Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

08.04.2024 [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла його баба - [PERSON] . 19.06.1997 [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження на користь позивача. Після її смерті відкрилась спадщина на будинок з погосподарськими спорудами, котрий розташований по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після [PERSON] .. Позивач [PERSON] до підготовчого судового засідання не з`явився. Натомість його представник адвокат Данилюк П.П. (уповноважений представляти інтереси позивача та підставі ордеру серії АВ № 1125552 від 05.03.2024 (а.с. 18) подав до канцелярії суду заяву, якою просив розгляд справи проводити у відсутність позивача та його представника. Позовну заяву підтримують в повному обсязі. Судові витрати просив залишити за позивачем. (а.с. 26). Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області до підготовчого судового засідання також не з`явився. Просив судові засідання проводити без участі представника селищної ради. (а.с. 26, 32). Позов визнають. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 7) [PERSON] померла [INFO] . Згідно заповіту від 19.06.1997 (а.с. 8) [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, відповідно до якого все майно де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право за законом заповідає своєму внуку [PERSON] . У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.03.2024 (а.с. 9) [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 0,250 га кадастровий номер 0522484200:03:001:0241. Відповідно до витягу (а.с. 10) земельна ділянка із кадастровим номером 0522484200:03:001:0241 належить до земель житлової та громадської забудови та розташована за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 393 від 29.07.2022 (а.с. 12) житловий будинок по [ADDRESS] рахується за [PERSON] , 1928 року народження, яка є власником домоволодіння. Відповідно до витягу (а.с. 13) зазначається технічна характеристика будинку по [ADDRESS] . Листом приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області за № 7/02-14 від 09.02.2024 (а.с. 17) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] оскільки державна реєстрація права власності здійснено 16.11.2022 тобто вже після смерті [INFO] [PERSON] . Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того інші спадкоємці відсутні, а позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON] та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] та рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням представника позивача (а.с. 26) слід залишити за позивачем.

Outcome: approved