Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю. В обґрунтування вказаної заяви [PERSON] зазначає, що шляхом обману вона потрапила у ситуацію з шахраєм, який заволодів її грошовими коштами. 21.11.2023 він переказав кошти в сумі 8 000 грн. на інший рахунок, невідомій особі за номером картки: [NUMBER] . Зазначала, що з нею зв`язались у застосунку «Telegram», де їй надали он-лайн роботу. Перед нею була поставлена низка завдань, які вона мала виконувати щодня. Після надсилання коштів у сумі 8 000 грн. та поповнення рахунку на сайті, вона захотіла зняти ці кошти, але у неї не вийшло. Адміністратор, яка її супроводжувала протягом роботи, відповіла, що потрібно ще раз поповнити рахунок, а інакше, вивести кошти не вдасться. Зазначала, що із дублікатів квитанцій про перекази, що були надані банком не вбачається жодних даних про особу на користь якої були помилково перераховані грошові кошти, а було зазначено, лише розрахунковий рахунок одержувача у наступному вигляді: [NUMBER] . Зазначені грошові кошти були перераховані заявником на банківську картку невстановленої особи без зазначення призначення платежу, що свідчить про відсутність договірних правовідносин між останніми, а також про те, що перераховані кошти є безпідставно отриманими. Задля захисту своїх прав та інтересів щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів їй необхідні відомості про особу на розрахунковий рахунок якої вони були переведені. [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник АТ «Акцент-банк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Суд, перевіривши матеріали справи, докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Порядок розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, регулюється Главою\~12\~Розділу\~IV ЦПК України. Відповідно до\~ст. 347 ЦПК України, заява про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи у випадках, встановлених законом, подається до суду за місцезнаходженням банку, що обслуговує таку юридичну або фізичну особу. Згідно із\~ст. 348 ЦПК України\~у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) заявника та особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, їх місце проживання або місцезнаходження, а також ім`я представника заявника, коли заява подається представником; 3) найменування та місцезнаходження банку, що обслуговує особу, щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю; 4) обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; 5) обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання. Відповідно до змісту викладених норм\~ЦПК України, у порядку, визначеному Главою\~12\~Розділу\~IV ЦПК України, розглядаються заяви про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи, банком, що обслуговує таку юридичну або фізичну особу. Порядок розкриття банківської таємниці встановлений\~Законом України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до\~ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;\~\~ 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації; 9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності. Відповідно до ч.1\~ст. 1076 ЦК України\~банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську інформацію, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію. Вказані обмеження, зокрема викладені в ч. 4 ст. 62 Закону, й не стосуються випадків надання банком інформації, яка є банківською таємницею, за дозволом клієнта чи за рішенням суду. Статтею 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~передбачено, що банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до\~статті 47 цього Закону. Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі №501/1451/17, оскільки розкриття банківської таємниці може здійснюватися безпосередньо банками або на підставі рішення суду (стаття 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність») та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом, суд повинен розмежовувати ці підстави, коло суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації та її обсягу. Коло суб`єктів, які мають право вимагати безпосередньо від банку розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, визначається\~статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~і може змінюватися тільки на підставі закону. При цьому, вказані суб`єкти мають право на отримання лише обмеженої інформації з урахуванням виконуваних ними функцій та з питань, зазначених у відповідному законі стосовно визначених суб`єктів. Відповідно до приписів\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до вимог ч. 2\~ст. 350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви. Встановивши, що обставини та мету, на які посилається заявник не можуть бути підставою для задоволення такої заяви, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7\~ст. 294 ЦПК України\~при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: dismissed