Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

21.11.2023 року до Московського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком. 15.12.2023 року ухвалою Московського районного суду м.Харкова справа була направлена за підсудністю до Лозівського міськрайонного суду Харківської області. 15.01.2024 року на адресу Лозівського міськрайонного суду Харківської області з Московського районного суду м.Харкова за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбу з відповідачкою, який 10.12.2019 року рішенням Близнюківського районного суду Харківської області було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо, донька мешкає разом з позивачем та його батьками. Для дитини створені всі належні умови для проживання та розвитку. Весь час донька перебуває на утриманні позивача, він несе всі витрати пов`язані з її розвитком та вихованням, в свою чергу відповідачка не має постійного заробітку, який може забезпечити потреби та належні умови розвитку дитини. До теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо місця проживання доньки, у зв`язку з вищевказаним, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Провадження по справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, надано сторонам строк для подання заяв по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав. У судове засідання відповідачка не з`явилася, до розгляду справи по суті, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила суд їх задовольнити. Надала ксерокопію свідоцтва про шлюб, згідно якого вона змінила прізвище на [PERSON] . Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності, надав висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідачем визнано позов до розгляду справи по суті. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано 01.07.2011 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис 831, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). Як зазначає позивач, шлюб між сторонами було розірвано 10.12.2019 року рішенням Близнюківського районного суду Харківської області. Від вказаного шлюбу є неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Як вбачається з акту про фактичне місце проживання особи, складеного свідками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про те, що відповідачка фактично проживала з позивачем за адресою: [ADDRESS] , з 01.07.2011 року до 15.09.2018 року (а.с.22). [PERSON] у позові зазначає, що донька постійно проживає з ним та його батьками за адресою: [ADDRESS] , відповідачка не приймає участі у вихованні дитини. Згідно до характеристики наданої класним керівником, дитина [PERSON] навчається у Харківському ліцей №128 з 1 класу. Зарекомендувала себе старанною ученицею, фізично розвинена, стримана, врівноважена, товариська. Батьки розлучені, живуть окремо, дитина живе з батьком. Батько, [PERSON] бере активну участь у навчанні та вихованні доньки, забезпечує її всім необхідним, цікавиться навчальним процесом, успіхами дитини (а.с.23). Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей, дитина проживає з позивачем, за адресою: [ADDRESS] , де для її повноцінного розвитку створені всі умови. Батько дитини працює в ТОВ Колін Сервіс Технології на посаді друкаря. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості на території України станом на 15.03.2024 року не знятої чи не погашеної судимості немає. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Дитина перебуває на обліку у КНП Міська дитяча поліклініка №7 з 2012 року, та згідно до довідки з якої, у період з 25.09.2019 року по 28.03.2023 року до поліклініки дитину супроводжувала мати, а з 12.02.2024 року тільки батько. Під час бесіди з дитиною, остання повідомила, що проживає з батьком, мати мешкає окремо, у іншому місті, дитина в подальшому бажає мешкати з батьком. Враховуючи вищевикладене, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] (а.с.55-56). Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України«Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Верховний Суд у свій постанові №712/11527/17 від 23.12.2020 року звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини та враховуючи тривалість проживання доньки разом з батьком, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також відсутність обставин, які можуть негативно впливати на виховання доньки та розвиток, беручи до уваги, визнання відповідачкою позовних вимог, та те, що визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права спілкування з дитиною та участі в її вихованні та утриманні, суд вважає, що вимога [PERSON] про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку неповнолітня [PERSON] не змінюватиме своє місце проживання та залишиться проживати з батьком у звичному для неї середовищі. Щодо судових витрат, суд виходить з наступного. В позові [PERSON] просив стягнути судові витрати з відповідачки. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи те, що позивач просив стягнути з відповідачки судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути половину судового збору з відповідачки на користь позивача, інші 50 відсотків судового збору повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved