Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу із громадянкою [PERSON] , який було зареєстрованого 15 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міського управління юстиції Запорізької області, посилаючись на те, що сімейні відносини між сторонами не склалися з причин утрати взаєморозуміння. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. Спроби відновити сімейні стосунки виявилися марними. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином. Представник позивача через канцелярію суду надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Клопотання про стягнення з відповідачки витрат пов`язаних із сплатою судового збору не заявлено. Відповідач, повідомлена судом своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Оскільки суд немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленої належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, тому вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження № [NUMBER] , виданого 15 листопада 2003 року відділом реєстрації\~актів громадянського\~стану Мелітопольського\~міського управління\~юстиції Запорізької\~області,\~15.11.2003\~року сторони\~зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №1276 (а.с.7). Судом встановлено, що сім`я розпалася остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має суттєве значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved