Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

15.03.2024 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй заповіту від 21.03.2013 року від імені [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нтаріальної контори Папуш П. С. та зареєстрованого у Спадковому реєстрі за номером 54282495. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що [INFO] у м. Маріуполь Донецької області померла [PERSON] , яка була прийомною матір`ю заявника. 21.03.2013 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого усе майно, яке належало їй на день смерть, остання в рівних частках заповіла [PERSON] та заявнику. [INFO] [PERSON] помер. До складу спадщини входить недоотримана за життя частина пенсії [PERSON] за період з 01.03.2022 року по 30.04.2023 року. Після смерті матері заявник у передбачений законом строк звернулася до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва через розбіжності у по батькові заявника: у заповіті вказано « [PERSON] », а паспорті громадянина України, виданого 10.07.2019 року - « [PERSON] ». Допущена помилка обумовлена багаторазовою зміною персональних даних заявника. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 11.06.2019 року батьками заявника зазначені [PERSON] та [PERSON] , по батькові відповідно вказано « [PERSON] ». В подальшому заявника було усиновлено [PERSON] та [PERSON] , на підставі актового запису про усиновлення №28 від 29.12.1985 року були змінені прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » на « [PERSON] ». 17.01.1995 року на підставі рішення про скасування удочеріння були змінені прізвище « [PERSON] » та « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » на « [PERSON] ». Складаючи заповіт [PERSON] вказала прізвище заявника « [PERSON] » ( за ім`ям її чоловіка [PERSON] ), замість « [PERSON] », оскільки їй не було відомо про зміну по батькові заявника. У судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що після скасування усиновлення, в неї залишився паспорт на старе прізвище « [PERSON] » та по батькові « [PERSON] ». На підставі вказаного паспорту вона одружилася у 1995 році, лише у 2019 році були виправлено помилки у її персональних даних та вона отримала паспорт на ім`я « [PERSON] ». Тому при складанні заповіту [PERSON] вказала прізвище « [PERSON] » та по батькові « [PERSON] », оскільки вказана інформація відповідала паспорту заявника на момент складання заповіту. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту, а саме: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно роз`яснень, наведених у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5: на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Згідно копії свідоцтва серія [NUMBER] , виданого 11.06.2019 року, про народження [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження: -06.09.1982 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції зареєстровано народження [PERSON] [INFO] , батьком зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] ; дитина перебуває на утриманні дитячої лікарні ім. Ілліча. Відомості про батька внесені на підставі листа дитячої лікарні з-да [PERSON] . Діти покинуті; -29.12.1985 року внесено відомості про усиновлення №28, прізвище дитини змінено з [PERSON] на [PERSON] , по батькові дитини з [PERSON] на [PERSON] , інформацію про батька дитини змінено з [PERSON] на [PERSON] , інформацію про мати дитини змінено з [PERSON] на [PERSON] ; -17.01.1995 року внесено відомості про рішення про скасування удочеріння від 19.12.1994 Іллічівського нарсуду; прізвище дитини змінено з [PERSON] на [PERSON] , по батькові [PERSON] змінено на [PERSON] , відомості про батька змінені з [PERSON] на [PERSON] , відомості про матір змінено з [PERSON] на [PERSON] . Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб: -20.10.1995 року внесено відомості про реєстрацію шлюбу, актовий запис №1391, відомості про нареченого: [PERSON] , [INFO] ; відомості про наречену: [PERSON] , [INFO] ; -29.03.2019 року внесено зміни до актового запису, прізвище нареченої з [PERSON] змінено на [PERSON] , по батькові [PERSON] змінено на [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] . Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . Згідно копії заповіту, складеного 21.03.2013 року, [PERSON] заповіла усе своє майно, де б воно та з чого б воно не складалося [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках кожному. Відповідно до договору дарування від 26.07.2019 року [PERSON] подарувала належну їй квартиру [ADDRESS] . Відповідно до постанови державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори від 09.02.2024 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з неможливістю визначити суб`єкт спадкування за заповітом та за законом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до пп. 5.1 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року № 296/5 при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту. Перевірити його реєстрацію у спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявниці є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що заповіт складений [PERSON] 21.03.2013 року, посвідчений Папуш державним нотаріусом Третої Маріупольської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 54282495, належить [PERSON] . Як вбачається з викладеного, згідно з законом встановлення вказаних фактів породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності заповіту дає змогу заявнику оформити право на спадкування, яке вона не може отримати у зв`язку з помилками, які виникли при написанні у заповіті її по батькові. Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved