Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Позиції учасників справи. У квітні 2023 року позивач [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом [PERSON] (далі по тексту відповідач), в якому просить (з урахуванням уточнень а.с.175-175) стягнути з відповідача по 6 880,00 грн. за кожний місяць одноособового користування майном з 14 липня 2021 року (з дня відмови допустити до квартири) по 14 жовтня 2023 року, тобто за 27 повних місяців у загальній сумі 185 760 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що на підставі договору дарування від 23.06.2021 між ним, позивачем, та [PERSON] став власником 86/100 частини кв. [ADDRESS] . Право власності зареєстроване належним чином у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Інша 14/100 частина вищезазначеної квартири належить [PERSON] . У відповідності до рішення Десняського районного суду м. Києва від 24.10.2011 був встановлений порядок користування спірною квартирою між покійною [PERSON] (колишня власниця 86% частки квартири) та відповідачем, згідно з яким [PERSON] виділено в окреме коритування кімнату жилою площею 12.8 кв.м. з лоджією-балконом, а [PERSON] в окреме користування кімнату жилою площею 16.2 кв.м. Коридор, ванну, туалет та кухню з лоджією-балконом залишено в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Про відповідний порядок користування також зазначено у договорі дарування між позивачем та [PERSON] від 23.06.2021 і який є чинний для сторін на сьогоднішній день. В порядку досудового врегулювання спору 15.07.2021 на адресу відповідача позивач направив претензію, в якій просив не чинити перешкоди в коритуванні його власністю, надати дублікати ключів, однак відповідач відмовив у його вимогах. 26.11.2021 позивач направив нову вимогу відповідачу, в якій вимагав сплачувати по 6880,00 грн. на місяць за одноособове користування його власністю, але вимога була проігнорована відповідачем. 25.10.2021 позизивач звернувся до Деснянського районного суду м.Києва із позовною заявою про вселення. Постановою Київського апеляційного суду від 30.03.2023 позовні вимоги позивача було задоволено частково, вселено позивача та зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою позивачу. З 14.07.2021 відповідач ігнорує порядок коритування квартирою, чим спричинив та продовжує спричиняти матеріальну шкоду позивачу. Оскільки відповідач користується квартирою одноособово, просить стягнути з відповідача компенсацію за весь час одноособового користування всією квартирою. Відповідач скористався правом надання відзиву (а.с.56-61), у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог, вважає, що вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, при цьому зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , з якою відповідач проживав як чоловік та дружина з 1991 року по день смерті в квартирі за адресою: [ADDRESS] . З 1991року по 2003 рік відповідач з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, в подальшому проживали разом без реєстрації шлюбу, не розуміючи на той момент юридичні наслідки такого проживання. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 86/100 частини квартири. Для отримання свідоцтва в порядку спадкування за законом відповідач звернувся до Одинадцятої нотаріальної контори, де йому було відмовлено у відкритті спавдкової справи. З відмови стало відомо, що дружина залишила заповіт на [PERSON] , яка подала заяву про отримання спадщини та отримала відповідне свідоцтво на 86/100 частини квартири, яку одразу подарувала [PERSON] . Відповідач вказує, що з моменту як позивач став володіти часткою в квартирі, у відповідача наступили жахливі умови проживання в квартирі, позивач чинить постійний моральний та психологічний тиск. Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що він є власником 86/100 квартири, однак щодо правомірності укладення вказаного договору дарування ведуться судові спори. Тобто, станом на дату написання відзиву, в судах розглядаються справи, від результатів яких залежить чи буде відповідач володіти часткою в квартирі, і якщо так, якою саме часткою. При цьому, в договорі дарування частини квартири зазначено, що заборгованості за комунальні платежі не має. Однак це не відповідає дійсності, оскільки заборгованість існувала, і останній платіж зі сплати заборгованості відповідачем здійснено в грудні 2022 року. Після отримання права власності на 86/100 частини квартири, як [PERSON] , так і наступний власник [PERSON] не здійснили жодного платежу - ні як оплату за комунальні послуги ні зі сплати заборгованості, яка виникла ще за життя дружини. Відповідач звертає увагу суду, що всупереч положенням законодавства, позивач в своєму позові зазначає неправдиві відомості, перекручує їх задля введення в оману суду. Просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Позивач надав до суду відповідь на відзив (а.с. 133-134), в якій зазначено, що відзив [PERSON] містить у собі недостовірні факти. В судових засіданнях позивачем підтримано вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на викладене у позові та у відповіді на відзив. В судових засіданнях відповідач та представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на викладене у відзиві. Зокрема надали письмові пояснення. Процесуальні дії та рішення суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2023 вказана цивільна справа розприділена судді Лісовській О.В. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Лісовської О.В. від 01.05.2023 відкрито провадження у вказаній справі та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Лісовської О.В. від 13.07.2023 постановлено зупинити провадження до прийняття судового рішення Верховним Судом за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.09.2022 та постанову Київського апеляційного суду від 30.03.2023 у цивільній справі № 754/16217/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні власністю, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, скасування права власності. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Лісовської О.В. від 18.09.2023 поновлено провадження. Відповідно до вимог ч. 11 ст. 33 ЦПК України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2023 цивільна справа підлягала новому автоматизованому розподілу у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді та розподілена судді Саламон О.Б. Ухвалою судді Деснянського районного суду Саламон О.Б від 16 листопада 2023 року прийнято справу до свого провадження та призначено до розгляду. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. 23 червня 2021 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір дарування 86/100 частин квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Сокол І.В., який зареєстровано в реєстрі за № 5187, у відповідності до якого [PERSON] передала в дар [PERSON] 86/100 частин кв. [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстроване право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 23.06.2021 (номер запису про право власності/довірчої власності 42643439, державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сокол Ірина Віталіївна). З матеріалів справи вбачається, що інша 14/100 частин кв. [ADDRESS] (далі по тексту спірна квартира) належить відповідачу - [PERSON] . Державна реєстрація права власності позивача на 86/100 частину вищевказаної квартири здійснена 23 червня 2021 року, а право власності відповідача [PERSON] зареєстроване 08 липня 2011 року на підставі рішення Деснянського районного суду від 09 квітня 2008. Тобто, сторони (позивачі і відповідач) є співвласниками спірної квартири, а саме позивач володіє 86/100 частиною квартири (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.06.2021р.), відповідач - 14/100 частиною квартири. Відповідач є власником 14/100 з 08.07.2011, позивач - з 23.06.2021. 24 жовтня 2011 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва встановлено порядок користування спірною квартирою між [PERSON] (колишня власниця 86% частки квартири) та відповідачем [PERSON] , згідно з яким виділено в окреме користування: - [PERSON] кімнату жилою площею 12.8 кв.м. з лоджією-балконом; - [PERSON] кімнату жилою площею 16.2 кв.м. Коридор, ванну, туалет та кухню з лоджією-балконом залишено в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Зазначена квартира складається з 2 кімнат житловою площею 29,0 кв.м, у тому числі: 1-а кімната - 16, 2 кв.м, 2-а кімната - 12, 8 кв.м, загальна площа квартири становить 55,7 кв.м. 30 березня 2023 року постановою Київського апеляційного суду вселено позивача та зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою позивачу. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved