Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 18.11.2010, що виникла станом на 31.03.2018 у сумі 80\~612,85 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, з яких: 4\~558,20 грн. заборгованість за тілом кредиту; 68\~539,75 грн. заборгованість про процентам за користування кредитом; 3\~200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3\~814,90 грн. штраф (процентна складова). В обґрунтування вимог зазначено про звернення відповідача до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим сторонами було підписано заяву № б/н від 18.11.2010. Відповідач ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Позивач умови договору виконав, надавши кредит відповідачу, однак остання умови договору виконувала неналежним чином, що призвело до виникнення кредитної заборгованості, яку позивач просить стягнути на свою користь. Ухвалою суду від 09 липня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 214/3300/18 позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 80612 грн. 85 коп. за кредитним договором б/н від 18.11.2010 року та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою суду від 21 березня 2024 року заочне рішення скасовано. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його та відповідачки відсутності, проти вимог заперечує з підстав, викладених у письмових поясненнях. В обґрунтування пояснень зазначено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів строку дії картки, у зв`язку з чим неможливо достовірно встановити строк кредитування відповідача. Наданий позивачем як доказ витяг з Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 не містить підпису відповідача, відповідач при підписанні заяви-анкети жодних Умов та правил надання банківських послуг, тарифів не підписувала та з ними не ознайомлювалась, а тому викладені в Умов та правил надання банківських послуг та Тарифах права та зобов`язання не застосовуються у правовідносинах між позивачем та відповідачем. Заява на приєднання до умов публічної оферти, умови та правила кредитування, розрахунок заборгованості не є доказом видачі кредиту, єдиним доказом є банківська виписка. Розрахунок заборгованості не містить підтвердження відповідності оригіналу, не містить відповідних реквізитів та ніким не засвідчений в установленому законом порядку, а тому не може вважатись належним та допустимим доказом. У матеріалах справи відсутня Памятка клієнта, яка визначає умови кредитування, анкета-заява від 18.10.2010 не містить даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, обов`язків щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту, тощо. Тому просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні вимог. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, відповідно до укладеного договору № б/н від 18 листопада 2010 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7 копія анкети-заяви). Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач [PERSON] станом на 31.03.2018 має заборгованість у сумі 76\~297,95 грн. (а.с. 5-6), яка складається з наступного: -4\~558,20 грн. заборгованість за тілом кредиту; -68\~539,75 грн. заборгованість про процентам за користування кредитом; -3\~200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Розміри кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростувала, контррозрахунку боргу не надала. Клопотання про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості за кредитним договором, не заявлялось. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи викладене, судом встановлено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не можливе, такі обставини свідчать про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому вимоги в частині стягнення з відповідача сум штрафів відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг задоволенню не підлягають. Такі правові висновки відповідають усталеній практиці Верховного Суду, викладеній у постановах: від 06 листопада 2019 року у справі № 333/3118/15-ц (провадження № 61-33603св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 344/15374/15-ц (провадження № 61-13879св18), 13 лютого 2019 року у справах № 216/2813/15 (провадження № 61-38341св18), та № 523/17197/15-ц (провадження № 61-24792св18), тощо, яка відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Представником відповідача подано письмову заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності за зверненням до суду. Згідно зі статтею 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За правилами частини третьої статті 267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс180). Користуючись кредитними коштами, [PERSON] періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом, останні платежі вона здійснила 01.07.2015 на суму 300,00 грн., 27.07.2015 на суму 300,00 грн., 27.08.2015 на суму 300,00 грн., що [PERSON] не заперечується і не спростовано (а.с. 5-6 розрахунок), до суду позивач звернувся 25 травня 2018 року. На підтвердження обізнаності [PERSON] щодо умов кредитування позивач надав суду довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», яка містить відмітку (підпис [PERSON] ) про ознайомлення позичальника з фінансовими умовами надання послуг за допомогою кредитної картки 18 листопада 2010 року. У вказаній довідці про умови кредитування зазначено базову процентну ставку, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір щомісячних платежів, штрафів, тощо. Отже, сторони у справі визначили умови щомісячного повернення кредиту, при цьому не фіксованими (ануїтетними) платежами, а залежно від залишку заборгованості, погодили розмір процентної ставки, пені, комісії, штрафів, терміни внесення щомісячних платежів, що не спростовано відповідачем. Подібний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 628/3327/15 (провадження № 61-887св21). Суд зазначає, що відповідач правом відзиву на позов із наданням письмових доказів направлення такого відзиву позивачу, з метою надання позивачем відповіді на відзив, не скористався, заперечення у відзиві\~на позов не виклав. При цьому ЦПК України взагалі не\~містить такого\~поняття як\~письмові пояснення сторони по справі, адже позивач викладає свою позицію в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, а відповідач у відзиві на позовну заяву. Письмові пояснення надаються третіми особами у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1\~762,00 грн., сплачений ним при подачі позову, яку суд вважає можливим задовольнити частково з урахуванням пропорційності вимог.

Outcome: approved