Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування поданого позову посилається на те, що 10.06.2015 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Бобак О. І., зареєстрований в реєстрі за № 3-716, відповідно до якого, на випадок своєї смерті усе своє рухоме та нерухоме майно, яке на день смерті буде їй належати заповіла їй - [PERSON] . Даний заповіт був записаний нотаріусом зі слів [PERSON] , до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний нею вдома за адресою [ADDRESS] , у зв`язку із її похилим віком. Позивач дізналася про наявність іншого заповіту складеного в 2016 році [PERSON] на користь [PERSON] , в межах розгляду судової справи № 165/1477/18 за позовом [PERSON] до неї про усунення перешкод у здійсненні прав власника житла шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне їй майно. Позивач прийняла спадщину у зв`язку з тим, що була зареєстрована і проживала до дня смерті в будинку належному [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після звернення до приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу Ушакової Ю. А. для оформлення спадщини, нею було подано заяву про призупинення оформлення спадщини, за заявою відповідача [PERSON] відповідно до заповіту посвідченого Павлівською сільською радою Іваничівського району 08.02.2016 року за реєстровим номером 41, до вирішення питання недійсності останнього заповіту в судовому порядку. Позивач вважає, що заповіт складений [PERSON] , який посвідчений Павлівською сільською радою Іваничівського району 08.02.2016 року за реєстровим номером 41, необхідно визнати недійсним виходячи з наступного. Як зазначається в оспорюваному заповіті [PERSON] текст заповіту прочитано в голос та власноручно підписано, особу встановлено, дієздатність перевірено. [PERSON] вважає, що підпис виконаний в заповіті не заповідачем, а іншою особою, так як навіть візуально наявна різниця в почерку і підпису, що знаходяться на заповіті від 10.06.2015 р. та в паспорті громадянина України. Як встановлено рішенням Нововолинського міського суду від 13.03.2019 р. у справі № 165/1477/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні прав власника житла шляхом визнання особи, такою що втратила право користування житлом: «26.12.2015 року відповідач захворіла і до видужання вирішила разом з дітьми перейти на проживання до своєї подруги. Таке рішення відповідач прийняла самостійно, оскільки не хотіла спричиняти зайвих клопотів позивачу, яка, з огляду на поважний вік, не сприймала дитячих пустощів. Відповідач зазначила, що залишивши житло належне [PERSON] , в будинку останньої залишила продукти харчування і все необхідне для неї та дітей. Зазначає, що 30.12.2015 їй зателефонувала онука позивача [PERSON] та повідомила, що вона забрала [PERSON] до себе. Відповідач вважала, що на час її хвороби, позивач там погостює і повернеться додому. Коли [PERSON] повернулася до спірного житла 5-6 січня 2016 року, ворота на подвір`я та вхідні двері до будинку виявились зачиненими. Вона не мала можливості зателефонувати до позивача та родичів у яких на той час вона перебувала, оскільки номер мобільного не зберегла, а точної адреси проживання останньої, не знала. З огляду на такі обставини, вона викликала працівників поліції, які повідомили, що дії позивача є правомірними. 11.01.2016 відповідач прийшла до будинку, однак не потрапила туди з огляду на вище вказане. Зазначає, що зверталася в поліцію, прокуратуру і Старо-Порицьку сільську раду Іваничівського району. Відповідач та її представник зазначили, що вона не мала можливості потрапити в житло, оскільки ключів у неї не було, їх дублікат для себе не виготовляла, так як позивач завжди знаходилась вдома та відчиняла їй двері. Також наголосили, що 11.01.2016 до відповідача зателефонувала [PERSON] та повідомила, що заповіт на користь [PERSON] скасований.» Позивачка зазначає, що заповідач [PERSON] постійно перебувала в хворобливому стані, що був пов`язаний після перенесеного інсульту в 2011 році. На фоні зазначених хвороб були постійні перепади артеріального тиску та погіршувався зір. Так заповіт, який складався заповідачем проводився (посвідчувався) нотаріусом вдома, так як заповідач важко пересувалася і погано бачила. Вважає, що заповіт [PERSON] посвідчений Павлівською сільською радою Іваничівського району 08.02.2016 р. за реєстровим номером 41, був складений з порушенням встановлених порядків складання заповіту та дивним той факт, що складений в приміщенні сільської ради, оскільки мав відбуватися за участі двох свідків, враховуючи стан заповідача [PERSON] . Внаслідок перенесеного інсульту, наявності постійних хвороб, після інсультного періоду позбавляло заповідача [PERSON] у здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] на момент складення заповіту, що посвідчений Павлівською сільською радою Іваничівського району 08.02.2016 р. за реєстровим номером 41 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, підпис на заповіті не належить заповідачу, а сам заповіт, що посвідчувався секретарем сільської ради складений з порушеними встановленого порядку посвідчення нотаріусами заповітів, що регламентується нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий подано не було. ІІ. Позиція учасників процесу В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд визнати заповіт від 08.02.2016 року недійсним з підстав викладених у позові. Додатково зазначила, що померла [PERSON] була її тіткою, у них була домовленість, що позивач буде доглядати останню. В 2008 році у [PERSON] стався інфаркт, а у 2014 році позивач із своїми дітьми приїхала з Києва, [PERSON] дозволила жити позивачу з дітьми у неї та її доглядати. Вона проживала разом з [PERSON] до 2015 року. 10.06.2015 [PERSON] було складено заповіт на її ім`я. Зазначає, що [PERSON] погано бачила та вважає, що заповіт у 2016 року не міг бути підписаний нею. Крім цього вважає, що через побічні дії ліків, які вона приймала, остання не розуміла, що вона підписує та що вчиняє. Ствердила, що з дозволу [PERSON] до її будинку були прописані діти позивача, все було добре, вони гарно жили та спілкувалися з померлою. Однак після проживання позивача з дітьми у своєї подруги, [PERSON] агресивно налаштували проти неї, ввели в оману у зв"язку з чим остання подала позов до суду, щоб визнати її такою, що втратила право на користування житлом. Представник позивача Терещук Ю.О. у попередньому судовому засіданні, ствердив, що підпис на заповіті від 2016 року виконаний не померлою [PERSON] , а іншою особою, оскільки остання мала похилий вік, перебувала на обліку в лікаря, не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, крім того в останньої різко впав зір. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила повністю, ствердила, що всі доводи позивача надумані. Зазначила, що була вимушена забрати померлу [PERSON] із будинку, де вона проживала з позивачем так як подзвонили сусіди та повідомили, що остання перебуває в безпорадному стані, голодна та їсть вже «цвілий хліб». Коли вони забрали [PERSON] до себе, остання поправилася, почувалася добре, просила вигнати [PERSON] з її будинку, оскільки послуги були не оплачені, приходили одні попередження про відключення послуг, вона її не доглядала, у зв"язку з чим [PERSON] було подано позов про визнання позивачки такою, що втратила право на користування житлом та складено заповіт на неї. Представник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. Додатково зазначив, що позов є безпідставний, поданий лише з метою перешкодити відповідачці оформити свої спадкові права. Це все підтверджується показами свідків, висновками експертів та іншими доказами, що містяться в матеріалах справи. 29.04.2024 року сільський голова Павлівської сільської ради - А. Сапожник подав до суду заяву про розгляд справи № 165/3377/19 без участі представника третьої особи (а.с. 222). Від представника позивача - Терещука Ю.О. надійшло клопотання про проведення судового засідання 29.04.2024 року без його участі (а.с. 229). ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 11.12.2019 року Нововолинського міського суду, цивільну справу 165/3377/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області про визнання заповіту недійсним, передано за підсудністю до Іваничівського районного суду Волинської області. 10.01.2020 року справа надійшла до Іваничівського районного суду Волинської області. Протоколом автоматизованого розподілу від 10.01.2020 року головуючим у справі визначено суддю [PERSON] Розпорядженням в. о. керівника апарату суду Шумик І.С. від 30.07.2020 року, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку із звільненням судді [PERSON] та призначенням на посаду судді Іваничівського районного суду Федечко М.О. вирішено призначити повторний автоматизований розподіл. Протоколом автоматизованого розподілу від 30.07.2020 року головуючим суддею у справі визначено суддю Федечко М.О. Ухвалою від 05.08.2020 року позовну заяву прийнято суддею Федечко М.О. до розгляду, проведення розгляду справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом осіб. Ухвалою від 08.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з загальним порядком дослідження доказів у справі. Ухвалою від 20.10.2020 року витребувано у Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області оригінали документів, що містять підпис [PERSON] , в тому числі оригінал заповіту [PERSON] посвідчений Павлівською сільською радою 08.02.2016 року за №41. Ухвалою від 06.11.2020 року призначено по даній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено науково-дослідному експертно криміналістичному центру УМВС України у Волинській області. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою від 09.02.2021 надано згоду на використання експертом Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України почерку і підписів [PERSON] , які містяться на заповіті від 10.06.2015 року та довіреності від 02.07.2015 року - у якості зразків її почерку і підписів. Зобов`язано позивача [PERSON] в термін до 19.02.2021 року надати додаткові документи з вільними зразками підпису, почерку [PERSON] у відповідній кількості не менше ніж на 15 документах та відповідного життєвого періоду в якому виконувався досліджуваний підпис. Ухвалою від 16.04.2021 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Павлівська сільська рада. Ухвалою від 19.05.2021 року клопотання представника відповідача задоволено, постановлено викликати та допитати свідків у справі. Ухвалою від 07.06.2021 року призначено у даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою від 18.06.2021 року клопотання позивача задоволено, витребувано у Іваничівській АЗПСМ КНП «Володимир-Волинського РЦПМСД» медичну карту амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи у справі. Зобов`язано Іваничівську АЗПСМ КНП «Володимир-Волинського РЦПМСД» надати витребувані докази протягом десяти днів з дня отримання ухвали. Ухвалою від 11.08.2021 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Павлівська сільська рада. Ухвалою від 08.09.2021 року призначено по даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою від 09.01.2023 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області про визнання заповіту недійсним. 03.01.2023 року КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення «Рівненської обласної ради» повернуто цивільну справу № 165/3377/19 без виконання ухвали Іваничівського районного суду Волинської області від 08.09.2021 року та лист, згідно з яким із 16.08.2022 року судово-психіатрична експертна діяльність в Рівненській області здійснюється Рівненською філією судово-психіатричних експертиз ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України", яка розташована за адресою: м. Рівне, вул. Дубенська 64, каб. 12, 14. Ухвалою від 17.01.2023 року призначено по даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. 26.03.2024 року з Рівненської філії судово-психіатричних експертиз ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України" надійшли матеріали справи № 165/3377/19 з висновком судово-психіатричної експертизи № 340/24 стосовно [PERSON] , 1930 року народження. Ухвалою від 27.03.2024 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області про визнання заповіту недійсним. Ухвалою від 15.04.2024 року в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про призначення комплексної судово-почеркознавчої експертизи в даній цивільній справі № 165/3377/19 - відмовлено. Ухвалою від 29.04.2024 року в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Терещука Ю. О. про призначення повторної посмертної судово- психіатричної експертизи в даній цивільній справі № 165/3377/19- відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області скористався наданим правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Крім цього, відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки представника в судове засіданні, якщо в судове засідання з"явилася особа, яку він представляє або інший її представник. Враховуючи присутність позивача в судовому засіданні, наявність заяви від представника позивача про розгляд справи у його відсутності, підстави для відкладення розгляду цивільної справи відсутні. Заслухавши вступне слово учасників процесу, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. ІV. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів цивільної справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , в заповіті від 10.06.2015 року зробила розпорядження відповідно до якого все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Заповіт було посвідчено [PERSON] , державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори. Заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею у її присутності удома в [ADDRESS] у зв"язку з її похилим віком. Особу її встановлено, дієздатність перевірено. В подальшому, [PERSON] , [INFO] , в заповіті від 08.02.2016 року зробила розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, все те, що буде належати їй на день смерті і на яке матиме право по закону вона заповіла онуці [PERSON] , що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем Павлівської сільської ради [PERSON] [PERSON] текст заповіту прочитано в голос і власноручно підписано. Особу встановлено, дієздатність перевірено.(а.с. 6). Із оглянутого в судовому засіданні оригіналу журналу реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування за 2016 рік слідує, що під записом нотаріальної дії № 7 від 08.02.2016 року здійснено запис про посвідчення проекту заповіту для [PERSON] (особу встановлено згідно паспорта громадянина України). У графі «підписи осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» міститься підпис прописом: « [PERSON] ». Під записом нотаріальної дії № 8 від 08.02.2016 року, здійснено запис про складення доручення, у графі «підписи осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» міститься підпис прописом: « [PERSON] » (а.с. 36 Журналу). Відповідно до копії заяви № 274 від 28.11.2019 року, позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Нововолинського міського округу Ушакової Ю.А. з вимогою про зупинення оформлення спадщини після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] на її ім"я за заповітом посвідченим Павлівською сіьською радою Іваничівського району Волинської області від 08.02.2016 року за реєстровим №41 до вирішення питання щодо недійсності цього заповіту в судовому порядку. (а.с. 8). Нововолинським міським судом, рішенням від 13.03.2019 року (справа №165/1477/18) було вирішено усунути [PERSON] перешкоди в користуванні власністю - житловим будинком [ADDRESS] . Визнано [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] (а.с. 10-16). Судове рішення не набрало законної сили та Волинський апеляційний суд в ухвалі від 29.01.2020 року постановив зупинити провадження у справі № 165/1477/18 - до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі № 165/3377/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Павлівська сільська рада про визнання заповіту недійсним. (а.с. 39). На підставі ухвали Іваничівського районного суду від 06.11.2020 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19/103-21/322-ПЧ від 06.04.2021 року підпис від імені заповідача [PERSON] в графі «ПІДПИС» в заповіті від 08.02.2016 року - ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Вирішити питання в категоричній формі не виявляється можливим по причині зазначеній в дослідницькій частині даного висновку експерта. У дослідницькій частині висновку експерт зазначає, що при оцінці результатів порівняльного дослідження встановлено, що розбіжні ознаки суттєві, однак недостатня кількість наданих порівняльних зразків не дозволяє перевірити їх стійкість та вирішити питання у категоричній формі. (а.с. 108-113) За клопотанням позивача у справі також призначалася судово-психіатрична експертиза. Відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи № 310/23 від 26.12.2023 року померла [PERSON] , [INFO] , за життя на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання не страждала. Соматичні розлади на які за життя страждала померла [PERSON] та її похилий вік не супроводжувались психічними розладами, які б позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання заповіту 08.02.2016 року. Доказові ознаки прийому померлою [PERSON] будь- яких лікарських препаратів на період укладання заповіту 08.02.2016 року та доказова наявність можливих побічних дій цих препаратів з виявленням психічних розладів в наданих матеріалах відсутні, що вказує на збереженість у померлої [PERSON] здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання заповіту 08.02.2016 р. (а.с. 195-207). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази про те, що вона працювала в 2016 році у Павлівській сільській раді секретарем, коли до них звернулася [PERSON] з проханням посвідчити заповіт. Сама [PERSON] була похилого віку, останню привезла на автомобілі [PERSON] . В. [PERSON] боліли ноги, тому [PERSON] вийшла з приміщення сільської ради до [PERSON] , яка повідомила їй на кого хоче скласти заповіт. [PERSON] після оформлення заповіту, зачитала його [PERSON] та надала його для підпису [PERSON] . На поставлені запитання, свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] усвідомлювала свої дії, її ніхто не примушував до складання заповіту, свій заповіт підписувала особисто, була свідома, адекватна. Інший примірник заповіту, який зберігається у Павлівській сільській раді, не підписаний, тому що на той час [PERSON] була завантажена роботою, стверджує, що можливо могло таке бути, що не звернула на це уваги. В судовому засіданні свідок [PERSON] ствердила, що бачила через вікно приміщення сільської ради, як стояв автомобіль, в ньому сиділа жінка, лиця не бачила. Бачила, як секретар [PERSON] до автомобіля виходила два рази, [PERSON] спитала [PERSON] чому та бігає, на що остання відповіла, що оформляє заповіт, жінка стара, її болять ноги та вона не може ходити. На поставленні питання зазначила, що це орієнтовно було у 2016 році, автомобіль був сіруватого кольору, дальше від автомобіля стояла відповідач у справі, а це була її тьотя, яку вона доглядала. В судовому засіданні свідок [PERSON] , чоловік відповідачки ствердив, що [PERSON] подзвонила до них та попросила її забрати з Нововолинська до себе для проживання та догляду. Вони забрали [PERSON] до себе, вона в них жила, коли забирали останню, вона погано ходила і бачила. [PERSON] хотіла виписати [PERSON] з будинку та захотіла написати заповіт на [PERSON] , його дружину. Він з дружиною та [PERSON] поїхав до сільської ради, секретар Павлівської сільської ради вийшла до автомобіля в якому сиділа [PERSON] , секретар все розпитала і пізніше підійшла з документом, [PERSON] розписалася і всі поїхали додому. Остання проживала в них вдома до своєї смерті. На поставленні запитання зазначив, що до автомобіля в той день підходила секретар Павлівської сільської ради - [PERSON].; секретар Павлівської сільської ради - [PERSON]., виходила з приміщення сільської ради до [PERSON] двічі; він бачив як [PERSON] особисто підписувала заповіт, а також зазначив, що дружина ходила з [PERSON] в сільську раду, а свідок [PERSON] вийшла з сільської ради та перебувала поряд біля автомобіля. В судовому засіданні свідок [PERSON] ствердила, що [PERSON] її сусідка. [PERSON] проживала у неї до смерті, час від часу [PERSON] з останньою спілкувалася, [PERSON] давала їй поради, розказувала, що [PERSON] її доглядає, мала добру пам"ять, оскільки розказувала та пригадувала, як виходила заміж, в чому була на весілля одягнута, все пам`ятала. На поставленні запитання зазначила, що [PERSON] привезла [PERSON] до себе додому, остання була при пам`яті, вона провідувала [PERSON] часто, однак вона нічого про заповіт не говорила, розповідала, що [PERSON] її доглядає, купляє ліки; [PERSON] бачила, однак ходила з палицею по подвір`ї, ходила сама, бачила куди ходить, приходила до матері [PERSON] , говорила з нею, давала поради, [PERSON] возила її до лікарів на медогляди. V. Застосоване судом законодавство та висновки суду Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статей 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. (ч. 4 ст. 207 ЦК України). Згідно із ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 ЦК України). Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (ч. 2 ст. 1253 ЦК України). Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 13 січня 2021 року у справі №242/61/19, недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 ЦК України). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу. Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки психічний стан особи може змінюватись. Висновок про недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи у справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, інші докази (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, у постановах Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року у справі № 359/3849/14-ц (провадження № 61-5896св18),від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19), від 27 жовтня 2021 року у справі № 182/6521/16 (провадження № 61-1461св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 212/1409/18 (провадження № 61-9053св21). Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19). Крім того, як зазначено Верховним Судом у постанові від 01 червня 2023 року у справі № 696/220/21: «Норми статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження №61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14». Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року (справа № 674/461/16-ц) зазначив, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд. Зазначена позиція підтверджена у постановах Верховного Суду від24.01.2024 року у справі №693/1314/19 (провадження №61-4348св23), 27.02.2023 року у справі №334/5171/13-ц (провадження №61-8309св22), від 22.09.2022 року у справі №462/4875/17 (провадження №61-5403св22). Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 року в справі №522/9893/17 (провадження № 14-173цс20). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1-2 ст. 89 ЦПК). Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України). Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що [INFO] померла [PERSON] зробила розпорядження на випадок своєї смерті та заповіла все своє майно позивачу [PERSON] . Заповіт до підписання був прочитаний у голос заповідачем та власноручно підписаний про що зазначено у тексті заповіту. У зв"язку з погіршенням стосунків між останніми, померлою [PERSON] було ініційовано позов до позивача про позбавлення її та її дітей права користування житловим приміщенням належним померлій, який рішенням суду від 13.03.2019 року було задоволено. 08.02.2016 року [PERSON] був складений новий заповіт, відповідно до якого усе своє майно вона заповіла онуці [PERSON] . Даний заповіт був посвідчений [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею про що вказано у тексті заповіту та підтверджується показами [PERSON] наданими в судовому засіданні. В судовому засіданні оглянуто оригінали вище вказаних заповітів. Як вбачається з другого примірнику заповіту, який витребуваний з Павлівської сільської ради від 08.02.2016 у такому відсутній підпис заповідача, такий міститься на другому його примірнику, проте на ньому міститься підпис секретаря виконавчого комітету Павлівської сільської ради [PERSON] та наявна гербова печатка. Така обставина на думку суду не порушує принцип свободи заповіту, який включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Позивач [PERSON] , не погоджуючись із заповітом від 08.02.2016 звернулася до суду із позовом про визнання його недійсним по причині того, що заповіт підписаний не [PERSON] , складання заповіту мало відбуватися за участю двох свідків, оскільки заповідач майже не бачила, мала поганий зір, а наявність в останньої постійних хвороб та перенесення інсульту позбавило [PERSON] можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За клопотанням позивача у справі призначалась посмертна судово-психіатрична експертиза. Згідно висновку експерта № 340/23 від 26.12.2023 року чітко зазначено, що померла [PERSON] , [INFO] , за життя на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання не страждала. Соматичні розлади на які за життя страждала померла [PERSON] та її похилий не супроводжувались психічними розладами, які б позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання заповіту 08.02.2016 року. Твердження позивача про те, що внаслідок прийому померлою лікарських препаратів, остання мала психічні розлади спростовується висновком вище вказаної експертизи у якому зазначено, що доказові ознаки прийому померлою [PERSON] будь- яких лікарських препаратів за період укладання заповіту 08.02.2016 року та доказова наявність можливих побічних дій цих препаратів з виявленням психічних розладів в наданих матеріалах відсутні, що вказує на збереженість у померлої [PERSON] здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання заповіту. Крім цього допитані в судовому засіданні свідки, в тому числі [PERSON] ствердила, що [PERSON] під час складення заповіту була дієздатна, свідома та адекватна. Свідок [PERSON] стверджувала, що часто відвідувала [PERSON] , вона була при добрій пам"яті. Будь - яких медичних документів чи об`єктивних даних, які б вказували на перебування на обліку, звернення до лікаря чи лікування [PERSON] у зв`язку з психічним станом здоров`я або хоча б породжували сумніви щодо її незадовільного психічного стану до, після і на час складання оспорюваного заповіту суду представлено не було. Ще під час складення 10.06.2015 року заповіту на користь позивача, державний нотаріус у заповіті теж відзначила, що дієздатність [PERSON] було перевірено та жодний сумнів нею висловлено не було. Твердження позивача, що [PERSON] вживаючи велику кількість ліків, не могла керувати своїми діями при укладанні заповіту, не знаходять свого підтвердження та спростовуються вище вказаним висновком судово-психіатричної експертизи. Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що на момент посвідчення заповіту на користь відповідача, волевиявлення [PERSON] не було вільним, не відповідало її внутрішній волі, і вона не могла усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними, - стороною позивача не надано, а судом таких обставин не встановлено, а фактично підстави позовних вимог [PERSON] базуються на її суб`єктивних припущеннях. Доводи позивача [PERSON] про те, що [PERSON] особисто не підписувала оспорюваний заповіт в ході розгляду цивільної справи також не підтверджено беззаперечними доказами. Хоча висновком експерта з почеркознавчої експертизи № СЕ-19/103-21/322-ПЧ від 06.04.2021 року, встановлено, що підпис від імені заповідача [PERSON] в графі «ПІДПИС» в заповіті від 08.02.2016 року - ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою, однак суд звертає увагу, що експерт у даному висновку зазначив, що вирішити питання в категоричній формі не виявляється можливим по причині зазначеній в дослідницькій частині даного висновку експерта, а саме тому що при оцінці результатів порівняльного дослідження встановлено, що розбіжні ознаки суттєві, однак недостатня кількість наданих порівняльних зразків не дозволяє перевірити їх стійкість та вирішити питання у категоричній формі. На виконання ухвали суду, позивачем не було виконано вимоги експерта з надання необхідної кількості зразків підпису заповідача [PERSON] , а отже саме у зв"язку з невиконанням нею її процесуальних обов"язків висновок експерта постановлений не у категоричній формі. Крім цього допитані в судовому засіданні свідки надавали покази про те, що [PERSON] дійсно відвідувала сільську раду з метою складення заповіту, як ствердила [PERSON] померла [PERSON] особисто підписувала заповіт та висловлювала їй свою волю щодо спадкоємця. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 6 ст. 81 ЦПК). Таким чином, аналізуючи спірний заповіт і його зміст на предмет відповідності вимогам законодавства, суд вважає, що він складений уповноваженою посадовою особою у письмовій формі, особисто підписаний заповідачем [PERSON] , протилежного під час судового розгляду не доведено, та зареєстрований у встановленому законом порядку. Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і доводи позивача про те, що заповіт посвідчений Павлівською сільською радою Іваничівського району від 08.02.2016 року за реєстровим номером 41 мав відбуватися за участю двох свідків, враховуючи стан заповідача [PERSON] , оскільки допитані в судовому засіданні свідки хоча і стверджували, що померла мала проблеми з зором та у медичній документації міститься запис про зниження зору у померлої, однак не підтверджували ту обставину, що на період складання заповіту 08.02.2016 року в [PERSON] були фізичні вади, через які самостійно не могла прочитати заповіт та будь якими письмовими доказами така обставина позивачкою недоведена. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. VI. Судові витрати Відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивача покладаються на неї. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 30, 203, 225, 1217, 1233, 1257 ЦК України,

Outcome: dismissed