Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що він перебував у шлюбі з відповідачем з 06.08.2011 року по 19.08.2019 року, який рішенням Макарівського районного суду Київської області, у справі №370/996/19 від 19.07.2019 року - розірвано. У період перебування у шлюбі ними була придбана за договором купівлі-продажу від 27.01.2014 року земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0500 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки - 3222782601:01:024:0242. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №16847749, земельна ділянка з кадастровим номером 3222782601:01:024:0242 належить на праві власності мені, [PERSON] . Також, у період перебування у шлюбі на земельній ділянці з кадастровим номером 3222782601:01:024:0242 було побудовано житловий будинок з господарськими спорудами, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №38847313 від 10 червня 2015 року, власником якого є я, [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №38847486, загальна площа об`єкта нерухомого майна становить 117,6 кв.м, до складу якого входить: житловий будинок - А (2014 року побудови), ганок, ганок, ворота №1, огорожа №2-3, яма вигрібна № І,II. Після розлучення він з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема вищезазначеної земельної ділянки, житлового будинку з господарськими спорудами, тому в силу приписів ст. ст. 60, 61, 70 СК України, позивач просить: в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину за кожним земельної ділянки кадастровий номер якої 3222782601:01:024:0242, площею 0,0500 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину за кожним житлового будинку з господарськими спорудами, загальна площа об`єкта нерухомого майна якого становить 117,6 кв.м, житлова 71,8 кв.м, та до складу якого входить: житловий будинок - А (2014 року побудови), ганок, ганок, ворота №1, огорожа №2-3, яма вигрібна № І,II, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 24.01.2024 року позовну заяву [PERSON] \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.03.2024 року, яке в подальшому відкладено на 07.05.2024 року. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.\~ 15.03.2024 року, у встановлений судом строк від відповідача в особі її представника [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог та про розгляд справи без участі відповідача та її представника. У підготовчому засіданні 07.05.2024 року представник позивача адвокат Крекін М.Д. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач згідно поданої заяви позовні вимоги визнала. У підготовче засідання 07.05.2024 року відповідач та її представник не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбі з 06.08.2011 року (а.с. 15). За рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19.07.2019 року, у справі №370/996/19, шлюб між ними було розірвано (а.с. 16-17). У період перебування у шлюбі була придбана за договором купівлі-продажу від 27.01.2014 року земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0500 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки - 3222782601:01:024:0242 (а.с. 23-26). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16847749, земельна ділянка з кадастровим номером 3222782601:01:024:0242 належить на праві власності [PERSON] (а.с. 21-22). Також, у період перебування у шлюбі на земельній ділянці з кадастровим номером 3222782601:01:024:0242 було побудовано житловий будинок з господарськими спорудами, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 38847313 від 10.06.2015 року, власником якого є [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 38847486, загальна площа об`єкта нерухомого майна становить 117,6 кв.м, до складу якого входить: житловий будинок - А (2014 року побудови), ганок, ганок, ворота №1, огорожа №2-3, яма вигрібна № І,II (а.с. 19-20). Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості (Домоволодіння) №201-20240109-0007162933 від 09.01.2024 року, оціночна вартість земельної ділянки з кадастровим номером 3222782601:01:024:0242 становить - 544920,84 грн., а оціночна вартість будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить - 1 663 142,20 грн. без урахування земельної ділянки, разом 2 208 063,04 грн (а.с. 27-29). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується також наступним. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.\~61\~СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.\~69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тож, приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 141, ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 50\~відсотків судового\~збору (9084,00 грн.) в сумі 4542,00 грн., при цьому решту 50\~відсотків судового\~збору в сумі 4542,00 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету, оскільки відповідач визнала позов.

Outcome: approved