Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька, який є непрацездатною особою, в якому просив стягнути з відповідача аліменти на його користь у розмірі 2500, 00 грн щомісячно з дати пред`явлення позову. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 25.06.1994 р. по 07.05.2015 р. перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Шлюб було розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі №629/1240/15-ц від 27.04.2015 року. [PERSON] вказав, що він є рідним батьком відповідача по справі - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв?язку з реєстрацією шлюбу. Позивач зазначив, що під час його перебування у шлюбі з [PERSON] у нього з донькою були дружні стосунки, донька здобула середньо-спеціальну освіту, закінчивши Слов?янський технікум залізничного транспорту. В період з 01.03.2007 р. по 21.10.2012 р. він сплачував аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 25 % отриманої заробітної плати, заборгованість по аліментам станом на 21.10.2012 р. відсутня. Також позивач вказав, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі № 629/1288/15-ц від 12.05.2015 р. його колишній дружині було відмовлено в стягненні аліментів на її користь на утримання доньки, яка продовжує навчання. Причиною відмови в задоволенні позовних вимог було те, що донька має задовільний стан здоров?я та має можливість працевлаштуватися, оскільки навчається на заочній формі навчання, а він хоча і має постійний заробіток, його розмір складає 2200, що свідчить про відсутність можливості надавати допомогу. [PERSON] зазначив, що під час шлюбу вони з дружино піклувалися про спільну дитину, дбали про її здоров"я. Позивач також додав, що для потреб доньки у жовтні 2012 року ним була придбана побутова техніка. Крім того, позивач вказав, що він є інвалідом по загальному захворюванню (онкологічне захворювання), у зв"язку з чим він отримує пенсію по інвалідності в сумі 3474, 17 грн. Так, [PERSON] зазначив, що у зв"язку з захворюванням він вимушений нести відповідні витрати на лікування. Також вказав, що він не позбавлений батьківських прав, а його донька є працездатною особою та має можливість надавати йому матеріальну допомогу, однак жодної допомоги не надає. Враховуючи вище вказане, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонам надано час для подання заяв по суті. 01.04.2024 року відповідачем було подано відзив на позов, в якому вона заперечувала проти задоволення позову. У відзиві вказала, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] , які з 2015 року у шлюбі не перебувають. [PERSON] зазначила, що позивач народився в 1970 році, тобто пенсійного віку він на даний час не досяг, посилання на те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи відповідають дійсності, однак, як вбачається з наданої ним довідки МСЕК, йому заборонена тільки важка працю, що не свідчить про те, що [PERSON] не може бути працевлаштованим та отримувати дохід. Крім того, відповідач додала, що її батько на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбу з іншою жінкою - [PERSON] , яка офіційно працевлаштована та отримує заробітну плату, однак не вказує про це в позові. Також, відповідач зазнаичила, що з квитанцій, доданих позивачем до позову, неможливо встановити, хто здійснював купівлю ліків, для кого і взагалі чи стосуються дані ліки захворювань [PERSON] . Стосовно дружніх відносин з батьком за час його перебування у шлюбі з матір"ю, відповідач зазначила, що [PERSON] ніколи не цікавився її життям, навчанням, потребами, не переймався станом її здоров"я. [PERSON] вказала, що аліменти, що батько сплачував, в період з 01.03.2007 року по 21.10.2012 року, були стягнуті примусово в судовому порядку, добровільно фінансово їй не допомагав, постійно пив, гуляв, у зв"язку з чим вона вимушена була жити у бабусі. Щодо рішення про відмову в стягненні аліментів на неї як повнолітню дитину, що навчається, вказала, що батько заперечував проти стягнення з нього будь-яких коштів на її утримання, оскільки на його думку вона не бажала працювати та жила за рахунок мами та бабусі. Стосовно твердження щодо купівлі у жовтні 2012 року [PERSON] для її потреб побутової техніки, зазначила, що це дарувалося не тільки ним, а і мамою, але купувалося за гроші тільки мами. Відповідач вказала, що не заперечує факт того, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи та отримує невелику пенсію, однак зауважила, що вона має маленьку дитину - [PERSON] , [INFO] , та на даний час не працює, три роки до цього перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною, перебуває з донькою на утриманні чоловіка. Відповідач додала, що у зв"язку з початком війни в Україні була вимушена з дитиною виїхати за межі країни. Щодо посилань позивача про те, що вона зареєстрована з ним за однією адресою, а саме: [ADDRESS] , вказала, що ним у судовому порядку було визнано її такою, що втратила право користування вказаною квартирою. Також, вона до початку війни чотири роки платила за комунальні послуги в квартирі, в якій мешкав він зі своєю новою жінкою. Зазначила, що твердження позивача про небажання надавати йому допомогу не відповідає дійсності, оскільки вона перебуваю на утриманні чоловіка з маленькою дитиною і в неї відсутній особистий дохід. На даний час вона не має можливості працевлаштуватися, оскільки перебуває в чужій країні та дитина не ходить у дитячий садок. Крім того, незважаючи на вище вказане, відповідач надсилала позивачу кошти, коли мала змогу та утримувала його житло, хоча він не підтримує з нею жодних зв`язків. [PERSON] зазначила, що її батько ухилявся від своїх батьківських обов`язків, не надавав фінансової допомоги, коли вона була необхідна, фінансово забезпечувала її мати та бабуся, навчання оплачувала також мати, батько не надав жодної копійки та жодного разу не поцікавився, чи потрібна допомога. За час перебування у лікарнях, її батько жодного разу не цікавився станом здоров"я та не допомагав грошима. Додатково відповідач вказала, що крім батька ще є бабуся, яка також хворіє і потребує допомоги. Зважаючи на вище викладене, відповідач просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 09.04.2024 року позивачем було подано заяву про долучення медичних документів до справи. Відповідь на відзив [PERSON] у строки, визначені в ухвалі про відкриття провадження, подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що з 25.06.1994 р. по 07.05.2015 р. [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Шлюб було розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі №629/1240/15-ц від 27.04.2015 року(а.с.11). [PERSON] є рідним батьком відповідача по справі - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв?язку з реєстрацією шлюбу, що підтверджується копією витягу та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9, 50). Згідно з копією довідки філії "Панютинський вагоноремонтний завод" АТ "Українська залізниця"(а.с.14), з заробітної плати [PERSON] сплачувалися аліменти згідно виконавчого листа від 15.03.2007 року з 01.03.2007 по 21.10.2012 рік у розмірі 25% на користь [PERSON] , заборгованість по аліментам на дату 21.10.2012 року відсутня. Так, враховуючи викладене у довідці, аліменти стягувались з позивача на утрмимання дитини в примусовому порядку. Відповідно до копії рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі № 629/1288/15-ц від 12.05.2015 року(а.с.12-13), [PERSON] було відмовлено в стягненні аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON] , яка продовжувала навчання. З викладеного у копії вище вказаного рішення вбачається, що [PERSON] заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки, оскільки він отримує маленьку заробітну плату, а донька навчається на заочній формі та має можливість працевлаштування, однак не бажає цього робити та живе за рахунок мами та бабусі, що вказує на небажання надавати допомогу доньці, жодних доказів того, що він фінансово допомагав дитині добровільно суду не надано. У жовтні 2012 року була придбана техніка, про що свідчить копія чеку, долученого позивачем, однак ким було придбано товар та для кого встановити з даного чеку неможливо(а.с.15). Згідно з копію договору 29-В-10(а.с.68-69), договір про навчання [PERSON] та оплату у Слов"янському технікуму залізничного транспорту було укладено з матір"ю дитини - [PERSON] . З копій квитанцій, долучених до справи, вбачається, що оплату за навчання здійснювала [PERSON] (а.с.66-67). Жодних доказів оплати за навчання батьком або надання фінансової допомги суду надано не було. Позивач є інвалідом ІІ групи по загальному захворюванню, заборонена важка праця, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] та копією довідки МСЕК серії 12 ААВ (а.с.6). З доданих позивачем копій медичної документації(а.с.16, 18, 21-27, 40-41), встановлено, що [PERSON] має онкологічне захворювання та проходить лікування. Копії квитанцій про купівлю ліків, долучені позивачем(а.с.17, 19-20), суд не бере до уваги, оскільки з них встановити особу, яка придбала ліки, та для кого вони були придбані неможливо. [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в сумі 3474, 17 грн, про що свідчить копія виписки з розпорядження про призначення пенсій(а.с.7). Крім того, відповідачем у відзиві було вказано, що позивач на даний час перебуває у шлюбі з іншою жінкою - [PERSON] , яка офіційно працевлаштована та отримує заробітну плату. Заперечень щодо викладеного відповідач не надав, як і не надав довідку про доходи, що унеможливлює встановлення наявності чи відсутності у [PERSON] інших доходів, крім пенсії. Як вбачається з копії довідки(а.с.59), [PERSON] отримувала державну допомогу сім"ям з дітьми в період з 01.11.2020 року по 01.12.2023 рік. Відповідно до копії листів з паспорту для виїзду за межі країни, а також копії повідомлення про надання PESEL(а.с.54-55, 66), відповідач з 04.02.2022 року перебуває за межами країни. [PERSON] має дитину - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.50). Згідно з копіями платіжних доручень у 2023 році(а.с.57-58), [PERSON] здійснювала переказ коштів на рахунок [PERSON] , що спростовує твердження позивача про не надання добровільно донькою фінансової допомоги. Твердження позивача щодо дружніх відносин з донькою, а також приймання участі в житті дитини не знайшло своє підтвердження в матеріалах справи та спростовується зазначеним у відзиві відповідачем та письмовими поясненнями, долученими відповідачем, в яких вказано, що [PERSON] ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , не займався вихованням дитини, ніякої участі в її житті не приймав, фінансово не допомагав, сидів у в"язниці та часто перебував у стані алкогольного сп"яніння, у зв`язку з чим мати дитини була змушена залишити доньку мешкати з бабусею(а.с.59-61). Відповідно до копії витягу №404 про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб(а.с.10), за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В копії акту КП "ЖУК" від 2020 року вказано, що [PERSON] понад 5 років станом на момент складення акту не мешкає в квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.56), однак згідно з копіями квитанцій, долучених відповідачем(а.с.51-54), [PERSON] за період 2020-2022 роки здійснювала оплату комунальних послуг за вище вказаною адресою. Як вбачається з копії рішення від 16.01.2024 року у справі №629/6035/23 (а.с.64-65), за позовом [PERSON] було визнано [PERSON] особою, яка втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до викладеного у відзиві, [PERSON] , крім батька, має бабусю, яка також хворіє та потребує допомоги, на підтвердження чого нею було надано копію медичної довідки(а.с.70). Вказане не було спростовано позивачем. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно статті 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.1, 3 статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України). Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Постановами Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №676/5118/16-ц та від 10.10.2018 у справі №301/160/17 визначено, що потреба у наданні матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, яке може приносити дохід тощо. Позивач зазначив у позові, що є непрацездатною особою, однак як вбачається з довідки МСЕК, йому заборонено лише важку роботу, що свідчить про можливість [PERSON] бути працевлаштованим та отримувати дохід. Крім того, з доданих матеріалів, вбачається, що [PERSON] не особою, яка досягла пенсійного віку. Посилання в позові на те, що позивач має маленьку пенсію, суд сприймає критично, оскільки довідку про доходи ним до суду надано не було, що унеможливлює встановлення дійсних обставин справи. Також [PERSON] не було подано відповідь на відзив та не спростовано викладене у відзиві щодо наявності дружини, яка працює та має дохід. У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Так, перевіривши матеріали справи, беручи до уваги викладене у відзиві відповідачем, а також вказане в письмових поясненнях, наявних у справі, зважаючи на те, що аліменти стягувалися з позивача в примусовому порядку, суд вбачає наявність ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов"язків по відношенню до доньки. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справі «Серявін та інші проти України», №4909/04, §58, рішення від 10.02.2010, Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Враховуючи вище викладене, дослідивши всі докази в їх сукупності, зважаючи на викладене в заявах по суті, а також на те, що відповідачем здійснювався переказ коштів на рахунок позивача, беручи до уваги наявність фактів, що свідчать про ухилення позивача від виконання батьківських обов"язків, з урахуванням матеріального стану сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору, зважаючи на відмову у задоволенні позову, суд вважає за можливе віднести суму судового збору, що підлягає сплаті при поданні вказаного позову, на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed