Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Пийтерфолівської сільської ради Берегівського району, в якому просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідачки [PERSON] аліменти на утримання дитини та позбавити її батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачкою [PERSON] , вони проживали у фактичних шлюбних відносинах по місцю свого проживання протягом трьох років, від цих шлюбних відносин у них [INFO] народилася донька [PERSON] , яка перебуває на повному утриманні та самостійному вихованні позивача [PERSON] .. Після народження дитини у відповідачки [PERSON] було діагностовано складне поєднання фізіологічних, емоційних та поведінкових змін, які відбулися після пологів тобто післяпологова депресія. Лікуватися вона категорично відмовлялася, тримала все собі, вела себе неадекватно по відношенню до позивача та їхньої дитини. В результаті чого в один день просто зібралася і покинула домівку в невідомому напрямку. Коли позивачу вдалося її розшукати, то виявилося, що вона проживає окремо і повертатися не має бажання. При цьому донька яка весь час проживає з позивачем [PERSON] повністю всім забезпечена, доглянута, однак не має дитячого лікаря, оскільки в силу недосконалості законодавства позивач як батько дитини не має можливості самостійно укласти декларацію з лікарем педіатром без згоди матері, при цьому місце проживання дитини зареєстровано за місцем проживання батька - позивача [PERSON] .. Сама відповідачка [PERSON] добровільно відмовитися від укладання декларації з лікарем педіатром, оскільки рахує, що лікувати дитину слід виключно традиційними народними методами. За таких обставин, позивач переконаний, що донька повинна не тільки фактично проживати разом з ним, адже до цього моменту він її виховував, жодних проблем не виникало, позивач як батько знає всі її звички і потреби, ставиться до неї із батьківським порозумінням та терпінням, однак документально юридично його права як батька дитини не захищені. В судовому засіданні [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити позов з підстав викладених у ньому. Проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Пийтерфолівської сільської ради Берегівського району в судове засідання не з`явився, подав до суду рішення № 40 від 22.04.2024 року про затвердження висновку з якого вбачається за доцільне позбавлення [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Дослідивши матеріали справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . На даний час малолітня [PERSON] , [INFO] проживає з батьком [PERSON] , тобто дитина на самостійному утриманні та самостійному вихованні батька без участі матері або будь-якої іншої особи яка її має право (зобов`язана) замінити. Відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, жодного разу не відвідувала дитину, ніяким чином не піклуються про неї, матеріально не підтримує, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавляться станом здоров`я, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки [PERSON] до своїх батьківських обов`язків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Пийтерфолівської сільської ради Берегівського району № 40 від 22.04.2023 року, вважається за доцільне в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] , позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини, у зв`язку з тим, що вона [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" п.16 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідачка [PERSON] добровільно не займається утриманням дитини, не допомагає матеріально, не цікавиться її життям. Дитина росте, розвиваються, потребує дедалі більше потреб, це вимагає ще більших витрат на утримання та виховання, але з відповідачки [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання дитини. Відповідно до частини 2 статті 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідачка [PERSON] офіційно по трудовому договору не працює, однак має стабільний щомісячний заробіток, але сума неоднакова. Отже, згідно з ст. 184 СК України якщо платник аліментів який має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тому на підставі вимог ст. 184 СК України, з неї слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі до досягнення дитиною повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, в принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У даному випадку слід зазначити, що згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, її утримання визначені Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Так, відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3 ст. 150 СК України). Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 4 ст. 150 СК України). Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Так, відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні судом достеменно встановлено, що позивач [PERSON] самостійно виховує малолітню [PERSON] , [INFO] тобто неповнолітню дитину віком до 18 років. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пленум Верховного Суду України в пунктах 14, 18 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує таке питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення статті 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, в принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, оскільки відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню, матеріальному забезпеченню своєї дитини, тому її необхідно позбавити батьківських прав. Судом встановлено, що відповідачка в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На підставі наведеного та

Outcome: approved