Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

02.01.2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ЕЛІТ ФІНАНС"звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 54432, 54 грн та судові витрати, що складаються з сплаченого судового збору та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 6500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 27.03.2020 року між АТ АЛЬФА - БАНК та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 491022401, відповідно до якого АТ АЛЬФА - БАНК надав позичальнику кредит у сумі 41554,55 , строк кредиту 48 місяців, на споживчі потреби з відсотковою ставкою 32,00 % річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі та підписаний сторонами. АТ АЛЬФА - БАНК перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 41554,55 грн. Натомість позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість у загальній сумі 54432,54 грн, з якої: 39138,87 грн тіло кредиту, 15293,87 грн заборгованість за відсотками. 20.12.2021 року між АТ АЛЬФА- БАНК та ТОВ Фінансова компанія ЕЛІТ ФІНАНС укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином позивач набув статусу кредитора за кредитним договором 491022401 від 27.03.2020 року. Згідно до розрахунку заборгованості за відповідачем станом на 20.12.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 54432,54 грн. Для захисту порушених прав відбулося звернення до суду. 13.02.2024 року, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи. 07.05.2024 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. З`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 27.03.2020 року між АТ АЛЬФА-Банк та [PERSON] (позичальником) укладено Угоду про надання кредиту № 491022401, шляхом підписання відповідної Оферти позичальником та Акцепту банком/а.с.5,6/, що є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Угода вважається укладеною на набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту та надання Кредиту. Відповідно до відповідної Угоди: тип кредиту - кредит готівкою, сума кредиту 41554,55 грн, процентна ставка, % річних- 32,00 %, фіксована, строк кредиту 48 місяців, дата повернення кредиту 30.03.2024 року. Позичальником також було підписано Графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Як вбачається з Оферти та Акцепту кредит видавався позичальнику [PERSON] для погашення заборгованості за кредитним договором № 630981228 від 26.07.2018 року. Відповідно до виписок по особовим рахункам з 27.03.2020 року по 20.12.2021 року відповідачу [PERSON] було надано кредитні кошти у сумі 41554,55 грн/а.с.15-29/, якими той користувався. \~ \~ \~ \~Відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем [PERSON] у зв`язку з порушенням умов кредитного договору 491022401 від 27.03.2020 року станом на 20.12.2021 року рахується заборгованість у загальній сумі 54432,54 грн, з якої: 39138,87 грн тіло кредиту, 15293,87 грн заборгованість за відсотками/а.с.30/. \~ \~ \~ \~20.12.2021 року між АТ АЛЬФА-БАНК (Клієнт) та ТОВ Фінансова компанія ЕЛІТ ФІНАНС"\~ (Фактор) було укладено Договір Факторингу № 4, за яким відбулося відступлення прав грошової вимоги /а.с.9-13/. \~ \~ \~ \~Відповідно до Додатку 1-1 до відповідного Договору Факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 491022401\~від 27.03.2020\~року у загальній сумі заборгованості 54432,54 грн, з якої: 39138,87 грн тіло кредиту, 15293,87 грн заборгованість за відсотками/ а.с.14/. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок\~передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.\~Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)\~(ч.1 ст. 1077 ЦК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що наданими представником позивача доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено право вимоги позивача до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання згідно укладеного кредитного договору, заборгованість за договором не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливості повного задоволення позову у цій частині. Вирішуючи питання судових витрат, судом встановлено наступне. У силу приписів \~ ч. 1 ст. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено повністю позовні вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості, то сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2684,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вирішення питання компенсації витрат на професійну правничу допомогу, то суд встановив наступне. Так, представник позивача просить суд покласти на відповідача зобовязання компенсувати позивачу витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6500,00 грн На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано: копію договору про надання юридичних послуг N 02/10-23 від 02 жовтня 2023 року; копію Додаткового договору № 1 до договору № 02-10/23 про надання юридичних послуг від 02.10.2023 року, копію акту №1 приймання передачі виконаних робіт від 04.12.2023 року, копію платіжної інструкції № 2131 від 05.12.2023 року про оплату згідно договору № 02/10-23 на суму 6500,00 грн. Встановлено, що згідно договору № 2/10-23 юридичні послуги позивачу надавало Товариство з обмеженою відповідальністю Перший інвестиційний клуб в особі директора Малого О.О. Положеннями статті 59 Конституції України\~\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої\~статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята\~). За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до\~статті 131-2 Конституції України\~длястатті 135\~ЦПК України надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Відповідно до пункту 5 частини шостої\~статті 19 ЦПК України\~для цілей цього\~Кодексу\~малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини другої\~статті 60 ЦПК України\~під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у\~статті 61 цього Кодексу. Отже, у малозначній справі здійснювати представництво особи в суді може особа, яка не є адвокатом. Проте поняття "надання професійної правничої допомоги" не тотожне поняттю "представництво особи в суді". Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до\~Конституції України\~(щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. N 1013) вимогам статей\~157\~і\~158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року N 4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої\~статті 141 ЦПК України. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові Великої Палати від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19( провадження № 14-44цс21) Також Верховний Суд у\~постанові від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц\~вказав, що до судових витрат на\~професійну правничу допомогу\~віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така\~допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір\~про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Оскільки юридичні послуги позивачу надані ТОВ Перший інвестиційний клуб, тобто не адвокатом, адвокатським бюро чи об`єднанням, тому такі витрати на юридичні послуги не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої\~статті 141 ЦПК України. За таких обставин, суд відмовляє в компенсації позивачу понесених ним витрат на юридичні послуги у розмірі 6500,00 грн.

Outcome: partial