Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 5\~126, 06 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати які пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3028 грн. та надання професійної правничої допомоги в сумі 4000,00 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.08.2022 в м. Тернополі за участю автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] . На момент вчинення ДТП між власником транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, реєстраційний номер [NUMBER] та ТДВ СК «Альфа-Гарант» було укладено Договір обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого як Поліс №ЕР №206994088. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.09.2022, [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. Враховуючи наявність Полісу, власник пошкодженого транспортного засобу «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] було проведено його огляд, про що складено консультацію про вартість матеріального збитку та ремонтну калькуляцію №23-D/11/47. Внаслідок цього позивачем, на підставі зібраних документів та заяви власника про страхове відшкодування складено Страховий акт №ЦВ/22/3507 на суму 5126,06 гривень, та здійснено виплату, що підтверджується платіжним дорученням №30796 від 16.09.2022. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.09.2022 у справі №607/12022/22 встановлено, що відповідач на момент вчинення ДТП залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з абзацом «в» пп.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право на регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). За вказаних обставин, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу в розмірі 5126,06 гривень. За вказаних обставин просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 04.03.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відзиву на позов відповідач [PERSON] до суду не подавав. Представник позивача Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явилася, направивши заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. 30.08.2022 о 19 год. 00 хв. в м. Тернополі по вул. Текстильна, 30В відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.09.2022 у справі №607/12022/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень. Постановою суду встановлено, що [PERSON] 30.08.2022 о 19 год. 00 хв. в м. Тернополі по вул. Текстильна, 30В, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Touareg», р.н. [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався в безпеці маневру під час руху заднім ходом в результаті чого допустив наїзд на припаркований автомобіль «Opel Vectra», р.н. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п.2.3б, 10.1, 10.9 ПДР України. Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №388182 від 01.09.2022 слідує, що водій [PERSON] 30.08.2022 о 19 год. 00 хв. в м. Тернополі по вул.Текстильна, 30В, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Touareg», р.н. [NUMBER] , будучи причетним до вищевказаного ДТП, місце події покинув, чим порушив вимоги п.2.10 а) ПДР України. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР №206994088. Власником транспортного засобу «Opel Vectra», р.н. [NUMBER] є [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 31.08.2022 [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8). Згідно Ремонтної калькуляції №23-D/11/47 від 07.09.2022, вартість ремонту транспортного засобу «Opel Vectra», р.н. [NUMBER] становить 7\~970, 58 гривень, вартість ремонту (з врахуванням фізичного зносу 0,7) становить 6\~151, 28 гривень. (а.с.13-14). Згідно Страхового акту №ЦВ/22/3507 ТДВ СК «Альфа-Гарант» вирішено виплатити [PERSON] страхове відшкодування у сумі 5 126, 06 гривень. (а.с.15). 31.08.2022 [PERSON] подав у ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про виплату йому страхового відшкодування (а.с. 9). Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» виплачено [PERSON] страхове відшкодування у сумі 5\~126, 06 гривень, що стверджується платіжним дорученням №30796 від 16.09.2022 (а.с. 17). Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та нормами Закону України «Про страхування». Вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Підставою заявлених позивачем вимог є положення ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Так, із постанови судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.09.2022, постановленій у справі №607/12022/22 вбачається, що [PERSON] залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, будучи до неї причетним, чим порушив вимоги п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху. Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що у позивача виникло право на стягнення із відповідача [PERSON] виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 5126,06 гривень в порядку регресу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачем суду не надано. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отож, беручи до уваги те, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.15 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В матеріалах справи міститься витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 укладений між Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» та адвокатським бюро «Грідін і Партнери» (а.с. 19). В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено повністю, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості. Враховуючи наведене, а також беручи до уваги, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання правничої допомоги в розмірі 4 000 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved