Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

В грудні 2023 року ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду з позовною заявою, у якій просило стягнути з [PERSON] заборгованість за спожитий природний газ за об`єктом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у розмірі 86\~901,49 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» зверталося до Обухівського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, однак ухвалою суду від 16.10.2023 року було відмовлено у видачі судового наказу. Враховуючи те, що заборгованість за спожитий природний газ [PERSON] не сплачується, позивач вимушений звернутись до суду із даною позовною заявою в порядку позовного провадження. При цьому, представник позивача зазначав, що 01.08.2022 року відповідно до п.п. 1 п. 2 наказу Міністерства енергетики України № 198 від 08.06.2022 року «Про постачання природного газу побутовим споживача» (який був чинний на момент виникнення даних правовідносин» ЕІС-код 56ХМ18С237438913 газифікованого об`єкта побутового споживача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії», було включено до Реєстру споживачів Товариства та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] для реалізації газу побутовим споживачем без надання постачальником інформації щодо заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем. З огляду на вказану правову норму, включення споживача до Реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» не передбачало підписання споживачем заяви-приєднання. На умовах Договору позивач постачав природний газ, а [PERSON] отримував його та використовував його для власних потреб. В порядку досудового врегулювання спору позивачем в адресу [PERSON] було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий газ № 119/4.3-15135-2023/180039318 від 10.05.2023 року, яка залишилась незадоволеною останнім, разом з цим, заперечень щодо сплати як і самої сплати боргу не було. Оскільки [PERSON] не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, що свідчить про неналежне виконання ним своїх зобов`язань, позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Ухвалою від 17 січня 2024 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. 09 лютого 2024 року представник позивача - адвокат Шелест М.Б. подала до суду клопотання, в якому просила замінити [PERSON] на належного відповідача [PERSON] , оскільки згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 08.02.2024 року станом на серпень 2022 року [PERSON] не був власником газифікованого об`єкта, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 09 лютого 2024 року протокольною ухвалою залучено до справи належного відповідача [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи здійснювати без участі представника позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення у даній справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на те, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин такої неявки, не подав відзив, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність усіх умов для проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.5ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 року «Про видачу ліцензій з постачання природного газу..» на території України. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року та ст. 6,7,9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач зобов`язаний постачати природний газ споживачам, які використовують його для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. 01.08.2022 року відповідно до п.п. 1 п. 2 наказу Міністерства енергетики України № 198 від 08.06.2022 року «Про постачання природного газу побутовим споживача» (який був чинний на момент виникнення даних правовідносин» ЕІС-код 56ХМ18С237438913 газифікованого об`єкта побутового споживача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії», було включено до Реєстру споживачів Товариства та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . 10.05.2023 року на адресу [PERSON] було направлено вимогу № 119/4.3-15135-2023/180039318 про сплату заборгованості за спожитий газ, яку останній залишив без розгляду. Разом з цим судом встановлено, що власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2020 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 365100727 від 08.02.2024 року. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Так, постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст. 633,634,641,642 ЦПК і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. На умовах Договору позивач постачав природний газ, а відповідач отримував його та використовував для власних потреб, так, згідно наданого позивачем розрахунку, загальний об`єм спожитого газу становить 10921,54 куб.м. на загальну суму 86\~901,49 грн. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання природного газу. Згідно ч.2 ст. 19 закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання та розподіл природного газу мають забезпечуватися безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та якості. Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За нормами ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач, користуючись послугами природного газу, не повністю сплачував позивачу за спожитий природний газ за період з серпня 2022 року по жовтень 2023 року, а відтак позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за цей період в розмірі 86\~901,49 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в розмірі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved