Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін 28.12.2023 позивач звернувся з позовом та просив стягнути з відповідача кошти за утримання майна в розмірі 36 230 грн 19 коп та відшкодування судових в розмірі 1 073 грн 60 коп.. Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому та відповідачу належить по 1 / 2 частині будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач поніс витрати по сплаті комунальних послуг у період грудня 2020 року - жовтня 2023 року на загальну суму 72 460,39 грн. Позивач вважає, що відповідач також зобов`язаний сплачувати за надані послуги. Оскільки він сплатив за послуги то відповідач має компенсувати йому половину сплаченого. Однак відповідач відмовляється. Відповідач подав суду письмові пояснення у яких визнав позов частково. Так погодився на вимоги за розподіл (доставку) природнього газу 2 663,02 грн, за спожитий природній газ - 11 241,33 грн, за комунальні послуги з утилізації твердих побутових відходів та вивіз сміття 1573,24 грн. Вважає, що за газ має сплачувати лише за опалювальний період, а тому припустив, що має сплатити лише таку суму. Щодо вивозу сміття вказав, що сума нараховувалася на три зареєстровані особи, а тому він має сплатити лише за себе тобто третю частину від сплачених позивачем коштів за такі послуги. Витрати за воду та електроенергію не визнав повністю. Заперечення мотивував тим, що вартість наданих послуг обліковується засобами обліку. Він не живе у будинку та особисто не використовує воду та електроенергію, а тому ці витрати мають сплачувати позивач зі своїми членами сім`ї. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги. Окремо визнав, що відповідач у будинку не проживає. Представник відповідача підтримав заперечення. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що позивачу та відповідачу на праві власності належить по 1 / 2 частини житлового будинку з надвірними, господарчими та побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку проживає позивач з членами сім`ї, один з яких зареєстрований у цьому будинку. Відповідач з 17.07.2012 зареєстрований у зазначеному будинку але не проживає. Позивачем за період грудня 2020 року - жовтня 2023 року сплачено комунальні витрати на загальну суму 72 460,39 грн. Так було сплачено кошти за спожитий природний газ у сумі 47 266 грн 51 коп., за розподіл (доставку) природного газу - 9 291 грн 89 коп., за поводження з побутовими відходами - 4 719 грн 71 коп, за спожиту електроенергію - 8 050 грн 88 коп, за водопостачання та абонентське обслуговування - 3 131 грн 40 коп.. Облік наданих послуг за спожитий газ, електроенергію, водопостачання здійснюється з використанням засобів обліку. Встановлені факти визнаються сторонами та підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, квитанціями на комунальну послуги та квитанції про сплату послуг. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Із встановленого вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст.ст. 255, 358, 360, 544, 625 ЦК України, ст.ст. 150, 151 ЖК України, ст. 5 і ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Статтею 255 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно з ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно з ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. З наведених положень законів слід зробити висновок, що співвласники житлового будинку несуть витрати на утримання майна відповідно до своїй частки. Комунальні витрати також мають оплачувати члени сім`ї власника. Отримання природнього газу зокрема для опалення житла є витратами, які пов`язані з утриманням та збереженням майна. Той хто сплатив комунальні послуги має право зворотної вимоги до решти боржників. Оскільки позивач сплатив повністю послуги за природній газ та його транспортування, а тому має право на відшкодування відповідачем половини сплачених коштів. Так позивач сплатив кошти за спожитий природний газ у сумі 47 266 грн 51 коп., за послуги з розподілу (доставки) природного газу у сумі 9 291 грн 89 коп., а всього на загальну суму 56 558 грн. 40 коп. Відповідно відповідач має сплатити половину, тобто 28 279 грн. 20 коп. Відповідач вважав, що має платити за газ лише у опалювальний період. Проте такі твердження відповідача є припущенням. З наданих доказів неможливо розділити кількість газу яка витрачена на опалення будинку у період за межами опалювального сезону. Відповідач не надав доказів відключення газового котла від системи газопостачання на період не в опалювальний сезон тощо. Відтак таких припущень відповідача є недостатніми. Щодо відшкодування витрат пов`язаних з поводженням з побутовими відходами слід зазначити наступне. Такі послуги не можна віднести до витрат пов`язаних з утриманням майна. Це послуга яка розрахована для трьох мешканців, що вбачається з квитанцій. Відтак відповідач може відповідати перед позивачем лише у розмірі третьої частини понесених витрат від суми 4719 грн 71 коп, тобто у розмірі 1 573 грн 24 коп. Щодо витрат по оплаті електроенергії та водопостачання слід зазначити наступне. Такі витрати не можна вважати витратами, які пов`язані з утриманням майна. Суд встановив, що відповідач у спірному будинку не проживав у період за який позивач сплатив комунальні послуги. Також суд встановив, що оплату за послуги з поставки електроенергії та водопостачання обліковуються відповідними приладами обліку. Цими послугами скористався позивач та члени його сім`ї. Наведені вище положення закону не покладають на відповідача обов`язку по оплаті за послуги яких він не споживав. Відтак суд вважає, що право позивача порушене й підлягає захисту, а тому необхідно стягнути з відповідача половину заявлених сум по оплаті послуг за спожитий природний газ й за розподіл (доставку) природного газу, тобто 28 279 грн 20 коп та третю частину заявленої суми по оплаті послуг з поводження з побутовими відходами у сумі 1 573 грн 24 коп, а всього 29 853 грн 44 коп., що становить 82,4 % від заявленої ціни позову. Відповідно у задоволенні позову у іншій частині слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеному. Так слід стягнути компенсацію витрат позивача по сплаті судового збору розмірі 884 грн 65 коп., що становить 82,4 % від сплаченої суми судового збору 1 076 грн 60 коп.

Outcome: partial