Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов ТОВ «Росвен Інвест Україна», за результатом розгляду якого представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за договором про надання коштів у позику №2833806 від 19.01.2022 р. у розмірі 31 870,97 грн. В обґрунтування позову вказує, що 19.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір надання коштів у позику №2833806 від 19.01.2022 р. шляхом обміну електронними повідомленнями згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Лінеура Україна» надіслало пропозицію укласти договір після заповнення електронної заявки на сайті https://credit7.ua/. [PERSON] прийняв пропозицію і ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання, надавши грошові кошти. Однак позичальник порушив умови договору, не повернувши кредит і проценти, що призвело до виникнення заборгованості. 23.05.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №01.02-25/23, згідно з яким первісний кредитор передає новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, зокрема і за договором укладеним із відповідачем, в обмін на оплату. Згідно з Додатком 1 до договору факторингу заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги становила 31 870,97 грн. Позичальник не здійснив платежів на користь нового кредитора до подання позовної заяви, тому станом на дату її складання заборгованість за Договором №2833806 від 19.01.2022 становить: заборгованість по тілу кредиту 6 999,99 грн.; заборгованість по відсотках 24 870,98 грн., а загальна заборгованість 31 870,97 грн. Ухвалою судді від 26.01.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації юридичної адреси відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику №2833806 від 19.01.2022, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 7 000,00 грн. строком на 360 днів, тобто до 14.01.2023 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % на добу, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 23.05.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу №01.02-25/23, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором надання коштів у позику №2833806 від 19.01.2022 року, укладеними між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна», про що свідчать реєстр боржників №1 та витяг з реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 23.05.2023 року. Як встановлено судом, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за спірним договором виконало в повному обсязі. Однак, після отримання кредитних коштів відповідач не виконав зобов`язань, визначеного договору, порушив умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за користування ним. Враховуючи те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, станом на 07.12.2023 року [PERSON] має заборгованість за договором надання коштів у позику №2833806 від 19.01.2022 р. в розмірі 31870,97 грн, що складається з 6 999,99 грн - заборгованості за тілом кредиту, 24 870,98 грн - заборгованості за відсотками. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Інвеструм» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті, які є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов`язані з видачею кредитних коштів на користь відповідача. Відповідач допустив порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами доведено те, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання та не сплатила борг за кредитними договорами, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Outcome: approved