магазині говорив, що прийшов до мами (яка вже давно померла), що хоче їй помогти зошити забрати. [PERSON] пояснила йому, що мама його вже давно померла, посадила його зі всіма продуктами в свій автомобіль і відвезла додому. За продукти, які він брав в магазині, часто розраховувалась або [PERSON] , або його донька [PERSON] . Говорив, що дуже любить своїх онуків. Потім через якійсь час він їх почав виписувати. На питання навіщо він виписує своїх онуків, він відповідав, що він нікого не виписує. Свідок пояснила, що [PERSON] з кожним разом йому було гірше. Після того як він вийшов з лікарні, свідок [PERSON] помітила зміни в поведінці [PERSON] . Він забувався, часто не пам`ятав якісь моменти, був агресивним, часто скаржився, що він не знає, що з ним відбувається і що в нього постійно дуже сильно болить голова. Був випадок, що коли вона їхала на машині повз його двір, він стояв біля воріт і не впізнав її. Ще один випадок його дивної поведінки був в кінці 2021 року, коли в грудні місяці [PERSON] , будучи вдягнутий в літні штани та в літні тапочки, відкидав сніг на подвір`ї. Останній раз вона з ним спілкувалася в грудні 2021 року. Конфліктів між нею і [PERSON] не було. Пояснила, що [PERSON] був ще з дитинства мисливець, мав в будинку сейф і на її думку мав зброю. У 2020 році вона не була в нього вдома. Після випадку, коли [PERSON] не пускав до хати [PERSON] , остання переїхала жити до матері. [PERSON] до [PERSON] приїжджала, привозила йому продукти, але не проживала. У 2019 році [PERSON] проживав один. [PERSON] і [PERSON] вона знає, вони бачились в день смерті [PERSON] . Останній не говорив їй про складання заповіту. Допитані в судовому засіданні експерти [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що на підставі ухвали суду від 07.09.2023 ними було проведено посмертну судово-психіатричну експертизу. Експертиза проводилась на підставі медичної документації, медичних карт, амбулаторної карти, які є в матеріалах справи. Вказана експертиза проводилась за методикою проведення посмертних судових експертиз, з методами якої вони працюють на протязі кількох років. При проведенні судової експертизи, було достатньо досліджень, які були в 2016 році на базі їхньої лікарні, коли було виявлено грубі порушення мозкового кровообігу. Коли [PERSON] лежав в лікарні з неврологічним інсультом, було поставлено два діагнози: геморагічний інсульт (це не по скаргах, а по діагностичних дослідженнях), а другий змішана дисцикуляторна енцефалопатія. При експертному дослідженні в них були первинні документи, які свідчили про те, що в [PERSON] були грубі зміни кори головного мозку. В подальшому, ними досліджувалися результати МРТ 2016 року, коли [PERSON] знаходився на лікуванні. Експерти пояснили, що діагностичними ознаками достатніми для діагностики тяжкого та незворотного психічного розладу як деменція, є те, що в пацієнта наявні порушення пам`яті та інтелекту. Враховуючи стан [PERSON] на протязі 2016 року, як правило при такому захворювання прогресує. Судовий експерт [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснила, що будучи в лікарні в 2016 році неврологи [PERSON] виставили діагноз змішана дисцикуляторна енцефалопатія, що говорить про те, що це грубі безповоротні зміни головного мозку. Тобто, в людини вже не повернеться назад її пам`ять, інтелект, її емоції. Вказала, що вона особисто пам`ятає пацієнта [PERSON] , коли він в 2016 році пронісся по лікарні і кожного зачепив. А потім через тиждень прийшов і вже нікого не бачив. Афективні розлади в нього були суперечливі. Пацієнт поступив до них в перший раз, коли зателефонували, що він на трасі голий в нижньому одязі, доставивши його в лікарню, було очевидним, що в нього гострий психоз, але враховуючи ситуацію, щоб про це не знав ніхто, щоб даний пацієнт міг спокійно жити. Його обстежили і він цілий місяць лежав в інсультному відділені. Пояснила, що дуже рідкісними випадками є коли з інсультного відділення переводять людину в психіатрію закриту. Враховуючи те, що була така ситуація, що родичі (дружина, дочка) пацієнта не хотіли показувати це на люди, іншого виходу в них не було, а тому вони його перевели. Хронічні зміни кори головного мозку в 2016 році не могли бути зворотні в 2020 році, оскільки органічні порушення не зворотні. Додала, що періодів сьогодні-завтра не буває і це стандартна ситуація, яка на жаль не покращується. Таким чином, Судом встановлено, що відповідно до медичної документації, яка досліджена в судовому засіданні та показів експертів, які були допитані в судовому засіданні, судом встановлено, що [PERSON] переніс геморагічний інсульт в 2016 році. При розгляді даної справи Суд зазначає, що вказані правовідносини регулюються нормами ст.ст. 1216-1218 ЦК України пов`язані з набуттям права власності в порядку спадкування. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини. Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини; у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Цивільний кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Але свобода заповіту має певні межі: не можна позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Свобода заповіту стосується не лише визначення кола спадкоємців, а й визначення обсягу спадкової маси, яку заповідають. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Можна скласти заповіт щодо усієї спадщини або лише щодо її частини. Однією з особливостей цього правочину є забезпечення його таємниці. Таємниця заповіту може мати для заповідача велике значення, тому нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. Позивач звернулася з вимогою про визнання недійсним заповіту, посилаючись, зокрема, на те, що спадкодавець внаслідок своєї хвороби, а саме стійкого хронічного психічного захворювання станом на момент посвідчення спірного заповіту не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому не міг скласти заповіт, оскільки волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі № 551/335/18 зазначив, зокрема, що заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Відповідно до положень ст. 202 ЦК України заповіт є правочином і до нього застосовуються загальні положення та вимоги, визначені ст.ст. 203-236 ЦК України, у том числі і підстави недійсності правочинів. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину строною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо). Пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» містять роз`яснення, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року в справі № 757/51379/17 (провадження № 61-6261св21). Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. За правилами, встановленими ч. 1 ст. 225 ЦК, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до постанов Верховного Суду України №6-1531цс16 від 28.09.2016 року, №36-9цс12 від 29.02.2012 року, №6-9цс12 від 29.02.2012 року, підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент його вчинення розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225, ч. 2 ст.1257 ЦК України суд відповідно до п. 2 ст. 105 ЦПК України, для встановлення психічного стану особи зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу, висновок якої у даному випадку є належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають інше побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Для визначення наявності стану недієздатності на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15, від 23 листопада 2022 року у справі № 368/953/19. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2022 року у справі № 208/9102/15-ц (провадження № 61-21308св21) зазначено: «правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (частина перша статті 225 ЦК України). Правила статті 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі статті 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними». У постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 319/547/20 (провадження № 61-8623св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду послався на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2021 року у справі № 635/3664/16 (провадження № 61-14002св21), у якій зазначено, що «для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19), від 26 травня 2021 року у справі № 639/348/17 (провадження № 4822св21). Так, за клопотанням позивача судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, за результатами якої складено висновок № 787 від 30.11.2023 року. (том 3 а.с. 155-158). З описової частини висновку вбачається, що [PERSON] на період який відноситься до 15.10.2020 виявляв ознаки психічних розладів внаслідок органічного ураження головного мозку (геморагічний інсульт 2016 році) з вираженим психоорганічним синдромом (інтелектуально-мнестичні та емоційно-вольові порушення), що досягають рівня недоумства. Про це свідчать дані матеріалів справи та медичної документації. Підекспертний тривалий час страждав на серцево-судинні захворювання та цукровий діабет. В 2013-2014 проведено операції по встановленню стентів після перенесеного інфаркту міокарда. Наявність атеросклерозу судинної системи призвело в листопаді 2016 року до виникнення у підекспертного геморагічного інсульту з яким він проходив лікування в реанімаційному відділенні ТОКПЛ. Під час обстеження та лікування, на протязі всього перебування в реанімації, у підекспертного спостерігались і описувались психомоторні збудження, порушення мови, зниження пам`яті та інтелекту, елементи дезорієнтації. В зв`язку з психотичною симптоматикою підекспертний в день виписки з реанімаційного відділення 30.11.2016 був госпіталізований в закритий психіатричний відділ ТОКПЛ. Проходив там лікування до 29.12.2016 року і був виписаний з діагнозом: психічні розлади внаслідок органічного ураження головного мозку з вираженим психоорганічним синдромом. В зв`язку з письмовою заявою дружини підекспертного з деонтологічних міркувань на титульній сторінці та виписці з історії хвороби вказаний діагноз: Органічний емоційно-лабільний розлад з метаморфопсичними включеннями. В подальшому підекспертний до березня 2017 року спостерігався райпсихіатром і приймав антипсихотичні медикаменти (соліан) та препарати для відновлення пам`яті (мемокс). Після цього до райпсихіатра він не звертався, хоча згідно запису в амбулаторній карті відомо, що лікувався в приватному порядку та приймав соліан. 12.08.2020 року підекспертному проведено МРТ у висновку якого вказано про грубі органічні порушення головного мозку та наявність атрофічних змін речовини головного мозку, що є свідченням наростання патологічних розладів головного мозку та формуванням виражених органічних розладів психіки. На період який відноситься до 15.10.2020. В амбулаторній карті № 516829 зроблено запис від 21.07.2021, що згідно постанови КМУ від 27.09.2000р. № 1465 (у редакції постанови КМУ від 10.10.2021 р.№ 924) усі форми психічних розладів, в тому числі на стадії ремісії, є протипоказом для отримання, носіння, перевезення та збереження зброї. За результатами проведеного дослідження, з урахуванням усіх наданих на експертизу об`єктів дослідження експерт дійшов до висновків, що [PERSON] на період часу, який відноситься до 15.10.2020 року виявляв ознаки психічних розладів внаслідок органічного ураження головного мозку (геморагічний інсульт 2016 році) з вираженим психоорганічним синдромом (інтелектуально-мнестичні та емоційно-вольові порушення), що досягають рівня недоумства, тому він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Експерти дійшли наступних висновків: 1. \~ \~ \~ \~ [PERSON] на період часу, який відноситься до 15.10.2020 року виявляв ознаки психічних розладів внаслідок органічного ураження головного мозку (геморагічний інсульт 2016 році) з вираженим психоорганічним синдромом (інтелектуально-мнестичні та емоційно-вольові порушення). 2. \~ \~ \~ \~Так як вищевказаний розлад досягає рівня недоумства [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. 3. \~ \~ \~ \~На період часу, який відноситься до 15 жовтня 2020 року [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Заперечуючи проти висновку експертизи, відповідачем [PERSON] подано клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи (нова редакція) від 27.03.2024 року. В обґрунтування клопотання відповідач стверджує про неповноту висновку Тернопільської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії» Міністерства охорони здоров`я України № 787 від 30.11.2023 року, а також про його необґрунтованість та неузгодженість дослідницької частини і зроблених висновків. Щодо неповноти, зокрема вказується на те, що експертами не була досліджена амбулаторна карта хворого [PERSON] з амбулаторії за місцем проживання. Проте, Суд зауважує, що зі змісту висновку № 787 від 30.11.2023 року та допиту експертів проведеного в судовому засіданні вбачається, що експертами взято до уваги амбулаторну карту № 516829 хворого [PERSON] заведену в Тернопільській центральній районній лікарні по місцю проживання хворого. Амбулаторна карта № 516829 хворого [PERSON] знаходиться в матеріалах справи та описана як предмет дослідження в описовій частині висновку судово-психіатричної експертизи № 787 від 30.11.2023 р. Щодо відсутності у дослідницькій частині висновку № 787 від 30.11.2023 року опису пояснень позивачки та допитаних судом свідків, то експерти, відповідаючи на питання представника відповідачки адвоката Майки А.Б., зазначили, що дані пояснення мають суб`єктивний та суперечливий характер, а тому не є інформативними для експертного дослідження. Водночас, щодо вказівки у клопотанні на відсутність дослідження пояснень відповідачки та нотаріуса, який посвідчував оспорюваний заповіт від 15 жовтня 2020 року, то суд зауважує, що жодна сторона у ході підготовчих та судових засідань не заявляла клопотання про допит приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Береша С.М. Також, відповідачка [PERSON] не скористалась своїм правом надати суду особисті пояснення щодо обставин справи. Враховуючи принцип диспозитивності сторін, який закріплений у статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З тих же підстав суд вважає необґрунтованою вказівку представника відповідачки [PERSON] адвоката Майки А.Б. на те, що експерти не зробили спроби відшукати медичну документацію з приватної психіатричної клініки, де міг спостерігатись [PERSON] . При цьому, щодо вказівки у клопотанні про проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи на відсутність у матеріалах експертного дослідження відповідної медико-експертної справи, яка могла бути заведена при присвоєні групи інвалідності [PERSON] у 2018 році, то з даного приводу Суд зазначає наступне. Принцип диспозитивності та змагальності сторін, який закріплений у ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачає обов`язок кожної сторони надати ті докази, на які вона посилається, або клопотати перед судом про їх витребування. Обов`язок сторін щодо представлення суду доказів кореспондується з обов`язком суду розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених Кодексом. Згідно із п.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства відноситься принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Дане положення і є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України. Загальна формула принципу змагальності закріплена в ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої, вказується положення, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторона відповідача не подавала у встановлені процесуальним законом строки клопотання про витребування таких доказів як медико-експертну справу заведену при встановленні групи інвалідності згідно висновку МСЕК; протоколів психіатричного огляду 18.03.2021 року; медичних документів про отримане лікування у приватній психіатричній клініці. За таких умов посилання на неповноту проведеного дослідження при складанні висновку № 787 від 30.11.2023, як на підставу для проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи є необґрунтованим. Експерт, який не є стороною провадження, не наділений повноваженнями щодо збирання доказів, в тому числі і шляхом їх витребування. Усі докази, які підлягають дослідженню експертом, надаються експерту виключно судом, який залучив експерта (експертну установу) для проведення експертизи. Щодо посилання у клопотанні на те, що при складанні висновку № 787 від 30.11.2023 експертами не були досліджені матеріали цивільної справи №607/18049/20, кримінального провадження № 607/8538/16к, цивільної справи № 607/12186/16-ц, цивільної справи №607/4016/21, цивільної справи 607/24063/21, Суд зазначає наступне. Досліджені судом матеріали містять ряд процесуальних документів підписаних із зазначенням прізвища [PERSON] . Однак, дані документи не містять інформації про рівень сприйняття, розуміння та усвідомлення [PERSON] викладених у них відомостей. Рівень усвідомленого користування процесуальними правами учасника цивільного процесу не може бути досліджений з самого лише підпису на документах. Разом з тим оглядом матеріалів справи встановлено, що особисто [PERSON] не був присутній в судових засіданнях після 2016 року. Щодо документального оформлення висновку посмертної судово-психіатричної експертизи Тернопільської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України № 787 від 30.11.2023 року, то суд приходить до переконання, що в цілому таке оформлення відповідає вимогам Інструкції затвердженої Наказом МОЗ України від 28.07.2014 № 527. Вказана Інструкція затверджує форму Висновку судового психіатричного експерта № 100/о. Досліджуваний висновок № 787 від 30.11.2023 року за формою відповідає вимогам Інструкції затвердженої Наказом МОЗ України від 28.07.2014 № 527; рівень кваліфікації та повноваження експертів [PERSON] та [PERSON] не викликають у суду сумнівів та можуть бути перевірені згідно Державного реєстру атестованих судових експертів, що сформований згідно Наказу МінЮсту України № 897/5 від 28.03.2016. Суд критично оцінює твердження відповідачки [PERSON] про те, що діагноз [PERSON] не відповідає Міжнародній кваліфікації хвороб виходячи із наступного. Міжнародна статистична класифікація хвороб та проблем, пов`язаних зі здоров`ям (скорочено МКХ) документ, який використовується як довідкова, статистична та класифікаційна основа в системі охорони здоров`я. Класифікація періодично переглядається та доповнюється під керівництвом Всесвітньої організації охорони здоров`я. МКХ є нормативним документом, що забезпечує єдність методичних підходів та міжнародну верифікацію матеріалів. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1998 року № 297 МКХ запроваджено у закладах МОЗ України. МКХ-10 містить розділ : «РОЗЛАДИ ПСИХІКИ ТА ПОВЕДІНКИ (F00-F99) Органічні, включаючи симптоматичні, психічні розлади (F00-F09) F00». Даний класифікатор хвороб у вказаному розділі зокрема передбачає під маркуваннями F06, F07 та F09 наступні діагнози : - F06 Інші психічні розлади внаслідок ушкодження чи дисфункції головного мозку або внаслідок соматичної хвороби ; - F07 Розлади особистості та поведінки внаслідок хвороби, ушкодження та дисфункції головного мозку; - F09 Неуточнений органічний чи симптоматичний психічний розлад. Згідно дослідницької частини висновку судово-психіатричної експертизи №787 від 30.11.2023 на період, який відноситься до 15.10.2020 року [PERSON] виявляв ознаки психічних розладів внаслідок органічного ураження головного мозку (геморагічний інсульт 2016 року) з вираженим психоорганічним синдромом (інтелектуально-мнестичні та емоційно-вольові порушення), що досягають рівня недоумства. При відповіді на перше питання поставлене в ухвалі від 07.09.2023 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи експерти вказали саме цей діагноз. Разом із тим наявність у МКХ-10 діагнозів під маркуваннями F06, F07 та F09 свідчить про те, що не лише і не виключно деменція належить до психічних розладів внаслідок органічного ушкодження головного мозку. З огляду на наведене суд приходить до переконання, що відсутність у висновку судово-психіатричної експертизи № 787 від 30.11.2023 діагнозу «деменція» не свідчить про суперечність висновку Міжнародній статистичній класифікації хвороб та проблем, пов`язаних зі здоров`ям. При цьому, суд також приймає до уваги, що експертиза у справі проведена посмертно та експертна комісія не встановлювала діагноз хворого, а досліджувала наявну медичну документацію із уже зафіксованими у ній діагнозами та проведеними обстеженнями [PERSON] . Суд відхиляє доводи про проведення у справі судово-психіатричної експертизи установою відмінною від тієї, назва якої зазначена в ухвалі про призначення експертизи від 07.09.2023 виходячи із наступного. В ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.09.2023 року проведення експертизи доручено експертам Тернопільської філії судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства хорони здоров`я України». Із долучених до матеріалів справи документів вбачається, що 08.09.2023 року відповідно до наказу МОЗ України № 1601 найменування Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» змінено на «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». 12.09.2023 згідно наказу № 74 керівника Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства хорони здоров`я України» структурні підрозділи даної установи, в т.ч. Тернопільську філію, зобов`язано здійснити відповідні заходи пов`язані зі зміною найменування Інституту. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність в Україні здійснюється державними спеціалізованими установами та відомчими службами, до яких належать: - науково-дослідні та інші установи судових експертиз Міністерства юстиції України; - науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України (далі МОЗ України); - експертні служби Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України), Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз, здійснюється виключно державними спеціалізованими установами. Експертами цих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту й освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта. Відповідно до вимог ст. 9 Закону України "Про судову експертизу" особа або орган, які призначили судово-медичну, судово-психіатричну чи судово-криміналістичну експертизу, можуть доручити її проведення лише тим судовим експертам, яких внесено до Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладено на Міністерство юстиції України. Атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Сторонами не представлено та судом не здобуто доказів того, що експерти Державної установи «Інститут судової психіатрії» Міністерства охорони здоров`я України Бондаренко О.М. та [PERSON] , які склали наявний у матеріалах справи висновок № 787 від 30.11.2023 за рівнем кваліфікації та проведеною атестацією не наділені правом на складання відповідного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). (Ухвала КЦС Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 761/45993/16-ц). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. 11.04.2024 року представником відповідачки Скарлош адвокатом Майка А.Б. було подано клопотання про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи. У даному клопотанні ставляться питання про дослідження шляхом проведення посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи ряду додаткових питань , а саме: - Який точний діагноз захворювань [PERSON] [INFO] в період з 30.11.2016 року по 15.102020 року ? Чи є це захворювання психіатричним, чи неврологічним? - Чи перебував [PERSON] [INFO] на психіатричному обліку після лікування у відділенні інтенсивної терапії з приводу геморагічного інсульту з помірно вираженою сенсорно-амнестичною афазією з 30.11.2016 року? - Чи заводилась історія хвороби на [PERSON] [INFO] в період 30.11.2016 року по 15.10.2020 року? Якщо так. То в якому лікувальному закладі? - Чи є відомості з приводу психічного захворювання в історії хвороби та будь-якій медичній карті [PERSON] [INFO] в період 30.11.2016 року по 15.10.2020 року? - Чи надавалась будь яка медична допомога [PERSON] [INFO] в період 30.11.2016 року по 15.10.2020 року? Якщо так, з приводу якого захворювання, коли і ким, які лікувальні препарати йому призначалися і на який період часу? - Чи свідчать виявлені при магнітно-резонансній томографії від 12.08.2020 року грубі органічні ушкодження та атрофічні зміни речовини головного мозку про глибокий рівень ураження психічної сфери [PERSON] .? - Чи проявлявся у [PERSON] [INFO] розлад психічної діяльності на фоні захворювання, внаслідок якого він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними в період 30.11.2016 року по 15.10.2020 року ? - Чи міг [PERSON] станом на 15.10.2020 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ? - Чи міг [PERSON] під час складання заповіту 15.10.2020 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ? Підставою для проведення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи адвокат Майка А.Б. вказує на ті ж обставини, які були заявлені як підстава для проведення повторної експертизи, а саме неповнота проведеного дослідження та допущені порушення методичних та нормативних вимог при складанні висновку № 787 від 30.11.2023 року. Зокрема, представник відповідача вказує на несинонімічність понять «Розуміти» та «Усвідомлювати», які вжиті експертами у висновку № 787 від 30.11.2023 року як тотожні. Проаналізувавши доводи клопотання, заслухавши думку інших учасників, справи, Суд приходить до переконання про відсутність підстав для призначення у справі додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи та при цьому виходить з викладеного нижче. Згідно ст. 61 ЦПК додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. В ухвалі про призначення додаткової експертизи необхідно чітко зазначити, які саме висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Така судова експертиза може призначатись як з ініціативи суду, так і за клопотанням учасників судового процесу, а її проведення може бути доручено тому ж або іншому експерту. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 920/639/17. При цьому судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Проте, у заявленому клопотанні про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи ті питання, які дійсно становлять предмет доказування у поточній справі та потребують спеціальних знань у галузі судової психіатрії, дублюють питання вирішенні при складенні висновку № 787 від 30.11.2023 року. Інші питання, зокрема щодо наявності або відсутності медичної документації щодо лікування [PERSON] стосуються стадії зібрання доказів, оцінки їх достатності та повноти і не потребують спеціальних знань у галузі судової психіатрії. У клопотанні про проведення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи автор клопотання не довів, що наявний у матеріалах справи висновок № 787 від 30.11.2023 року не дає відповіді на питання, які є предметом дослідження в рамках заявлених позовних вимог. Щодо несинонімічності понять «Розуміти» та «Усвідомлювати», які вжиті експертами у висновку № 787 від 30.11.2023, то дане питання було предметом дослідження суду в ході допиту експертів в судовому засіданні, під час якого експерт [PERSON] дав суду відповідь, що вживав дані поняття як тотожні. Слід також зазначити, що у посмертних експертизах судовий експерт психіатр позбавлений можливості безпосередньо спілкуватися із підекспертним, тому цей вид експертиз допускає кваліфікацію стану померлого з урахуванням наданих експерту вихідних даних (медичної документації, матеріалів справи, показів очевидців, тощо). Крім того, Суд не приймає до уваги висновок [PERSON] Каніщева № 1 від 27 січня 2024 року наданий на замовлення відповідачки [PERSON] та Висновок судово-психіатричного експертного дослідження Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» № 198 від 21.02.2024 року, проведеного на замовлення позивачки [PERSON] , оскільки дані висновки є неналежними доказами по справі, оскільки експерти не попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. Таким чином, суд визнає висновок повним, ясним, обґрунтованим, таким, що узгоджується з іншими матеріалами справи, а тому суд бере до уваги висновок судово-психіатричного експерта № 787 від 30.11.2023 та приймає за основу. Водночас, Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки вони спростовуються висновком експертизи, медичною документацією та показами інших допитаних в судовому засіданні свідків, які показали, що поведінка [PERSON] свідчила про наявність у нього психічного захворювання. Аналізуючи надані сторонами докази, покази свідків під час розгляду справи, зважаючи на медичну документацію, враховуючи висновок судово-психіатричного експерта № 787 від 30.11.2023, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання недійсним заповіту [PERSON] від 15.10.2020, який складений на ім`я [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М. і зареєстрований в реєстрі за № 3505. Верховний суд у постанові від 25.11.2021 по справі № 210/573/19 зазначає, що обов`язковість вимог ст. 105 ЦПК України щодо призначення судової-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні ст. 77 ЦПК України. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду, відтак не потребують детального обґрунтування. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У сукупності з іншими доказами у справі та, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог про визнання недійсними заповіту [PERSON] від 15.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М., реєстровий номер 3505. За таких обставин, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог про визнання заповіту недійсним. Доводи сторони відповідача щодо здорового психічного стану [PERSON] , в тому числі, і під час складення заповіту, спростовуються висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 787 від 30.11.2023, який суд визнає належним, допустимим та достовірним доказом, і який не спростований стороною відповідача. Відповідно до п. 6\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно зі ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи те, що позов задоволено у повному обсязі, у відповідності до статті 141 ЦПК України, із відповідача в користь позивача, слід стягнути понесені позивачем судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 992,40 грн. Щодо стягнення судових витрат пов`язаних із проведенням судово-психіатричного експертного дослідження згідно Висновку Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» № 198 від 21.02.2024 року, проведеного на замовлення позивачки [PERSON] в розмірі 25\~286, 04 грн., то стягнення даних витрат до задоволення не підлягає, оскільки Судом даний висновок експерта не брався до уваги при вирішенні спору по суті. На підставі викладеного та

Outcome: approved