Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

29 лютого 2024 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , і з цього дня відкрилася спадщина на її майно на житловий будинок з господарським та побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , земельну частку (пай), розміром 2,4069 га, 0,6353 га та 0,2667 га, які розташовані на території Затурцівської сільської ради. За життя спадкодавцем заповіт не посвідчувався, відтак має місце спадкування за законом. 20 березня 2023 року на підставі його заяви про прийняття спадщини, в приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. була заведена спадкова справа № 61/2023 до майна померлої [PERSON] . 29 січня 2024 року він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, однак у його видачі йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що є предметом даного позову. Зазначає, що крім нього, спадкоємцем за законом є син померлої [PERSON] , який звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини, що належала його матері [PERSON] . Просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Тумин Володимирського (Локачинського) району Волинської області, а також судові витрати залишити за ним. Ухвалою судді від 01 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 01 квітня 2024 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 01 квітня 2024 року підготовче судове засідання у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 07 травня 2024 року. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» (а.с. 43). До позовної заяви ним долучено клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 28). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 44 на звороті). 07 травня 2024 року від нього надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі та не заперечує щодо задоволення позову (а.с. 46-47). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 45). Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та третьої особи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 61/2023 до майна померлої [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Струмівка Луцького району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05 січня 2023 року Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 5, 22). Після її смерті відкрилася спадщина. Із довідки Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області №78 від 07.03.2023 вбачається, що в с. Тумин Володимирського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] , та на день смерті проживала і була зареєстрована у [ADDRESS] . Після її смерті у володіння спадковим майном вступив син [PERSON] , який на день смерті покійної проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] . Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] та земельної частки (паю), розміром 2,4069 га, 0,6353 га, 0,2667 га, які розташовані на території Затурцівської сільської ради (колишня Війницька сільська рада). Інші спадкоємці: син [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає у [ADDRESS] . Заповіт від імені [PERSON] в Затурцівській сільській раді не посвідчувався (а.с. 8). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. [PERSON] заповіту складено не було, що підтверджується копією інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 71846645 від 20.03.2023 року (а.с. 23 на звороті). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Факт родинних\~відносин,\~а саме,\~що [PERSON] \~та [PERSON] \~є дітьми\~спадкодавиці [PERSON] \~підтверджується копіями\~Свідоцтв про\~народження серії\~ [NUMBER] \~виданого повторно\~10\~квітня 2024\~року та\~серії [NUMBER] \~виданого 02\~вересня1955\~року (а.с.49, 21). Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 20 березня 2023 року [PERSON] подав приватному нотаріусу Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильному І.Г. заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , на підставі якої нотаріусом заведено спадкову справу № 61/2023 до майна померлої [PERSON] (а.с. 16 на звороті). Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , подавши відповідну заяву в строк, встановлений статтею 1270 ЦК України. Син спадкодавиці [PERSON] , 20 березня 2023 року подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 7, 19 на зв). Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину або претендували на неї, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 61/2023 до майна померлої [PERSON] їх теж не вбачається. 29 січня 2024 року [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті матері [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса (а.с. 26). Проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. №27/02-31 від 29.01.2024 року (а.с. 15, 27). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно копії технічного паспорта від 20 грудня 2023 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок, був зведений у 1958 році (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 10-13). Відповідно до виписки з господарської книги № 10 за 2023 рік (стор 23, № об`єкту ПГО 05_0023_1) Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області, яка видана відділом «ЦНАП» виконавчого комітету Затурцівської сільської ради Волинської області 14 грудня 2023 року за № 448, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (рік побудови 1958) належав [PERSON] 1934 р.н., а також мала у користуванні земельну ділянку для обслуговування даного житлового будинку площею 0,25 га і знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 9, 50). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємець за законом першої черги майна померлої, підставно просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю [PERSON] , інші спадкоємці, які претендують на даний житловий будинок, окрім позивача та третьої особи, що відмовився від прийняття спадщини, відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину у встановленому\~законом порядку, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за ним, підлягає до задоволення.

Outcome: approved