Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказав, що між ним, [PERSON] , та [PERSON] 29.10.2009 року було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №369. Під час перебування в шлюбі він з відповідачем за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,7 кв.м. Право власності на квартиру було оформлено та зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] . Також, під час перебування в шлюбі позивач та відповідач придбали автомобіль, марки PEUGEOT моделі 307, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] ,який також зареєстрований на відповідача, [PERSON] . На даний час позивач та відповідач не можуть дійти взаємної згоди щодо розподілу спільного майна подружжя. Просив виділити у його власність 1/2 частини вищевказаної квартири та автомобіля. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просили їх задовольнити та поділити спільно нажите майно між [PERSON] та [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] та автомобіль, марки PEUGEOT моделі 307, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] виділивши у власність позивача 1/2 частини. Також просили стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 24993 грн. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В заяві вказала, що на даний час перебуває за кордоном, а тому не має можливості бути присутньою на засіданні. Щодо заявлених позивачем вимог зазначила, що вказаний в позовній заяві автомобіль знаходиться в користуванні позивача, більше того, вона не має водійського посвідчення, тому ніколи не користувалась вказаним транспортним засобом у власних цілях. Вона не погоджується на сплату позивачу грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль, оскільки останній залишається в користуванні позивача. Стосовно понесених судових витрат вказала на те, що сума в розмірі 24993 грн на її думку занадто завищена. У разі задоволення позовних вимог просила стягнути з неї на користь позивача справедливу суму витрат -3000 грн. Щодо вимог про поділ квартири у відзиві ні чого не зазначила. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, та зазначених і доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 29.10.2009 року було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №369. /а.с. 55/. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухому майно від 04.10.2013 року та Технічного паспорту Миколаївського МБТІ , Інвентаризаційна справа №32331, у приватній власності [PERSON] знаходиться квартира по [ADDRESS] , загальною площею 62,7 кв.м. Судом було витребувано від Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради відомості щодо поданих документів для реєстрації права власності та підстав для реєстрації набуття права власності на нерухоме майно, а саме: квартири, загальною площею 62,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий МВ УМВС України в Дніпропетровській області від 13.11.2009 р., яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради листом від 17.04.2024р. за №4248/19.03.02-04/19/14/24 повідомив, що відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року №1952, реєстраційна справа включає заяви на проведення реєстраційних дій, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості з реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з реєстром, запити державного реєстратора та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року. Згідно з п.10 Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор виготовляє скановані копії документів, поданих заявником для проведення державної реєстрації прав у паперовій формі, з дотриманням вимог, передбачених Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою КМУ від 26.10.2011 №1141 та долучає їх до відповідної заяви, а оригінали повертає заявнику. Під час опрацювання відомостей реєстру щодо об`єкту нерухомого майна з`ясовано, що в реєстрі відсутні скановані копії наступних документів: акт прийому передачі квартири від 08.08.2013 №94 (видавник ТОВ "Компанія "Парадиз"/ [PERSON] ); договір купівлі-продажу майнових прав від 01.07.2013 №33 (видавник ТОВ "Компанія "Парадиз"/ [PERSON] ); перелік осіб, яким належить права на об`єкт будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 01.07.2013 (видавник ТОВ "Компанія "Парадиз"); витяг з рішення від 22.08.2013 №768 (видавник виконавчий комітет Миколаївської міської ради); декларація про готовність об`єкта до експлуатації МК143132200586 від 08.08.2013 (видавник інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області); технічний паспорт від 28.08.2013 (видавник КП ММБТІ). Реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна проводились державним реєстратором Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Прохоренко Ольгою Олегівною. Виходячи з наведеного, Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради надав засвідчені належним чином копії документів, сформовані за допомогою програмних засобів ведення реєстру під час проведення реєстраційних дій державним реєстратором на зазначений в ухвалі об`єкт нерухомого майна. Надано копію реєстраційної справи №171238548101. В реєстраційній справі №171238548101 наявна картка прийому заяви №6191188, згідно вказаної картки до заяви були подані наступні документи: - акт прийому передачі квартири, серія та номер: 94 виданий 08.08.2013, видавник: ТОВ "Компанія "Парадиз"/Сотнікова А.Б.; - договір купівлі-продажу майнових прав серія та номер: 33, виданий 01.07.2013 видавник: ТОВ "Компанія "Парадиз"/ [PERSON] ; - технічний паспорт, серія та номер: Б/Н, виданий: 28.08.2013, видавник: КП ММБТІ.; - витяг з рішення, серія та номер: 768, виданий: 22.08.2013, видавник: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради; - декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: МК143132200586, виданий 08.08.2013, видавник: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області; - Перелік осіб, яким належить права на об`єкт будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , серія та номер: Б/Н, виданий 01.07.2013, видавник: ТОВ "Компанія "Парадиз". Виходячи з наведено майнові права, на підставі яких було зареєстровано право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] на ім`я [PERSON] - придбані (набуті) у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] . Також, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки PEUGEOT моделі 307, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] [PERSON] є власником даного автомобіля, дата реєстрації 03.10.2017 року. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст.\~372\~ЦК України,\~майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 15 ЦК України, передбачено що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Виходячи з вищенаведеного, автомобіль, марки PEUGEOT моделі 307, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] є майном спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , так як було придбано за час шлюбу. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1, пункту 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, позивачем ставилось питання про стягнення з відповідача на його користь суми понесених витрат в розмірі 20000,00 грн. Сплата за надані послуги підтверджується квитанція до прибуткових касових ордерів №№ 32, 39 /а.с. 82/, При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 20000 грн. є не обґрунтованим та зменшує його до 5000 гривень. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 4993,00 грн., який згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved