Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визначити, що розмір частки позивача у спільній власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1998 року реєстр. №2а-98-155275 становить частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач та відповідач є співвласниками двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1998, реєстр. №2а-98-155275, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. Відповідно до технічного паспорту квартира складається з 2-х кімнат: 1-а кімната площею 16,7 кв.м., 2-а кімната площею 11,7 кв.м.; кухні 8,3 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., коридору 6,9 кв.м., вбудованих шаф 0,4 кв.м., 0,4 кв.м., 0,5 кв.м. Квартира обладнана балконом. На даний час вказана квартира належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, тобто розмір часток співвласників у праві власності не визначений. Оскільки вказана квартира перебуває у сумісній власності з відповідачем без визначення часток, виходячи із презумпції рівності часток, позивач вважає, що їй належить частка спірної квартири. Між позивачем та відповідачем склалися напружені стосунки, та в добровільному порядку вирішити вказане питання відсутня можливість, відповідач не бажає приймати участь в будь-яких питаннях з квартирою, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судове засідання не з`явилась, на електронну адресу суду спрямувала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача адвокат Шинкарьова Н.В. в судове засідання не з`явилась, на адресу суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину не явки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду, та за наявними в справі доказами. 25.06.2021 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 05.07.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.02.2024 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що позивачу на відповідачу на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1998, реєстр. №2а-98-155275, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою звернення до суду з вказаним позовом стало те, що між сторонами виникли неприязні відносини, та в добровільному порядку укласти угоду про визначення часток не можливо. Відповідно до технічного паспорту вказана квартира складається з двох кімнат площами 11,7 кв м та 16,7 кв м, кухні - 8,3 кв м, ванної кімнати - 2,6 кв м, вбиральні - 1,2 кв м, коридору - 6,9 кв м, вбудованих шаф 0,4 кв м та 0,5 кв м. Квартира обладнана балконом. Відповідно до статті 41\~Конституції України та частини першої статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 368\~ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Водночас, якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт (постанова Верховного Суду від\~15 червня 2020 року, справа № 430/1281/14-ц (провадження № 61-43510сво18). Частиною першої статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною другої статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Як вбачається з матеріалів справи, спірне майно є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача, та право власності поширюється на весь об`єкт до вирішення питання про поділ майна, яке може бути вирішено як самими сторонами, так і в судовому порядку. Лише при умові поділу/виділу майна можливе визначення часток у спільному майні кожному із співвласників. Суд зауважує, що даний позов спрямований на перетворення спільної сумісної власності у спільну часткову власність без законодавчо визначених способів такого перетворення, зокрема, виділу у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності (ст. 370 ЦК України), поділу майна, що є у спільній сумісній власності (ст. 372 ЦК України), звернення стягнення на частку майна, що є у спільній сумісній власності (ст.371 ЦК України). При чому, як вбачається з сайту Судової влади, заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2010 року позов [PERSON] задоволено. Визначено порядок користування двокімнатною квартирою [ADDRESS] , виділивши [PERSON] у користування кімнату площею 16,7 кв.м. з балконом. Жила кімната площею 11,7 кв.м. залишена у користуванні [PERSON] . Інші приміщення залишені у спільному користуванні співвласників. Посилання позивача, що підставою для звернення до суду з вказаним позовом, є напружені стосунки між сторонами, та те, що відповідач не бажає приймати участь у будь-яких питаннях пов`язаних з квартирою, суд вважає необгрунтованими, оскільки судовим рішення встановлений порядок користування спірною квартирою, та в разі понесення відповідних витрат, позивач не позбавлена можливості на звернення до суду з позовом про стягнення частини сплачених витрат. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову [PERSON] про визначення розміру часток у спільному сумісному майні немає, а тому суд відмовляє в його задоволенні в повному обсязі за наведених вище підстав. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed