Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

У травні 2023 року на адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на автомобіль та звільнення його із під арешту, згідно якої позивач просив суд: - визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки транспортний засіб марки SEAT, модель АЛТЕА Хетчбек - В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ; - зняти арешт з транспортного засобу марки SEAT, модель АЛТЕА Хетчбек - В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузов, рами) [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 лютого 2020 року, між позивачем [PERSON] та ТОВ «Автоленд Київ Груп» (що діяв від імені відповідача [PERSON] ) на підставі договору комісії №7562/20/010402), було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №7562/20/010402. Згідно до умов Договору відповідач продав, а позивач придбав автомобіль марки SEAT, модель АЛТЕА Хетчбек - В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VTN/номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який у відповідності до свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 27.12.2019 року належить [PERSON] на праві власності. За умовами Договору, а також акту технічного стану ТЗ №7562/20/010402 від 12.02.2020 року вартість автомобіля склала 47 000,00 грн. Додаткового договором було встановлено, що право власності на зазначений автомобіль переходить в момент підписання сторонами Договору. На момент укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу ТЗ, спірний автомобіль не був під обтяженнями, а відповідач не мав заборони на відчуження ТЗ. У позовній заяві вказано, що одразу після укладення договору, до відділу МРЕО для зняття з реєстрації транспортного засобу з метою подальшої реєстрації на своє ім`я позивач не звернувся, бо не був повною мірою обізнаний в вимогах чинного законодавства. Під час укладення Договору купівлі-продажу транспортного засобу він належним чином виконав свої зобов`язання та розрахувався з відповідачем в повному обсязі, передавши грошові кошти останньому, а він в свою чергу передав позивачу сам автомобіль, всі необхідні документи та комплект ключів від нього. З моменту укладення Договору купівлі продажу транспортного засобу автомобіль є в його користуванні та володінні. Крім того, позивач систематично проводиться поточний ремонт спірного автомобіля, а також позивачем було оформлено на спірний автомобіль поліс ОСЦПВ, в зв`язку з чим вважаю, що продаж автомобіля фактично відбувся. 25 січня 2022 року, маючи намір зняття з реєстрації транспортного засобу з метою подальшої реєстрації на своє ім`я позивач звернувся до МРЕО, однак в реєстрації ТЗ мені було відмовлено на підставі наявності постанови про арешт майна боржника від 03.06.2020 року за виконавчим провадженням [NUMBER]. Так, позивач зазначає, що дізнавшись про те, що автомобіль значиться арештованим він звернувся з запитом до Шевченківського ВДВС з проханням виключити даний автомобіль з Акту опису й арешту майна та скасувати арешт автомобіля. Згідно до відповідей наданих, Шевченківським ВДВС, виконавча служба підтвердила факт накладення арешту на майно відповідача, РНКОПП - 2107506499, повідомивши про те, що арешт не може бути знятий в зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань. Додатково Шевченківським ВДВС було повідомлено, що виконавче провадження, на підставі якого було накладено арешт, було відкрите 09.04.2020 року. Згідно до інформації, що міститься на порталі АСВП та Єдиного державного реєстру судових рішень мені стало відомо, що виконавче провадження відкрито на підставі постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 05.09.2019 року за справою про адміністративне правопорушення №760/17900/19. Відповідно до зазначеної постанови на відповідача було накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (40 800 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років, при тому транспортний засіб у відповідача не вилучався та арешт не накладався. Позовна заява мотивована тим, що позивач не може використовувати транспортний засіб в повному обсязі, обмежений, як власник у праві володіння, користування та розпорядження майном, що належить йому на праві власності, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. У зв`язку з викладеними обставинами, позивач вважає, що після оплати грошових коштів за договором купівлі-продажу та фактичної передачі в користування автомобіля, він набув право власності автомобіль марки SEAT, модель AЛTEA Хетчбек - В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , на підставах, що передбачені законом. Позивач вказує, що арештований згідно постанови державного виконавця транспортний засіб марки SEAT, модель AЛTEA Хетчбек - В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] не перебуває у власності відповідача, а відповідно, й не може бути використаним державним виконавцем для задоволення вимог стягувачів у відповідному виконавчому провадженні, а позивач вказаним арештом обмежений у здійсненні свого права власності, так як не може здійснити реєстрацію свого права власності на оспорюване майно та здійснювати всі правомочності власника щодо даного майна. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2023 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.07.2023 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] у якій він зазначає, що вимоги викладені у позовній заяві визнає. Окрім того, [PERSON] у заяві зазначає, що 12 лютого 2020 року, між ним, в особі представника ТОВ «Автоленд Київ Груп» та позивачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №7562/20/010402. Згідно до умов Договору відповідач продав, а позивач придбав автомобіль марки SEAT, модель АЛТЕА Хетчбек - В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VTN/номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який у відповідності до свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 27.12.2019 року належить [PERSON] на праві власності. В день укладання договору купівлі-продажу ТЗ [PERSON] отримав від позивача 47 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у поданій до суду заяві про визнання позову, просив розгляд справи проводити без його участі. Третя особа у судове засідання не з`явилась свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 12 лютого 2020 року, між позивачем [PERSON] та ТОВ «Автоленд Київ Груп» (що діяв від імені відповідача [PERSON] ) на підставі договору комісії №7562/20/010402), було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №7562/20/010402. Згідно до умов Договору відповідач продав, а позивач придбав автомобіль марки SEAT, модель АЛТЕА Хетчбек - В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VІN/номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який у відповідності до свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 27.12.2019 року належить [PERSON] на праві власності. За умовами Договору, а також акту технічного стану ТЗ №7562/20/010402 від 12.02.2020 року вартість автомобіля склала 47 000,00 грн. (п. 3.1.) У п.. 2.2 Договору було встановлено, що право власності на зазначений автомобіль переходить в момент підписання сторонами даного Договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього Договору Позивач звернувся з запитом до Шевченківського відділ державної виконавчої служби ЦМУ МЮ (м. Київ). Згідно до відповіді наданої, Шевченківським відділ державної виконавчої служби ЦМУ МЮ (м. Київ) від 04.02.2022 №19259 вказано, що у відділі на виконанні де боржник є [PERSON] перебувають наступні виконавчі документи: - постанова №760/17900/19 видана 05.09.2019 Солом`янського районним судом м. Києва про стягнення на користь держави боргу у сумі 81 600,00 грн. 09.04.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER], станом на сьогоднішній день залишок боргу становить 77 957,19 грн., залишок виконавчого збору становить 7 888,07 грн. - постанова №965836 від 12.02.2020 видана Оболонським УП ГУНП у м. Києві у м. Києві про стягнення боргу на користь держави у сумі 340,00 грн. 31.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER]; - постанова №180121 від 05.03.2021 видана Вишгородським ВП ГУНП в Київській області про стягнення боргу на користь держави у сумі 340,00 грн. 31.08.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття викового провадження [NUMBER]; - виконавчий лист виданий Печерським районним судом м. Києва №757/5375/20-ц від 13.12.2021 про стягнення боргу на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у розмірі 7 704,18 грн. 18.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER]. Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Салеомона Артмема Андрійовича від 03.06.2020 у виконавчому провадженні [NUMBER] з примусового виконання постанови №760/17900/19 виданого 05.09.2019 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення штрафу в розмірі 81600,00 грн. накладено арешт на транспортні засоби: 1) SEAT, реєстраційний номер [NUMBER] , VІN/номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належить боржнику: [PERSON] . Згідно до відповіді наданої Шевченківським відділ державної виконавчої служби ЦМУ МЮ (м. Київ) від 19.10.2022 №18918/19, вказано, що розглянуто звернення представника позивача адвоката Рясної А.В. та додані до нього додатків, встановлено відсутність підстав для зняття арешту та припинення розшуку з майна боржника. У відповіді також міститься посилання на положення ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов, про що вказано безпосередньо в своїй заяві, і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає таке визнання позову. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України). Критерієм віднесення речей до рухомих визначається можливість їх вільного переміщення у просторі. Автомобіль є рухомою річчю. За загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна. Винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть в договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ. Правила частини четвертої статті 334 ЦК України застосовуються до нерухомих речей. (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 26 квітня 2023 року у справі 569/20334/21 (провадження № 61-474св23). У пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) вказано, що: «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу». Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Таким чином, враховуючи, що 12 лютого 2020 року, між позивачем [PERSON] та ТОВ «Автоленд Київ Груп» (що діяв від імені відповідача [PERSON] ) на підставі договору комісії №7562/20/010402), було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №7562/20/010402. Згідно до умов Договору відповідач продав, а позивач придбав автомобіль марки SEAT, модель АЛТЕА Хетчбек - В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VІN/номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вказаний договір виконаний сторонами, що не заперечувалось відповідачем, позовна вимоги про визнання за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки SEAT модель ALTEA, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузову,рами) [NUMBER] підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] являється власником транспортного засобу марки SEAT модель ALTEA, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузову,рами) [NUMBER] з моменту укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу №7562/20/010402 - 12 лютого 2020 року. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У постанові Верховного Суду у справі № 343/565/21 від 27.01.2023 вказано, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17). Крім того у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) зроблено правовий висновок про те, що орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Отже, відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Аналогічна правова позиція підтримана Верховним судом 07 грудня 2022 року у справі № 359/3609/19, провадження № 61-18794св20 (ЄДРСР № 107878102). Оскільки предметом спору є вимога власника про звільнення належного йому майна з-під арешту та, накладеного державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення штрафу з боржника [PERSON] на користь держави, а тому [PERSON] є належним відповідачем по справі. Разом з тим, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказує, що позивач не може використовувати транспортний засіб в повному обсязі, обмежений, як власник у праві володіння, користування та розпорядження майном, що належить йому на праві власності, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. У зв`язку з викладеними обставинами, позивач вважає, що після оплати грошових коштів за договором купівлі-продажу та фактичної передачі в користування автомобіля, він набув право власності автомобіль марки SEAT, модель AЛTEA Хетчбек - В, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , на підставах, що передбачені законом. Зазначає, що вказаний автомобіль не перебуває у власності відповідача, а відповідно, й не може бути використаним державним виконавцем для задоволення вимог стягувачів у відповідному виконавчому провадженні, а позивач вказаним арештом обмежений у здійсненні свого права власності, так як не може здійснити реєстрацію свого права власності на оспорюване майно та здійснювати всі правомочності власника щодо даного майна. Згідно ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як уже зазначалось судом, що постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Салеомона Артмема Андрійовича від 03.06.2020 у виконавчому провадженні [NUMBER] з примусового виконання постанови №760/17900/19 виданого 05.09.2019 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення штрафу в розмірі 81600,00 грн. накладено арешт на транспортні засоби: 1) SEAT, реєстраційний номер [NUMBER] , VІN/номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що належить боржнику: [PERSON] . Водночас, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Закон України «Про дорожній рух» (надалі - Закон) визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища. Згідно ст. 34 цього Закону, державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України. Таким чином, власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації. Відповідно до пунктом 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Крім того, відповідно до пункту 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Виходячи з вище викладеного, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. При цьому, положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивач є власником транспортного засобу з 12.02.2020, а арешт на автомобіль накладено 09.04.2020, а також беручи до уваги, що накладені на автомобіль арешти, порушують права позивача та унеможливлює державну реєстрацію цього автомобіля за позивачем, суд приходить до висновку, що з метою захисту прав позивача, слід: зняти арешт, накладений постановою від 03.06.2020 в межах виконавчого провадження ВП [NUMBER] з виконання постанови №760/17900/19, з транспортного засобу марки SEAT модель ALTEA, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/ номер шасі (кузову,рами) [NUMBER] , а тому позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, зокрема те, що автомобіль було придбано без обтяжень, які виникли в подальшому, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, адже обтяження рухомого майна, яке перебуває у власності позивача, порушує права останнього, як власника та перешкоджають вільному та повноцінному здійсненню ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved