Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

22.09.2023 [PERSON] через свого представника адвоката Ковальчина М.Я. подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. [PERSON] на праві власності належить житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з будинковою книгою у його будинку зареєстрований лише позивач. У будинку позивача відповідач у справі його дочка [PERSON] не проживає, однак приходить до нього, вчиняє скандали і конфлікти, зловживає алкоголем, прогрожує фізичною розправою. Позивач неодноразово звертався в поліцію, але йому повідомили, що неправомірні дії його дочки містять ознаки цивільно-правових відносин. Постановою Турківського районного суду від 28.08.2023 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Однак, відповідач жодних висновків для себе не зробила, виганяє його з хати та ображає. Просить заборонити дочці [PERSON] заходити на подвір`я його будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати її повернути йому ключі від будинку та інших господарських споруд для запобігання вчинення нею порушення недоторканності житла. Суд своєю ухвалою від 10.10.2023 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання. Ухвалою суду від 15.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому\~засіданні позивач\~ [PERSON] \~уточнив свої\~вимоги та\~підтримав позов\~в частині\~усунення перешкод\~в користуванні\~будинковолодіння шляхом\~заборони відповідачу заходити\~на подвір`я\~його будинковолодіння,\~оскільки вимога\~про повернення\~ключів від\~будинку відпала,\~так як\~відповідач їх\~повернула йому. Пояснив, що в батьківському будинку проживала відповідач з його батьком, а він з 1995 до 2020 проживав у м. Стрий. У 2020 році він вийшов на пенсію та повернувся в батьківський будинок, що по [ADDRESS] . Будинок він перебудував та приватизував. Оскільки, відповідач вдома влаштовувала п`янки та погрожувала йому, сказав відповідачу, щоб вона припинила приходити в його будинок. У зв`язку з роз`їздним характером роботи він часто та тривалий час відсутній за місцем проживаня. Відповідач за його відсутності продовжує приходити до будинку, де разом з чоловіком влаштовує безпорядки, з приводу чого він звертався в правоохоронні органи, її було притягнуто до відповідальності за домашнє насильство. Після звернення з цим позовом до суду відповідач вже пів року не проживає в його будинку, ключі від будинку йому повернула, але продовжує без його дозволу заходити на подвір`я, користується городом. Просив заборони відповідачу, його дочці [PERSON] , заходити на подвір`я його будинковолодіння. Представник позивача - адвокат Ковальчин М.Я. позов підтримав з підстав та мотивів, які викладені в позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала частково, осскільки в січні 2024 повернула батькові ключі від будинку. Пояснила, що проживає в будинку своєї свекрухи. До будинку батька приходила, однак відносини між ними зіпсувались. Погодилась, що без дозволу батька на подвір`я його будинковолодіння приходити не буде. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№ витягу 205355606 від 26.03.2020). Як видно з копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , такий 27.02.2020 виготовлений на ім`я [PERSON] , ФОП [PERSON] . Відповідно до будинкової книги для прописки громадян по [ADDRESS] , в такому зареєстрований [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24.08.1983, відповідач [PERSON] , народилася [INFO] , в графі мати стоїть запис [PERSON] , в графі батько - [PERSON] . Як видно з відповіді ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області №1967/01/60-2023 від 08.07.2023, відділенням поліції розглянуло звернення [PERSON] щодо його дочки [PERSON] та її співмешканця [PERSON] , які вчиняють конфлікти та не хочуть покинути його житловий будинок. В ході проведення перевірки було встановлено, що по даному факту відсутні ознаки складу будь-якого правопорушення, а вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, де заявник вправі звернутися до суду з цивільним позовом. З відповіді ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області № К-41/01/60-2023 від 08.08.2023 на адвокатський запит від 07.08.2023, видно, про те, що протягом 2022-2023 років [PERSON] , 1983 р.н., притягалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП від 21.07.2023, ч. 1 ст. 175-1 КУпАП від 21.07.2023, ч. 1 ст. 128 КУпАП від 21.07.2023. [PERSON] протягом 2022-2023 років до адміністративної відповідальності станом на 08.08.2023 не притягався. Постановою Турківського районного суду від 28.08.2023 [PERSON] визнано винною у вчиненні 05.07.2023 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді попередження. Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо усунення перешкод в користуванні будинковолодінням. Вирішуючи спір суд виходить з таких мотивів та норм права. Відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності з вимогами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Аналогічна норма міститься в ст. 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст. 386 ЦК України). Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відтак, аналіз наведених вище норм закону дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. При розгляді спору суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. А згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). У ході судового розгляду суд встановив і що не заперечили сторони в справі, що відповідач [PERSON] не зареєстрована та не проживає в будинку позивача [PERSON] , однак без його дозволу та за його відсутності приходить до будинку, користується городом, що створює для позивача перешкоди у користуванні будинковолодінням, яке належить йому на праві приватної власності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що в січні 2024 року повернула батькові ключі від будинку, але приходить на подвір`я будинковолодіння, користується городом. Вказала, що не буде за відсутності та дозволу батька заходити на подвір`я його будинковолодіння. Відтак, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, дослідивши подані докази, встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, які позивач підтримав у судовому засіданні щодо усунення перешкод в користуванні будинковолодінням шляхом заборони відповідачу заходити на подвір`я його будинковолодіння, є обґрунтованими, такі визнала відповідач, а обраний спосіб захисту є та такими, що спрямований на реальний захист прав та інтересів позивача, а тому позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат. Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 1073,00 грн. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений та документально підтверджений розмір судового збору в сумі 1073,00 грн. Щодо витрат на професійну правову допомогу, то в позовній заяві позивач просив стягнути такі з відповідача в розмірі 5 000 грн. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки позивач не надав доказів розміру таких витрат, тому такі не підлягають до стягнення з відповідача,

Outcome: approved