Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

[PERSON] у грудні 2019 року звернувся до суду із порзовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «TREASURER» (далі - ТОВ «TREASURER») про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якої зазначив, що 20.05.2015 року між ним та ТОВ «TREASURER» в особі директора Гордієнко О.С., було укладено договір позики, згідно умов якого він передав у позику ТОВ «TREASURER» грошові кошти у розмірі 14962000 чеських крон 00 гел. Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і становить чотири роки та чотири місяці (п. 4.1). Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики Позичальнику. Після закінчення строку, зазначеного в п. 4.1 договору, ТОВ «TREASURER»зобов`язується протягом трьох календарних днів повернути йому позику в повному обсязі. З урахуванням того, що ТОВ «TREASURER» належним чином не виконало умови вказаного договору, просив стягнути з ТОВ «TREASURER» заборгованість за договором позики б/н від 20.05.2015 року у розмірі 14962000,00 чеських крон та витрати зі сплати судового збору в сумі 9605 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 21.12.2019 року (головуючий - суддя Єжов В.А.) у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.07.2020 року направлено на адресу компетентного суду або іншого компетентного органу Чеської Республіки судове доручення про надання правової допомоги (вручення документів, отримання доказів, проведення окремих процесуальних дій), провадження у справі зупинено до надходження відповіді від компетентного суду або іншого компетентного органу Чеської Республіки. Ухвалою суду від 22.07.2021 року поновлено провадження у справі Ухвалою суду від 20.08.2021 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження наступного нерухомого майна: [ADDRESS] (мовою оригіналу - [ADDRESS]). 09.11.2021 року на підставі розпорядження від 02.11.2021 року № 02?13/124 «Щодо повторного автоматизованого розподілу невирішених судових справ, які перебували в провадженні судді Єжова В. А.» справа надійшла в провадження судді Шелест І.М. Ухвалою суду від 30.12.2021 року справу прийнято до провадження та визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. На виконання вказаного Розпорядження Червонозаводським районним судом м. Харкова до Ленінського районного суду м. Полтави було передано для продовження розгляду вказану цивільну справу. В Ленінському районному суді м. Полтави цивільна справа реєстрацію в автоматизованій системі документообігу не проходила, а була повернута до Червонозаводського районного суду м. Харкова, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2023 року, була передана для розгляду судді Глобі М.М. Ухвалою суду від 02.03.2023 року цивільну справу прийнято до провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України представник ТОВ «TREASURER» 26.04.2023 року надав відзив на позовну заяву, в якому виклав заперечення проти позовних вимог [PERSON] . Зазначив, що договір позики не був укладеним. Будь-яких грошових коштів на виконання договору позики від [PERSON] ТОВ «TREASURER» отримано не було, позикові кошти на рахунок підприємства не надходили. Також відповідно до довідки товариства та поданого щорічного балансу ТОВ «TREASURER» не відображало у бухгалтерському обліку у 2015 році ніяких договорів позики. З позачерговій виписці з рахунку 858969001/CZK* відсутня будь-яка інформація, яка підтверджує перерахування суми позики - 14962000,00 чеських крон, зокрема не вказано призначення платежу, а також не зазначено посилання на реквізити договору позики. У призначеннях наявних платежів [PERSON] відсутнє навіть слово «позика». Натомість із виписки за період з 01.01.2015 року по 31.01.2022 рік по рахунку № [NUMBER] , яка видана банківською установою (Raiffeisenbank a.s.), в якій обслуговується рахунок ТОВ «TREASURER», вбачається, що дана транзакція має кардинально відмінне призначення платежу: «Vklad spolecnika». Не позика, а саме внесок засновника. Аналогічна позиція міститься у засвідченій банківською установою (Raiffeisenbank a.s.) виписці за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року по рахунку № [NUMBER] . Враховуючи викладене, ТОВ «TREASURER» вважає що між сторонами не виникло правовідносин позики, а тому обраний [PERSON] спосіб захисту права є неналежним. З урахуванням викладеного, представник ТОВ «TREASURER» вважав вимоги [PERSON] безпідставними та необґрунтованими. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник [PERSON] , у відповідності до вимог ч. 1 ст. 179 ЦПК України, надав суду відповідь на відзив представника ТОВ «TREASURER», в якій вказав, що його твердження, викладені у відзиві, є безпідставними. Вказав, що представник ТОВ «TREASURER» не заперечує той факт, що [PERSON] було перераховано грошові кошти у сумі 14962000,00 чеських крон. Платіжне призначення як у виписці з рахунку [PERSON] , так і ТОВ «TREASURER», повністю співпадають, оскільки передбачають саме «переказ». Надана представником ТОВ «TREASURER» виписка з банківського рахунку [NUMBER] , свідчить про те, що 28.05.2015 року було проведено грошові кошти у сумі 14962000, 00 чеських крон, при цьому у графі «Контррахунок. Текст» вказано рахунок Позивача з ідентифікацією його як співзасновника банком, оскільки до цього його рахунок був очевидно ідентифікований як рахунок співзасновника, а отже і переказ було ідентифіковано банком як «внесок співзасновника». При цьому у цій графі не йде річ про призначення платежу у розумінні українського законодавства. У той же час у графі «Тип транзакції», де саме і вказується призначення платежу текстом, вказано «передача» або «переказ» без визначення призначення платежу. Внесок співзасновника у статутний капітал не міг бути здійснений [PERSON] у сумі 14962000, 00 чеських крон, оскільки, відповідно до Витягу із Торгового реєстру, що веде Міський Суд в Празі стосовно ТОВ «TREASURER», станом на 28.05.2015 року [PERSON] мав частку у статутному капіталі у розмірі 80000 чеських крон, а отже, вносити на рахунок ТОВ «TREASURER» суму майже 15 мільйонів як внесок співзасновників він не міг. Щодо балансу, станом на 31.12.2015 рік, зазначив, що правильність ведення бухгалтерського обліку не є предметом розгляду цієї справи і неправильне зазначення зобов`язань у бухгалтерському обліку не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Оскільки, вказаний договір позики було підписано і скріплено печаткою, а грошові кошти перераховані [PERSON] на рахунок ТОВ «TREASURER» саме на його виконання, і не повернуті відповідачем за первісним позовом, у нього дійсно виник борг у сумі 14962000, 00 чеських крон, який підлягає стягненню у повному обсязі. На підставі викладеного, представник [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 08.06.2023 року від представника ТОВ «TREASURER» надійшли заперечення щодо відповіді на відзив, в яких він відхиляє пояснення, міркування і аргументи, наведені представником [PERSON] у відповіді на відзив, оскільки між сторонами відсутні будь-які зобов`язання, в тому числі зобов`язання за договором позики. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 12.05.2023 року представник ТОВ «TREASURER» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсною частини правочину, в обґрунтування якої зазначив, що 20.05.2015 року між [PERSON] та ТОВ «TREASURER», в особі директора Гордієнко О.С. було укладено договір позики. Відповідно до п. 6.1. вказаного договору усі розбіжності і спори, які можуть виникнути між сторонами у зв`язку з виконанням цього договору, вирішуються шляхом переговорів. Положеннями п. 6.2 договору передбачено, що у разі якщо сторони в результаті переговорів не змогли досягти взаємної згоди щодо розбіжностей, що виникли, а також у разі якщо одна із сторін ухиляється від проведення переговорів, спір підлягає розгляду в Червонозаводському районному суді м. Харкова, за місцем проживання [PERSON] , із застосуванням чинного законодавства України. ТОВ «TREASURER» вважає, що частина договору, а саме п. 6.2. в частині визначення підсудності спору у Червонозаводському районному суді м. Харкова, є недійсною, оскільки в момент досягнення згоди сторонами щодо істотних умов та укладення договору, положення п. 6.2. суперечило актам цивільного законодавства (якими передбачено пріоритетність застосування міжнародного договору) та положенням міжнародного договору. Просив визнати недійсним п. 6.2 Договору позики укладеного 20.05.2015 року між [PERSON] та ТОВ «TREASURER» в частині положення: «у разі якщо одна із сторін ухиляється від проведення переговорів, спір підлягає розгляду в Червонозаводському районному суді м. Харкова, за місцем проживання Позикодавця». Ухвалою суду від 30.05.2023 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою за правилами загального позовного провадження. Представником [PERSON] у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України 02.08.2023 року було подано відзив на позовну заяву ТОВ «TREASURER», в якому зазначено, що обґрунтовуючи свою позицію, останнє посилається на ч. 5 ст. 48 Договору між Україної та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах як на підставу для визнання частини Договору недійсним щодо вибору підсудності. Самостійний вибір права та підсудності не суперечить чинному законодавству, сторони самостійно домовилися про вибір права та підсудності відповідно до ч. 1 ст. 48 Договору про правову допомогу, що відповідає як чинному законодавству, так і міжнародним договорам, а отже, підстави для визнання п. 6.2 спірного договору недійсним, відсутні. Вважав, що позовна заява є не обґрунтованою, та такою, що задоволенню не підлягає. Представник ТОВ «TREASURER» 14.08.2023 року, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 179 ЦПК України, надав суду відповідь на відзив представника [PERSON] , в якій вказав про підтримання товариством заявлених вимог, натомість вказав на безпідставність та необґрунтованість відзиву представника [PERSON] . Ухвалою суду від 04.09.2023 року цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «TREASURER» про стягнення заборгованості за договором позики об`єднана в одне провадження із цивільною справою за позовом ТОВ «TREASURER» до [PERSON] про визнання недійсною частини правочину. Ухвалою суду від 08.02.2024 року закрито підготовче засідання у справі. Справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Представник позивача за первісним позовом заявлені первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у первісній позовній заяві та запереченнях на зустрічну позовну заяву, у задоволенні якої просив відмовити, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача за первісним позовом первісні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволення, зазначивши про їх безпідставність та необґрунтованість. Натомість підтримав зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві та заперечення на первісні позовні вимоги. Зазначив, що ТОВ «TREASURER» отримало 28.05.2015 року від [PERSON] у безготівковій формі на банківський рахунок грошові кошти в розмірі 14962000,00 чеських крон. Натомість вказані грошові кошти були отримані як вклад співзасновника, в якості збільшення статутного капіталу підприємства, фактично за іншими правовідносинами, а не в якості виконання договору позики від 20.05.2015 року. Разом з тим вказав, що після отримання підприємством вказаних коштів, статутний капітал ТОВ «TREASURER» не збільшився. Підтвердив, що Гордієнко О.С. на час укладання договору позики від 20.05.2015 року була директором ТОВ «TREASURER» та відповідно мала повноваження щодо укладання фінансових договорів від імені вказаного товариства. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Як встановлено під час судового розгляду, між [PERSON] та ТОВ «TREASURER», в особі директора Гордієнко О.С. 20.05.2015 року був укладений договір позики, згідно умов якого ТОВ «TREASURER» взяло у позику у [PERSON] 14962000,00 (чотирнадцять мільйонів дев`ятсот шістдесят дві тисячі) чеських крон (т. 1 а.с. 5-6). Відповідно до умов вказаного правочину [PERSON] передає у власність ТОВ «TREASURER» грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього Договору (надалі іменується «позика»), а ТОВ «TREASURER» зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. У зв`язку з тим. шо між Сторонами за цим Договором налагоджуються тісні взаємовигідні ділові відносини, позика ТОВ «TREASURER» надається на безпроцентній основі (п. 1.1). Розмір позики становить 14962000,00 (п. 2.1). Позика перелається у безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «TREASURER» (п. 3.1). Позика вважається переданою ТОВ «TREASURER» в момент зарахування позики на поточний рахунок ТОВ «TREASURER» (п. 3.2). Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим Договором і становить чотири роки та чотири місяця (п. 4.1). Після закінчення строку, визначеного в п. 1.1 цього Договору, ТОВ «TREASURER» зобов`язується протягом трьох календарних днів повернути [PERSON] позику в повному обсязі (п. 5.1). Усі розбіжності і спори, які можуть виникнути між сторонами у зв`язку з виконанням цього договору, вирішуються шляхом переговорів (п. 6.1). У разі якщо сторони в результаті переговорів не змогли досягти взаємної згоди щодо розбіжностей, що виникли, а також у разі якщо одна зі сторін ухиляється від проведення переговорів, спір-підлягає розгляду в Червонозаводському районному суді міста Харкова, за місцем проживання [PERSON] , із застосуванням чинного законодавства України (п. 6.2). Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики ТОВ «TREASURER» (п. 7.1). Усі правовідносини, що виникають з цього договору або пов`язані із ним у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регулюються цим договором та відповідними нормами чинного законодавства України, а також звичаями ділового обороту, які застосовуються до таких правовідносин на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості (п. 8.2). Договір позики є класичним прикладом реального договору, про що свідчить положення абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України. Така норма сформульована імперативно. Окрім того, із дефініції даного договору, яка закріплена в абз. 1 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, можна зробити висновок, що оскільки позика спрямована до обов`язку повернути взяте в позику, то немає позики там, де не було заздалегідь взято в позику, тому що тоді не може бути мови про повернення (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.10.2018 року в справі № 924/1096/17). Як встановлено під час судового розгляду та фактично підтвердив під час судового розгляду представник ТОВ «TREASURER», на рахунковий рахунок підприємства 28.05.2015 року було отримано 14962000 чеських крон 00 гел. від [PERSON] . Суд звертає увагу, що вказані грошові кошти були отримані у сумі, визначеній у п. 2.1 вказаного правочину, після його укладання. Крім того, як зазначив представник ТОВ «TREASURER», після отримання вказаного переказу, статутний капітал підприємства не збільшився, а тому посилання представника ТОВ «TREASURER», що вказані кошти були передані товариству саме як вклад співзасновника для збільшення статутного капіталу, суд вважає безпідставним. Також, станом на час укладання договору від 20.05.2015 року, директор ТОВ «TREASURER» Гордієнко О.С. діяла на підставі статуту товариства та була уповноважена на укладання вказаного правочину, про що також зазначив представник ТОВ «TREASURER». Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено саме договір позики на умовах визначених у договорі, які були погоджені сторонами, оскільки обидві сторони підписали договір. Разом з тим, як встановлено під час судового розгляду, ТОВ «TREASURER» не виконало зобов`язання, передбачені п. 5.1 вказаного договору від 20.05.2015 року, після закінчення строку, зазначено у п. 4.1 цього правочину, суму позики не повернуло. Щодо зустрічної позовної заяви ТОВ «TREASURER» до [PERSON] про визнання недійсним п. 6.2 правочину, суд зазначає наступне. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставою недійсності правочину, у відповідності до вимог ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (ст. 9 Конституції України). Як зазначено у ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Згідно ст. 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами. 28.05.2001 року між Україною та Чеською Республікою укладено договір «Про правову допомогу в цивільних справах», який ратифіковано Законом України від 10.01.2002 року № 2927-III (далі - Договір про правову допомогу). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 48 Договору про правову допомогу, правовідносини, що виникають в результаті укладення договорів, регулюються законодавством, яке обирається за згодою їхніх учасників. Якщо учасники не змогли домовитися, ці відносини регулюються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої було укладено договір, за винятком випадків, передбачених пунктом 3 цієї статті. При вирішенні спору стосовно нерухомого майна, що виникає з договірних відносин, про які йдеться у п. 2 цієї статті, орган юстиції застосовує законодавство тієї Договірної Сторони, на території якої це майно знаходиться. Як вбачається з первісних позовних вимог, предметом спору у вказаній справі є заборгованість за договором позики від 20.05.2015 року, укладеного між сторонами. Відповідно до п. 6.2 вказаного правочину, у разі, якщо сторони в результаті переговорів не змогли досягти взаємної згоди щодо розбіжностей, що виникли, а також у разі якщо одна зі сторін ухиляється від проведення переговорів, спір підлягає розгляду в Червонозаводському районному суді м. Харкова, за місцем проживання позикодавця, із застосуванням чинного законодавства України. Крім того, суд звертає увагу, що зареєстроване місце проживання [PERSON] (позикодавця) - [ADDRESS] , тобто на території України. Як зазначили під час судового розгляду представники сторін, місцем укладення правочину від 20.05.2015 року - м. Харків, тобто територія України. Дослідивши умови договору позики, суд приходить обґрунтованого висновку про те, що п. 6.2 вказаного правочину не містить підстав, передбачених ст. 215 ЦК України для визнання його недійсним. Щодо стягнення заборгованості саме у чеських кронах, суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (ч. 1 ст. 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (ч. 1 ст. 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16)». Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що ТОВ «TREASURER», як позичальник за договором позики від 20.05.2015 року, не виконав умови вказаного правочину, а тому первісні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «TREASURER» необхідно відмовити. Інші, наведені представником ТОВ «TREASURER» доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, понесені [PERSON] в розмірі 9605 грн. 00 коп., документально підтверджуються (т. 1 а.с. 9) та підлягають стягненню з ТОВ «TREASURER» на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved