Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 21 лютого 2019 року ним та відповідачами укладено договір позики, за яким відповідачі одержали у нього в борг 30000 доларів США, які зобов`язались повернути за вимогою. Зазначене підтверджується розпискою позичальників. З метою повернення боргу на адресу відповідачів 31 травня 2023 року було направлено лист-вимогу щодо повернення боргу в розмірі 30000 доларів США. Але до теперішнього часу відповідачі кошти не повернули. На день подання позову за офіційним курсом Національного банку України заборгованість становить 1 096 800,00 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачів\~на його користь солідарно борг\~в розмірі 30000 доларів США, що на день подання позову за офіційним курсом НБУ становить 1096800,00 грн., та три відсотки річних за період прострочення повернення боргу у розмірі 3425,62 грн. Також просив суд стягнути з відповідачів на його користь 11002 грн. 26 коп. на відшкодування понесених\~ним судових витрат. Ухвалою судді\~Київського районного суду м.Полтави від 24 липня 2023 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив. У відзиві посилався на те, що у оскільки у розписці від 21.02.2019 року не встановлено строк повернення позики, така позика згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України повинна бути повернута протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, отже така вимога є невід`ємною частиною договору, так як визначає одну із умов договору позики строк її повернення. Сторонами у договорі позики (розписки від 21.02.2019 року) є [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] і [PERSON] (Позичальники), і саме сторони визначають умови Договору позики, встановлюють або змінюють їх. Отже, із вимогою про повернення [PERSON] позики відповідно до розписки від 21.02.2019 року повинен був звернутись (підписати її) [PERSON] , як сторона договору позики або уповноважена ним згідно із ст. ст. 1000, 1003 ЦК України особа на вчинення зазначеної дії. Натомість до позову долучено лист-вимогу вих. № 169 від 31.05.2023 року про повернення позики по розписці від 21.02.2019 року, яка підписана адвокатом Книш Сергієм Івановичем та завірена печаткою Адвокатського об`єднання «Юридичний Альянс» та в додатках до вимоги зазначено: 1) ордер; 2) копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 3) копія розписки від 21.02.2019. Адвокатом Книш С.І. не долучено до вимоги довіреність від [PERSON] про право підписувати вимогу про повернення позики. Отже, адвокат Книш С.І. не маючи відповідних повноважень, не будучи стороною договору позики, підписав та направив [PERSON] вимогу про повернення позики. До позову не додано довіреності, яка б надавала право адвокату Книш С.І. підписувати вимогу про повернення позики, тобто встановлювати (змінювати) умови договору позики. Отже, вимога про повернення [PERSON] позики згідно розписки від 21.02.2019 року, яка підписана адвокатом Книш С.І. від 31.05.2023 року є юридично нікчемною і не створює для [PERSON] жодних юридичних наслідків. Відсутність підписаної [PERSON] вимоги про повернення [PERSON] позики відповідно до розписки від 21.02.2019 року, свідчить про те, що строк повернення позики на даний час іще не настав, відповідно у [PERSON] відсутній спір із [PERSON] з даного питання. Тому відповідач просив суд закрити провадження у справі № 552/4053/23 (а.с.56). Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав. Але надав суду заяву, у якій підтвердив факт одержання ним та [PERSON] від позивача 21 лютого 2019 року позики в сумі 30000 доларів США, що підтверджується їхньою розпискою. Борг відповідач визнає, але на даний час не має можливості повернути всю суму боргу. Тому просив зробити реструктуризацію боргу (а.с. 65-66). Не погодившись з доводами відповідача [PERSON] , викладеними ним у відзиві, позивач надав відповідь на відзив, у якій обґрунтовував свої позовні вимоги та зазначив, що договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються. Тому адвокат Книш С.І., який підписав від імені та в інтересах [PERSON] лист-вимогу щодо повернення боргу, діяв в межах наданих йому повноважень. Просив справу розглянути з врахуванням даної відповіді на відзив (а.с. 76).. Інших клопотань або заяв по суті справи сторони суду не подавали. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, уповноваживши адвоката Бурбу К.В. представляти його інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. При цьому посилався на викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, уповноваживши адвоката Богоноса В.А. представляти його інтереси в суді. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. При цьому посилався на викладені у відзиві обставини. Вважає, що особа, яка підписала листвимогу, не була належним чином уповноважена на такі дії. Сам позивач чи належним чином уповноважена ним особа вимог про повернення боргу до позичальника не пред`являли. Тому між ними не виник спір. З цих підстав просив закрити провадження у справі. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 УПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в судове засідання не з`явились. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21 лютого 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] укладено договір позики, за яким [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] в борг 30000 доларів США. Борг зобов`язались повернути на його вимогу. Факт укладення сторонами вказаного договору та отримання відповідачами [PERSON] та [PERSON] від позивача [PERSON] позики підтверджується розпискою [PERSON] та [PERSON] від 21 лютого 2019 року (а.с.11). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч. 2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Передачу грошей позивачем відповідачу здійснено до написання та видачі розписки, про що у ній зазначено. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Представником позивача в інтересах [PERSON] на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] 31 травня 2023 року направлено листи-вимоги про повернення позики (а.с. 12-19). При цьому суд відхиляє доводи відповідача, наведені у відзиві та доводи представника відповідача, надані у судовому засіданні, щодо того, що листа-вимогу про повернення боргу підписано неналежною особою. Встановлено, що листи-вимоги про повернення позики на адресу [PERSON] та [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] підписано адвокатом Книшем Сергієм Івановичем. Як вбачається зі змісту кожного листа-вимоги, до них додавався ордер адвоката, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копія розписки від 21 лютого 2019 року. Ця обставина не заперечувалась і відповідачами. Як передбачено ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З наведеного вбачається, що позивач [PERSON] та адвокат Книш С.І., які є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору, мали право укласти будь-який договір крім договору доручення, передбаченого ст. 1000 ЦК України. Тому посилання відповідача [PERSON] у відзиві на ту обставину, що позивач [PERSON] та адвокат Книш С.І. мали укласти договір доручення відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України, суд до уваги не бере. Скориставшись своїм правом вони уклали договір про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. А двокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Також ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Зазначеною нормою також передбачено, що адвокатом також надаються інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Згідно пунктів 1 та 2 частини 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час\~здійснення адвокатської\~діяльності адвокат\~має право\~вчиняти будь-які\~дії,\~не заборонені\~законом,\~правилами\~адвокатської етики\~та\~договором про\~надання правничої\~допомоги,\~необхідні для\~належного виконання\~договору про\~надання правничої\~допомоги,\~зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами. Тобто, адвокат може представляти інтереси позивача в будь-яких правовідносинах, в тому числі у цивільних правовідносинах, що виникли з договору позики. Згідно частин 1 та 2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами,\~що посвідчують\~повноваження адвоката\~на надання\~правничої допомоги,\~можуть бути:\~ договір\~про надання\~правничої допомоги;\~ довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Таким чином встановлено, що ордер адвоката є документом, що підтверджує його повноваження на представництво інтересів клієнта та видається на підставі договору про надання правничої допомоги. Тому долученими до листів-вимог про повернення позики від 31 травня 2023 року ордерами належним чином були підтверджені повноваження адвоката на представництво інтересів позивача [PERSON] у правовідносинах з відповідачами, що виникли на підставі договору позики. На підставі викладеного судом встановлено, що вимога про повернення позики на адреси відповідачів була підписана належним чином уповноваженою [PERSON] особою. З цих підстав суд приходить до висновку про безпідставність посилань відповідача [PERSON] та його представника на відсутність спору між сторонами. Тому клопотання відповідача про закриття провадження задоволенню не підлягає. Як встановлено судом, на час розгляду судом справи відповідачі перед позивачем свого зобов`язання не виконали, суму боргу не повернули Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки договором позики строк її повернення передбачено не було, на підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України відповідачі мали повернути позику протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, тобто з 31 травня 2023 року. Оскільки відповідачами\~позика повернута\~не була,\~суд вважає\~за необхідне\~позовну вимогу\~про стягнення\~боргу задовольнити\~в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 21 лютого 2019 року в сумі 30000 доларів США. На час звернення позивача з позовом до суду за офіційним курсом Національного банку України розмір заборгованості в сумі 300000 доларів США становить 10\~968\~000, 00 грн. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ч. 2 ст.530 ЦК України, яка передбачає, що якщо строк\~(термін)\~виконання боржником\~обов`язку\~не встановлений\~або визначений\~моментом пред`явлення\~вимоги,\~кредитор має\~право вимагати\~його виконання\~у будь-який\~час.\~Боржник повинен\~виконати такий\~обов`язок\~у семиденний\~строк від\~дня пред`явлення\~вимоги,\~якщо обов`язок\~негайного виконання\~не випливає\~із договору\~або актів\~цивільного законодавства. Посилаючись на вказану норму, позивач обраховує затримку виконання відповідачами зобов`язання з 7 червня 2023 року, тобто через 7 днів з дня пред`явлення вимоги про повернення позики. При цьому спеціальною нормою, яка регулює правовідносини позики, що виникли між сторонами, є ч. 1 ст. 1049 ЦК України, згідно якої якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти\~днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином період затримки виконання зобов`язання розпочався з 30 червня 2023 року, а не з 7 червня 2023 року. Тому позивачем невірно обраховано 3% річних за період затримки виконання зобов`язання. А наданий позивачем розрахунок не відповідає встановленим судом обставинам, зокрема періоду затримки виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому розглядаючи справу на підставі наявних в матеріалах справах доказів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 30000 доларів США. В задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних необхідно відмовити за їх недоведеністю через невірне визначення позивачем періоду затримки виконання зобов`язань та наданням розрахунку 3% річних, який не відповідає обставинам у справі. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. З розписки позичальників вбачається, що вони спільно одержали в борг позику в розмірі 30000 доларів США, які спільно зобов`язались повернути. При цьому договором позики не передбачено сум, одержаних кожним з відповідачів у позику, як не передбачено і повернення позики частинами окремо кожним з відповідачів та суми, які кожен з них має повернути позикодавцю. На підставі викладеного суд приходить до висновку про солідарний обов`язок відповідачів повернути одержані в борг кошти через неподільність предмета зобов`язання. Тому борг з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в солідарному порядку. Згідно ст. 267 ЦПК України с уд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Клопотання відповідача [PERSON] щодо реструктуризації боргу фактично є клопотанням про встановлення розстрочення виконання рішення. Але вказане клопотання відповідача є необґрунтованим. Відповідач не вказав на який період він просить розстрочити виконання, в яких розмірах щомісячно мала б сплачуватися ним заборгованість, тощо. Також відповідачем не надано будь-яких доказів, якими б підтверджувався його матеріальний стан та можливість реально виконувати рішення згідно встановленого судом розстрочення виконання. З наведених підстав клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає. \~ Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути по 5501,13 грн. з кожного на відшкодування понесених ним судових витрат.

Outcome: partial