Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд міста Миколаєва з позовом до відповідача\~Акціонерного товариства "Універсал Банк» про захист прав споживачів та скасування раніше нарахованих платежів і заборгованості за ними, в якому просила суд зобов`язати АТ «Універсал Банк» припинити нарахування по картці/рахунку [PERSON] № [NUMBER] щомісячних платежів за миттєвими розстрочками за «Транзакціями в розстрочку» № 20.30.0003083955 на суму 36 400 грн., № 20.30.0003084041 на суму 2 080 грн., №o 20.30.0003083988 на суму 2 080 грн., № 20.30.0003083995 на суму 1 040 грн., № 20.30.0003084009 на суму 3 328 грн., та заборгованості по ним, які були оформлені на [PERSON] 23.04.2021 року та скасувати раніше нараховані платежі та заборгованість по ним. В обґрунтування позовних вимог позивача зазначила, що 23 грудня 2019 року нею було заповнено Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, відповідно до якої позивач просила відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я з встановленим кредитним лімітом у AT «Універсал Банк». Їй було видано картку MonoBank AT «Універсал Банк» та вона користувалась банківськими послугами відповідача, постійно зараховуючи кошти на свій рахунок. 23 квітня 2021 року позивач виявила, що з її банківського рахунку відбулось списання грошових коштів на загальну суму 44 928 грн. Того ж дня вона одразу звернулась за контактним номером телефону банку та повідомила про несанкціоноване списання кредитних коштів і необхідність блокування її картки. Крім того, щодо даного факту вона звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, відомості про що було внесені до ЄРДР за № 120211530050000210 за ч.1 ст.190 КК України. Проте, незважаючи на дані факти відповідач продовжує нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, що були незаконно списані з її рахунку, комісії та інше. Позивач вказала, що вона неодноразово зверталась до колл-центру відповідача із скаргами та зверненнями щодо вищевказаного, а також щодо надання копій документів, що є складовими частинами договору та на підставі яких з її рахунку було списано кредитні кошти. Відповідачем їй було надіслано копію Умов і правил обслуговування фізичних осіб в AT «Універсал Банк» про надання банківських послуг щодо карткових продуктів (MonoBank/Universal Bank) та копії заяв клієнта від 23.04.2021 року «Транзакція в розстрочку». Із викладених документів позивачу стало відомо про те, що 23 квітня 2021 року невідомою особою протиправно було подано до банку від її імені наступні заяви: № 20.30.0003083955 «Транзакція в розстрочку» на суму 36\~400,00 грн; № 20.30.0003084041 «Транзакція в розстрочку» на суму 2\~080,00 грн; № 20.30.0003083988 «Транзакція в розстрочку» на суму 2\~080,00 грн.; № 20.30.0003083995 «Транзакція в розстрочку» на суму 1 040 грн.; № 20.30.0003084009 «Транзакція в розстрочку» на суму 3\~328,00 грн. Проте, вказала, що ніяких заяв вона не подавала, кредитні кошти не отримувала та вони просто були списані з її карткового рахунку. Зазначила, що при цьому банк не звернув увагу на підозрілість проведених п`яти операцій в один день за короткий проміжок часу. Вказала, що з огляду на те, що дані позовні вимоги пов`язані з порушенням її прав як споживача фінансових послуг, тобто клієнта АТ «Універсал Банк», вважала що вимоги ч. З ст.22 спеціального закону про захист прав споживачів мають бути застосовані у відповідному провадженні. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, а також неможливість вирішення вказаного питання у досудовому порядку, позивач звернулася в суд з даним позовом. Ухвалою судді Лазаревої Г.М. від 10.08.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. 02.03.2023 р. на підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та рішення зборів суддів Корабельного районного суду м. Миколаєва, був здійснений повторний автоматизований розподіл даної судової справи та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу за\~ позовом [PERSON] до Акціонерного товариства "Універсал Банк» про захист прав споживачів та скасування раніше нарахованих платежів і заборгованості за ними було передано в провадження судді Чернявської Я.А. Ухвалою судді Чернявської Я.А. від\~ 06.03.2023 р. дана цивільна справа була прийняти до свого провадження та призначено по справі судове засідання.\~ Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. В матеріалах справи наявна заява позивача від 11.03.23 надіслана до суду за допомогою форми електронного звернення громадян, в якій остання повідомила суд, що виїхала за межі України у зв`язку з триваючими бойовими діями, просила відкласти розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутності представника відповідача, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених у відзив на позовну заяву. Зважаючи на розумні строки розгляду справ, суд вважає за доцільне розглянути справу у відсутності учасників сторін на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Під час\~ розгляду судом було встановлено, що 23.12.2018 р. позивачем [PERSON] була підписана Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг у АТ\~«Універсал Банк».\~У вказаній\~Анкеті-заяві\~позивач просила\~відкрити їй\~поточний рахунок\~у гривні\~та встановити\~кредитний ліміт\~на суму\~,\~вказану у\~додатку,\~відповідно до\~умов Договору та наведених нижче умов. Зокрема, погодилася з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. Підписанням цього договору підтвердила, що ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Крім цього, вона беззастережно погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, погоджується з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки з власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Підтверджує, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису. У своїй позовній заяві [PERSON] повідомила, що 23.04.2021 р. вона виявила, що з її банківського рахунку відбулось списання грошових коштів на загальну суму 44 928,00 грн. Того ж дня вона одразу звернулась за контактним номером телефону банку та повідомила про несанкціоноване списання кредитних коштів і необхідність блокування її картки. Крім того, щодо даного факту вона звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. На підтвердження викладених нею обставин надала суду копію Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.04.2021 р. за номером кримінального провадження: 12021153050000210, з короткого викладу обставин якого вбачається, що 23.04.2021 о 16:32 год. невстановлена особа, шляхом обману, під приводом оформлення розстрочки у банку «Монобанк» заволоділа грошовими коштами у сумі 36 400 грн. належними [PERSON] , чим спричинила останній матеріальний збиток на вказану суму. Правова кваліфікація даного правопорушення визначена як ч.1 ст. 190 КК України. До матеріалів позовної заяви позивачем долучені заявки клієнта за наступними номерами: -№ N20.30.0003083995 від 23.04.2021 року за видом кредиту «Транзакція в розстрочку"; тип кредиту невідновлювальна кредитна лінія; мета отримання кредиту здійснення платежу; ліміт кредиту 1040.00 грн; строк кредиту 3 міс. Підпис 23.04.2021 [PERSON] накладення електронного цифрового підпису перевірено за допомогою відкритого ключа: 02d0bda5248f18d496586аа0db61601Зf4df66а78696а56370а08а63d00e5b6е18; -№ N20.30.0003084041 від 23.04.2021 року за видом кредиту «Транзакція в розстрочку"; тип кредиту невідновлювальна кредитна лінія; мета отримання кредиту здійснення платежу; ліміт кредиту 2080,00 грн; строк кредиту 3 міс. Підпис 23.04.2021 [PERSON] накладення електронного цифрового підпису перевірено за допомогою відкритого ключа: 02d0bda5248f18d496586аа0db61601Зf4df66а78696а56370а08а63d00e5b6е18; -№ N20.30.0003083988 від 23.04.2021 року за видом кредиту «Транзакція в розстрочку"; тип кредиту невідновлювальна кредитна лінія; мета отримання кредиту здійснення платежу; ліміт кредиту 2080,00 грн; строк кредиту 3 міс. Підпис 23.04.2021 [PERSON] накладення електронного цифрового підпису перевірено за допомогою відкритого ключа: 02d0bda5248f18d496586аа0db61601Зf4df66а78696а56370а08а63d00e5b6е18; -№ N20.30.0003083955 від 23.04.2021 року за видом кредиту «Транзакція в розстрочку"; тип кредиту невідновлювальна кредитна лінія; мета отримання кредиту здійснення платежу; ліміт кредиту 36 400,00 грн; строк кредиту 3 міс. Підпис 23.04.2021 [PERSON] накладення електронного цифрового підпису перевірено за допомогою відкритого ключа: 02d0bda5248f18d496586аа0db61601Зf4df66а78696а56370а08а63d00e5b6е18; -№ N20.30.0003084009 від 23.04.2021 року за видом кредиту «Транзакція в розстрочку"; тип кредиту невідновлювальна кредитна лінія; мета отримання кредиту здійснення платежу; ліміт кредиту 3\~328,00 грн; строк кредиту 3 міс. Підпис 23.04.2021 [PERSON] накладення електронного цифрового підпису перевірено за допомогою відкритого ключа: 02d0bda5248f18d496586аа0db61601Зf4df66а78696а56370а08а63d00e5b6е18. Представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучений СD-диск із звукозаписом телефонного звернення позивача [PERSON] до відповідача АТ «Універсал Банк» від 23.04.2021 р. У звернені позивач повідомила, що на її номер телефону, який прив`язаний до мобільного банкінгу «monobank» зателефонували незнайомі особи, які представилися працівниками Служби безпеки АТ «Універсал Банк» та повідомили їй про необхідність виконання дій щодо створення віртуальної картки. У телефонній розмові позивач повідомила відповідача, що ПІН-код картки або особисті дані вона не розголошувала, вважала, що спілкується з працівниками Служби безпеки банку, а коли запідозрила шахрайські дії з боку третіх осіб, одразу зателефонувала до Банку аби перевірити стан власних рахунків та повідомила, що жодних дій щодо списання коштів або намірів оформити розстрочку вона не мала. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача посилався на те, що при підписанні з Анкети-заяви з позивачем [PERSON] від 23.12.2019 р. сторони узгодили, що з метою ідентифікації Клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код. ПІН-код є аналогом власноручного підпису клієнта. Вказав, що позивач погодилася, що використання карти і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки. Зазначив, що операції, на які посилається позивач, виконані з мобільного пристрою позивача, який є основним для використання мобільного додатку ще з дати укладення Договору, виконані особисто [PERSON] при успішній проходженні авторизації у мобільному додатку. Звернув увагу суду, що відповідач не має правового чи будь-якого іншого обов`язку блокувати операції які вчиняються особисто клієнтом. А тому, після здійснення авторизації, відповідно до Умов та Договору, в мобільному додатку, банк зобов`язаний надати всі передбачені послуги, оскільки будь-які розпорядження коштами вважалися такими, що надаються Клієнтом. Отже, судовим розглядом встановлено факт списання кредитних коштів 23.04.2021 р. за транзакціями розстрочки, факт звернення у той же день позивача [PERSON] до банку про скасування спірної транзакції з розстрочення, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту його звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину особи як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки особи спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15». Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання АТ «Універсал Банк» на ту обставину, що позивач порушив Умови та Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Оцінюючи доводи сторін, суд приймає до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я особи, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з положеннями статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~(тут і далі в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - квітень 2021 року) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до п.14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу (п.14.14 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Суд також враховує положення розділу VI. «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» постанови Правління Національного Банку України «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 р. № 705 (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин - квітень 2021 року). Так, згідно положень вказаного розділу VI постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі N6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі N202/10128/14-ц (провадження N61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі N501/4443/14-ц (провадження N61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі N577/4224/16-ц (провадження N61-30583св18), від 17 червня 2021 року у справі N759/4025/19 (провадження N 61-1035св21) та від 16 серпня 2023 року N176/1445/22 (провадження N 61-8249св23). Судовим розглядом не встановлено, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; [PERSON] як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів. Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе задовольнити позов.\~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved