Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

16.11.2023 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, в якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , 06.02.2016 року; стягнути на його користь з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , 06.02.2016 року у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Позивач є опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є відповідач. Інформація про батька у свідоцтві про народження дитини записана відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 25.08.2021 року малолітня [PERSON] була відібрана від матері [PERSON] через загрозу життю та здоров`ю дитини та тимчасово влаштована до КУ «Запорізькій обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2022 року №334/1197/22 задоволено позов органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на період відібрання дитини від матері. Вказане рішення набрало законної сили 09.03.2022 року, відповідач його не оскаржувала. Після надання малолітній [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, 01.02.2023 року дитина була передана позивачу під опіку та з цього часу проживає разом з позивачем. [PERSON] успішно адаптувалася у родині позивача, у неї сформувалася прив`язаність до позивача, як близької людини, вона повністю забезпечена всім необхідним відповідно до її віку. З часу відібрання малолітньої [PERSON] відповідач не цікавилася її долею, з дитиною не зустрічалася, свою поведінку не змінила. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, не піклується про неї, виявляє байдужість до стану та проблем дитини, демонструє свою повну безвідповідальність та байдужість. Відповідач продовжує зловживати алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, жодних дій для повернення дочки не вчинила. Крім того, малолітня [PERSON] не має прихильності до матері та не бажає з нею спілкуватися. Також, позивач просить вирішити питання стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , оскільки відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України суд при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно приймає рішення про стягнення аліментів. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Позивач позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що в нього з дружиною немає власних дітей, тому вони прийняли для себе рішення усиновити дитину. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України питання усиновлення дитини було відкладено на невизначений термін. У середині 2022 року з органу опіки та піклування повідомили про [PERSON] , яка залишилася без батьківського піклування. Після оформлення належних документів позивач став опікуном [PERSON] та забрав її до своєї родини з дитячого будинку. З матір`ю дитини не знайомий, до дитини вона жодного разу не приходила. З слів працівника органу опіки та піклування йому відомо, що відповідачка зловживає алкогольними напоями, про дитину не піклувалася. [PERSON] вже встигла прив`язатися до позивача, називає його татом, а його дружину - мамою. Про відповідачку дитина розповідати неохоче, дуже боїться що її повернуть до рідної матері. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату,час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзив на позов не подав. [PERSON] 07.02.2024 року особисто у приміщенні суду отримала копію позовної заяви з додатками та судову повістку, проте жодного разу у судове засідання так і не з`явилася. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату,час і місце судового засідання був повідомлена належним чином, 15.06.2024 року від представника органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно копії свідоцтво про народження [PERSON] серія [NUMBER] батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до інформації Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя від 09.12.2021 року №2912/21.14-25 згідно актового запису про народження №174 батьками [PERSON] , [INFO] записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , [INFO] . Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/1197/22 від 21.09.2022 року відібрано від матері [PERSON] , малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських, а також стягнутои з [PERSON] на користь установ або осіб, на утриманні яких буде перебувати дитина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на період відібрання дитини, починаючи з 09.03.2022 року. Згідно вказаного рішення суду [PERSON] тривалий час зловживала алкогольними напоями, була не працевлаштована. 24.08.2021 року мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] , було здійснено виклик служби поліції «102» з повідомленням про малолітню дитину [PERSON] , 2016 року народження, яка була залишена одна вдома в небезпеці, без їжі та без догляду дорослих. 25.08.2021 року працівниками відділу служби здійснено виїзд за вищевказаною адресою, складено акт обстеження умов проживання, відповідно до якого помешкання потребує прибирання, підлоги в кімнатах брудні, в кухні розбите скло на дверях, в дитячій кімнаті відсутнє світло. [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп`яніння, поводила себе агресивно, чіплялася до поліції. Згідно копії розпорядження заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району №24р від 01.02.2023 року, [PERSON] призначено опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії листа Служби у справах дітей Запорізької міської ради від 26.08.2021 року до головного лікаря КУ "Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини "Сонечко" ЗОР , служба у справах дітей просить тимчасово прийняти на виховання малолітню [PERSON] , 06.02.2016 року. 25.08.2021 року спеціалістами відділу по Дніпровському району служби у справах дітей спільно з співробітниками Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснено вихід у родину. [PERSON] , [INFO] перебувала в стані алкогольного сп`яніння, поводила себе агресивно, дитина була голодна та погано себе почувала. Згідно довідки Служби у справах дітей Запорізької міської ради від 05.01.2023 року відсутня інформація про наявність у [PERSON] братів чи сестер, або інших родичів. Інші подані позивачем письмові докази, суд вважає не належними. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. 15.03.2024 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.12.2022 року №526/3 [PERSON] , 2016 року народження, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З [INFO] опікуном малолітньої є [PERSON] , який не є родичем дитини, проте має бажання у подальшому виховувати малолітню. Для дитини у родині [PERSON] створені належні умови для життя, розвитку та виховання. При спілкуванні з дитиною, вона повідомила, що бажає і надалі проживати в родині опікуна. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. П. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1). Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав з підстав ухилення одного із батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, коли кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У судовому засіданні позивач повідомив, що [PERSON] жодного разу до дитини не приходила з моменту, не цікавилася її станом здоров`я та розвитком. Відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини, покинула дочку, не виявляє до неї батьківської турботи та не має наміру змінювати свою поведінку на краще, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Судом встановлено, що 25.08.2021 року служба у справах дітей виявила малолітню [PERSON] в умовах, що загрожували її життю та здоров`ю; 21.09.2022 року було прийнято рішення суду про відібрання дитини від матері (відповідач вказаний позов визнала у повному обсязі), 01.02.2023 року малолітню [PERSON] передано під опіку [PERSON] . За вказаний період [PERSON] не було здійснено жодних дій для зміни своєї поведінки, повернення дитини до неї. Вказані обставини на думку суду свідчать, що така поведінка матері є систематичною та триваючою. Згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її дочки [PERSON] є доцільним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved