Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

24 липня 2023 року [PERSON] звернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 3053,56 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 617,00 грн., а також судових витрат що складаються із сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.10.2016 року в м. Одесі по вул. Толстого, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Chevrolet», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «Chevrolet» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для позивача. Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2016 року відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. 02.08.2019 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) було укладено Договір №02/08/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № АІ/9466204 від 04.05.2016 року. 20.01.2020 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області було відкрито провадження у справі №496/287/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. 07.02.2022 року Балтським районним судом Одеської області було ухвалено рішення по вказаній цивільній справі. Фізична особа-підприємець, [PERSON] , звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення заборгованості з Боржника. 20.06.2023 року Боржником було здійснено фактичне виконання рішення Балтського районного суду Одеської області від 07.02.2022 року в повному обсязі. Посилаючись на частину другу статті 625 ЦК України та практику Верховного Суду, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних та інфляційні втрати за весь період прострочення, зокрема, починаючи з наступного дня після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі, 21.01.2020 року, та до дня виконання боржником грошового зобов`язання у повному обсязі - 19.06.2023 року. Ухвалою від 28 липня 2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 25) Ухвалою суду від 21 серпня 2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження (а.с. 37). Зазначену ухвалу було надіслано відповідачу, [PERSON] , за зареєстрованим місцем його проживання - [ADDRESS] , відомості про що містяться в матеріалах справи. 21 грудня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 65). Відповідач неодноразово повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення на адресу його зареєстрованого місця проживання ухвал суду та судових повісток, однак листи із судовими викликами поверталися на адресу суду із довідкою пошти ф.20, про причини повернення, із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 53, 54, 63, 70). Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, інформація щодо даної справи також розміщена в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://an/od.court/gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz. З огляду на вказане, відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, проте він у судове засідання на розгляд справи не з`явився, причини неявки не повідомив, заяву до суду про розгляд справи без його участі не надав та у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Представник позивача надав суду клопотання у якому просить розглядати справу без участі позивача, представника позивача, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення суду по даній справі (а.с. 75). Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Михайлівка Ананьївського району Одеської області, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради №1287 від 09 серпня 2023 року про реєстрацію місця проживання особи (а.с.36), РНОКПП [NUMBER] . 26.05.2016 року відбулося ДТП за участі автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Chevrolet», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого у статті 124 КУпАП. 02 серпня 2019 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] було укладено договір №02/08/2019 про відступлення права вимоги, за яким [PERSON] отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредиторові. 20 січня 2020 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області було відкрито провадження у справі № 496/287/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків у порядку регресу. Рішенням Балтського районного суду Одеської області у справі №496/287/20 від 07 лютого 2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто завдані збитки в порядку регресу у розмірі 6027,33 грн., а також суму судового збору у розмірі 840,80 гривень та суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень. Зазначені вище факти підтверджуються копією ухвали про відкриття провадження у справі № 496/287/20 від 20 січня 2020 року (а.с. 10), копією рішення суду у справі № 496/287/20 від 07 лютого 2022 року, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.6-9). 4 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеській області Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом по справі № 496/287/20 від 11 березня 2022 року (а.с. 11). Своє зобов`язання за рішенням суду [PERSON] фактично виконав 20 червня 2023 року, що підтверджується копією виписки за карткою за період 20.06.2023 по 20.06.2023 (а.с.12). Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які непередбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Зазначений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18). У постанові КЦС ВС від 28.06.2023 у справі № 760/15867/16-ц суд зазначив, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зазначено, що положення статті 625ЦК України поширюється на невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення. А тому доводи касаційної скарги про те, що стаття 625 ЦК України поширюється лише на договірні правовідносини є помилковим. Разом з цим, в Україні продовжено дію воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX. П Пунктом 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку,що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки останній просить стягнути з відповідача кошти за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, за період з дня наступного за днем відкриття провадження у справі, 21 січня 2020 року, по день фактичного виконання рішення суду, 19.06.2023 року, а не по день введення в Україні воєнного стану, 24 лютого 2022 року, який введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, дію якого продовжено і на теперішній час Указом Президента України від 5 лютого 2024 року № 49/2024 затвердженого Законом № 3564-IX від 06.02.2024. Таким чином, у зв`язку із невиконанням судового рішення позивач має право на стягнення передбачених статтею 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат за період із 21 січня 2020 року до 23 лютого 2022 року. Щодо розрахунку 3% річних, то суд зазначає. Сума що заборгованість становила 6027,33 грн. Обчислювальний період з 21.01.2020 по 23.02.2022 року складається з 765 днів, а тому, сума 3% річних у період з 21.01.2020 по 23.02.2022 року на суму боргу у розмірі 6027,33 грн. становить 378,98 грн. (обчислено згідно формули: (6027,33*3/100/365)*765). Щодо інфляційних втрат, то суд зазначає наступне. Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення становить: лютий 2020 = 99.7; березень 2020 = 100.8; квітень 2020 = 100.8; травень 2020 = 100.3; червень 2020 = 100.2; липень 2020 = 99.4; серпень 2020 = 99.8; вересень 2020 = 100.5; жовтень 2020 = 101.0; листопад 2020 = 101.3; грудень 2020 = 100.9; січень 2021 = 101.3; лютий 2021 = 101.0; березень 2021 = 101.7; квітень 2021 = 100.7; травень 2021 = 101.3; червень 2021 = 100.2; липень 2021 = 100.1; серпень 2021 = 99.8; вересень 2021 = 101.2; жовтень = 100.9; листопад 2021 = 100.8; грудень 2021 = 100.6; січень 2022 = 101,3; лютий 2022 = 101,6. Сукупний індекс інфляції за період з 21.01.2020 по 23.02.2022 року становить: (99.7:100) х (100.8:100) х (100.8:100) х (100.3:100) х (100.2:100) х (99.4:100) х (99.8:100) х (100.5:100) х (101.0:100) х (101.3:100) х (100.9:100) х (101.3:100) х (101.0:100) х (101.7:100) х (100.7:100) х (101.3:100) х (100,2:100) х (100.1:100) х (99.8:100) х (101.2:100) х (100.9:100) х (100.8:100) х (100.6:100) х (101.3:100) х (101.6:100) = 1.186441. Інфляційне нарахування за період з 21.01.2020 по 23.02.2022 року становить 1123,74 гривень (обрахунок здійснювався за формулою (6027,33 х 1.186441 - 6027,33). Загальний розмір заборгованості за період з 21.01.2020 по 23.02.2022 року враховуючи інфляційні втрати та 3% річних становить 1502,72 грн. Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, а також у встановлений судом строк відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи той факт, що позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача, [PERSON] , на користь позивача, [PERSON] , судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, пропорційно задоволених вимог, у розмірі 351,63 грн. та судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1228,20 грн.

Outcome: partial