Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . При зверненні до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, нотаріусом було виявлено, що в правовстановлюючому документі зазначено одного з власників як [PERSON] замість правильного " [PERSON] ". Заявник на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого 08 листопада 1993 року та зареєстрованого за номером [NUMBER] , є власником частини квартири за адресою: [ADDRESS] , в якому по-батькові заявника записано помилково " [PERSON] ", дана помилка в написанні по-батькові виникла через механічну помилку в прочитанні документів та в подальшому призвела до неправильності його написання. В Ордері на житлове приміщення №248 по-батькові заявника зазначено правильно, так само і в свідоцтві про його народження та паспорті " [PERSON] ". Отримати нове Свідоцтво про право власності з виправленим по-батькові неможливо, тому заявник просить встановити факт належності Свідоцтва про право власності на житло [PERSON] . Заявник та його представник адвокат Бутирін О.М. в судове засідання не з`явилися, представник заявника надав заяву про розгляд справи у відсутності заявника та його представника, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник надав заяву про розгляд справи у відсутності [PERSON] та його представника, проти задоволення заяви не заперечують. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги заявника законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. 08 листопада 1993 року відділом приватизації житла Артемівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів було видано свідоцтво про право власності на житло, співвласниками квартири [ADDRESS] зазначені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] батьками записані, батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.3). В паспорті громадянина України, по батькові заявника записано « [PERSON] » (а.с.4). Згідно Домової книги у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8-9). Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, помилка допущена при видачі Свідоцтва про право власності на житло, не дозволяє заявнику розпоряджатись своїм майном та оформити належним чином свої права. Усунути помилку іншим способом, окрім як встановлення у судовому порядку факту належності вказаного документу заявнику, неможливо. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу особі. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Про обґрунтованість вимог заявника свідчать тотожність запису прізвища, імені, по-батькові, в документах, котрі стосуються особи [PERSON] , а саме в свідоцтві про народження заявника, паспорті громадянина України, картці платника податків, в яких запис прізвища, імені та по-батькові [PERSON] співпадає з записами у правовстановлюючому документі, з приводу встановлення факту належності якого він звернувся до суду, за винятком неправильного запису по-батькові, яку заявник обґрунтовує помилкою органу, який видавав цей правовстановлюючий документ, що дає зробити висновок про належність цього документу одній і тій же особі. Таким чином, судом встановлено, що свідоцтво на право власності на житло квартира [ADDRESS] , видане відділом приватизації житла Артемівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, 8 листопада 1993 року на ім`я [PERSON] , в дійсності належить [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved