Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 24 лютого 2020 року за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) розміром 2,27 в умовних кадастрових гектарах (сертифікат серія ВН № 053647), що знаходиться на території Курашовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, на землях, що перебували в колективній власності КСП "Урожай", в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Державна реєстрація права власності проведена 02 липня 2020 року. 22 грудня 2020 року зареєстроване право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди від 02 жовтня 2020 року між ТОВ «Агрофірма Рубанський» (на даний час змінено найменування на ТОВ «Курилівці Агро») та [PERSON] на строк 15 років з правом пролонгації та передачі в суборенду. 18 березня 2024 року керівник Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області звернувся в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Предметом позову є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 0522883600:07:001:0172 площею 2,3569 га, яка розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Підставою для позову названо факт набуття права власності на цю земельну ділянку громадянином російської федерації [PERSON] 02 липня 2020 року в порядку спадкування за заповітом та невиконання [PERSON] вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України про необхідність відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року після прийняття у спадщину. Відповідно до\~відповіді №\~498790\~від 19.03.2024\~з Єдиного\~державного демографічного\~реєстру,\~у ньому\~відсутня інформація\~щодо зареєстрованого\~в Україні\~місця проживання\~ [PERSON] (а.с. 41). Ухвалою від 19 березня 2024 року (а.с. 42-43) позов прийнято до розгляду суду і призначено підготовче провадження. 26 березня 2024 року від представника ГУ Держгеокадастр у Вінницькій області через електронну пошту надійшли пояснення (а.с. 49-50) з приводу заявленого позову, в яких позовні вимоги підтримав і просив всі судові засідання проводити за його відсутності. Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року (а.с. 67) підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. Представники Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Сергій Рябцун та [PERSON] надіслали до суду пояснення (а.с. 49-50, 58-59), в яких позов прокурора підтримали і просили про розгляд справи в судовому засіданні без їх участі. Відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті суду (а.с. 70), а також шляхом направлення відповідних документів на мобільний телефон, зазначений як контактний, у позові [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування (а.с. 56, 57). За таких обставин, відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (ч. 11 і ч. 13 ст. 128 ЦПК України). Відзив на позов не подано. Представник третьої особи ТОВ «Курилівці Агро» в судове засідання не з`явився, хоча про місце дату та час судового засідання був повідомлений належним чином (а.с. 72), про причину неявки суд не повідомив. З врахуванням положень ч. 3 ст. 211 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судом постановлено ухвалу про розгляд справи без участі учасників, які не з`явилися. Представник прокуратури Заболотна Ірина Анатоліївна просила ухвалити в справі заочне рішення. Оскільки в даній справі і одночасно існують умови, встановлені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні прокурор позов підтримала та просила його задовольнити зазначивши, що відповідач, який є громадянином російської федерації і який набув у власність в порядку спадкування на території України земельну ділянку сільськогосподарського призначення, не виконав свого обов`язку щодо відчуження земельної ділянки протягом року з моменту такого набуття. У разі невиконання такого обов`язку настають наслідки, передбачені ч.ч. 2 і 4 ст. 145 ЗК України, - земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України, конфіскація є однією з підстав припинення права власності. Із оголошених в судовому засіданні пояснень особи, в інтересах якої подано позов до суду (а.с. 49-50, 58-59), слідує, що позов прокурора є підставним, вимоги ґрунтуються на вимогах міжнародного права та цивільного і земельного законодавства України. Розглянувши справу в судовому засіданні, оцінивши подані позивачем докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідне законодавство, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] за рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 24 лютого 2020 року, яке набрало законної сили 26 березня 2020 року (а.с. 20-23), в порядку спадкування набув право власності на земельну частку (пай) розміром 2,27 в умовних кадастрових гектарах (сертифікат серія ВН № 053647), що знаходиться на території Курашовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Рішенням № 326 28 сесії 7 скликання Курашовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 25 червня 2020 року (а.с. 26) [PERSON] було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за кадастровим номером 0522883600:07:001:0172 площею 2,3569 га. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 368096882 від 01 березня 2024 року (а.с. 15-16) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522883600:07:001:0172 зареєстровано за [PERSON] 02 липня 2020 року. В Державному реєстрі речових прав також міститься актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права права оренди цієї земельної ділянки. Так, відповідно до цих відомостей, 12 грудня 2020 року зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0522883600:07:001:0172 на підставі договору оренди від 02 жовтня 2020 року без номера між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Рубанський» (а.с. 27-28). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01 березня 2023 року ТОВ «Агрофірма Рубанський» змінила найменування на ТОВ «Курилівці Агро» (а.с. 36). Згідно інформації Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 0501.4-6022/05.2-23 від 05 вересня 2023 року (а.с. 29), [PERSON] , [INFO] , паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідкою на тимчасове/постійне проживання в Україні не документувався. Відповідно до листа Державної міграційної служби України від 12 жовтня 2023 року № 6.5-13513/6-23 (а.с.30) [PERSON] за наявними обліками ДМС та інформацією територіальних органів державної міграційної служби України (крім ГУДМС України в АРК Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділів ГУДМС України в Донецькій області та ГУДМС України в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження, і територіальних підрозділів ДМС, які знаходяться на територіях, де ведуться активні бойові дії) не значиться. Згідно інформації Мурованокуриловецької селищної ради від 29 серпня 2023 року № 02-13/3422 (а.с.31-32) громадянин рф [PERSON] на території громади не проживає. Згідно книг з погосподарського обліку проживав у с. Курашівці до 1978 року. Відомості про місце його проживання, починаючи з 1979 року, відсутні. Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319 і 321 ЦК України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно ч. 1 ст. 39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. За приписами ч. 1 ст. 181 ЦК України земельні ділянки належать до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість). Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться на території України, то на неї поширюється дія права України. Відповідно до частин 2 і 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Статтею 374 ЦК України до суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) віднесено, в тому числі, іноземців та осіб без громадянства. Так, відповідно до частин 2 і 4 цієї норми, іноземці можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону; права та обов`язки таких суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Так, за приписами п. «в» ч. 3 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки у разі прийняття спадщини. Однак, ч. 4 ст. 81 ЗК України встановлено обмеження для права володіння іноземцями та особами без громадянства таким нерухомим майном як землі сільськогосподарського призначення: прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, землі сільськогосподарського призначення протягом року підлягають відчуженню. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13), зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Необхідність позбавлення відповідача права власності на вказану земельну ділянку (шляхом її конфіскації) виникла у чітко передбаченому Законом випадку, - приписами ч. 4 ст. 81 ЗК України. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особо має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно п. «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. В разі невиконання вимог закону про невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк настають наслідки, передбачені ч. 2 ст. 145 ЗК України, а саме: у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522883600:07:001:0172 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02 липня 2020 року, номер відомостей про право власності 37173722. Отже, в строк до 02 липня 2021 року у відповідності до вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України [PERSON] зобов`язаний був відчужити вказану земельну ділянку. Однак, як слідує із актуальних відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, спірною земельною ділянкою [PERSON] продовжує володіти, і на сьогоднішній день вона перебуває в оренді на підставі підписаного ним договору. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , будучи громадянином рф, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив її, вказана земельна ділянка підлягає конфіскації у власність держави в порядку ст. 145 ЗК України. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України, конфіскація є однією з підстав припинення права власності. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Відповідно до частини 4 статті 145 Земельного кодексу України, позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний контроль за використанням та охороною земель також здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у межах повноважень, визначених законом, у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю. Як слідує із інформації ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 0-2-0.6-1977/2-23 від 28.04.2023 (а.с. 33), через відсутнє у повному обсязі фінансування витрат ГУ по сплаті судового збору ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області не може належним чином здійснити повноваження щодо подання позовів про конфіскацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власників, яким такі земельні ділянки не можуть належати, а тому клопоче про представництво держави в особі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області саме прокуратурою. Таким чином, обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України,). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору за подачу позову до суду (а.с. 39).

Outcome: approved