Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дітей. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 16.03.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі, народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Обоє дітей проживають із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності. Відповідач [PERSON] не має у власності жодного житла, відповідно не може забезпечити дітям нормальних житлових умов. Відповідач [PERSON] забирає дітей на цілий день і проводить з ними час, а тому позивач [PERSON] кожного разу хвилюється чи повернеться відповідач [PERSON] з дітьми додому чи ні. Позивач [PERSON] припускає, що відповідач [PERSON] одного разу може не повернути дітей, а тому позивач [PERSON] просить визначити місце проживання дітей з нею, щоб мати можливість звертатися до правоохоронних органів з відповідними заявами. Відповідачем відзив подано не було. Заяви (клопотання) учасників справи: 07.11.2023 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 46). 07.11.2023 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Галань В.М. про витребування у третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради висновку про доцільність місця проживання дітей із позивачем (а.с. 48). 11.01.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшов висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (а.с. 70-73). 09.04.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшли додаткові пояснення позивача [PERSON] (а.с. 87-88). 10.04.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника. Відповідач [PERSON] просить закрити справу у зв`язку з відсутністю предмету спору. Додатково зазначив, що права на материнство, виховання дітей матір`ю та проживання дітей з мамою є запорукою розвитку українського суспільства. Вказав, що підтримує висновок третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (а.с. 98). Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовчий розгляд (а.с. 27-28). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07.11.2023 року оголошено переву у підготовчому засіданні та зобов`язано третю особу надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей (а.с. 53-54). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 81-82). Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.03.2019 року, 16.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с. 6). Згідно з копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 19.04.2019 року, позивач [PERSON] з 22.03.2016 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 02.10.2019 року, [PERSON] з 02.10.2019 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно з висновком третьої особи, Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , у зв`язку з відсутністю спору між батьками (а.с. 70-73). 30.04.2024 року в судовому засіданні: - позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила визначити місце проживання малолітніх дітей разом із нею. Зауважила, що діти проживають разом із нею. В житлі забезпечені усі необхідні для дітей умови. - представник позивача [PERSON] адвокат Галань В.М. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. - відповідач [PERSON] вказав, що діти повинні жити з мамою. Просив провадження у справі закрити, оскільки не має предмету спору. - представник відповідача [PERSON] адвокат Домашовець В.С. підтримав позицію відповідача, просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору. Зазначив, що малолітні діти зареєстровані та проживають із матір`ю. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить висновку що позовні вимоги не обґрунтовані та не доведені в суді. Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Згідно з нормами ЦПК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, та вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до практики Верховного Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові ВП ВС від 02.02.2021 року №925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому, позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Порушене право чи інтерес повинні бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). При розгляді справи, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19. Згідно ч. 5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги. У відповідності до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд бере до уваги висновок третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, з якого вбачається, що вимоги про визначення місця проживання дітей, заявлені [PERSON] - преедчасні, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини. Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , у зв`язку з відсутністю спору між батьками. Суд враховує той факт, що малолітні діти зареєстровані та фактично проживають разом із матір`ю - позивачем [PERSON] . При цьому, відповідач [PERSON] не заперечує щодо подальшого проживання дітей разом із позивачем [PERSON] та не оспорює питання місця проживання дітей, що зокрема стверджується письмовою заявою відповідача від 10.04.2024 року (а.с. 98), висновком Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (а.с. 70-73), наданими відповідачем поясненнями в судовому засіданні. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed