Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

02 вересня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] в його інтересах та в інтересах [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , треті особи - [PERSON] , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради про виселення. 1.Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позову Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" посилалося на те, що 19.08.2005 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № DNHDGK01270193, згідно умов якого Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" надало, а [PERSON] отримала у кредит грошові кошти в розмірі 17 700,00 доларів США, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленого кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 19.08.2005 року, згідно умов якого [PERSON] передала в іпотекуАкціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 93.40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , зазначене нерухоме майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором. У той же час, [PERSON] не виконувала умов кредитного договору, у зв`язку з чим, Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 28.11.2013 року ухвалене рішення у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 183/6291/13-ц), згідно рішення суду, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № DNHDGK01270193 від 19.08.2005 року в сумі 16507,69 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 93,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». У відповідності до умов договору іпотеки, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб, лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи те, що Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" не надавало згоду на відповідну реєстрацію за адресою предмета іпотеки, позивач вважає, що реєстрація у предметі інших осіб є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та здійснюється за рішенням суд. Так, АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо про те, що [PERSON] порушила умови договору іпотеки, та в будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . У зв`язку з наведеним, у позовній заяві Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", посилаючись на вимоги ст.ст. 6, ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, просило суд виселити [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] з житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . 2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача. Відповідачі [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] не зверталися до суду з відзивом на позов. 3. Рух справи та процесуальні дії у справі. 02 вересня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] в його інтересах та в інтересах [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , треті особи - [PERSON] , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради про виселення. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 22 лютого 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] в його інтересах та в інтересах [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , треті особи - [PERSON] , Піщанська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області (як відповідний орган опіки та піклування) про виселення. Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року закрите підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 07 лютого 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з уточненням до позову. 4.Судовий розгляд Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилався на обставини та підстави звернення до суду, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги . Відповідачі [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про місце, дату і час розгляду справи. Піщанська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, як третя особа, у своїй заяві просила суд розглядати справу за відсутністю представника ради Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідачібули належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явилися в судове засідання, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 5.Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 19.08.2005 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № DNHDGK01270193, згідно умов якого Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" надало, а [PERSON] отримала у кредит грошові кошти в розмірі 17 700,00 доларів США, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленого кредитним договором. Встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № DNHDGK01270193 від 19.08.2005, між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 19.08.2005 року, згідно умов якого [PERSON] передала в іпотекуАкціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 93.40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , зазначене нерухоме майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. У відповідності до п. 20.12 Договору іпотеки визначено обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя. Пунктом 16.3 Договору іпотеки передбачено, що з моменту набрання чинності цього договору Іпоткодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг, наступну іпотеку, у спільну діяльність, у позичку, іншим особам майно та/або земельну ділянку, або іншим чином розпоряджатися предметом іпотеки тільки за письмовою згодою Іпотекодержателя. Встановлено, що Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 28.11.2013 року ухвалене рішення у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 183/6291/13-ц). Згідно рішення суду від 28.11.2013 року, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № DNHDGK01270193 від 19.08.2005 року в сумі 16507,69 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 93,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» та виселено [PERSON] з зазначеного житлового приміщення. Згідно довідки Піщанської сільської ради від 29.07.2021, в будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 234.08.2023 № 193, виселення малолітньої [PERSON] , [INFO] з будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є недоцільним. 6 .Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 6.1 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 6.2 Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частинами першою та другою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на нього, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК України). Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року (провадження № 6-1731цс16) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України). За положеннями частин 2-4 статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно вимог ч.3 ст.109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 7.Висновки суду. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Судом встановлено, що відповідачі[PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] не були сторонами іпотечного договору. Як зазначалося вище, договір іпотеки укладено між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , та на обґрунтування вимог позивач посилався на те, що саме [PERSON] допустила порушення умов договору іпотеки та здійснила реєстрацію відповідачів у спірному житловому приміщенні, У той же час, Акціонерним товариством Т КБ «Приватбанк» не заявлялося вимог до [PERSON] , як стороні іпотечного договору, яка допустила порушення умов такого договору. Незважаючи на наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення іпотекодавця [PERSON] , позивачем не заявлялися вимоги про виселення відповідачів з підстав, визначених ч.3 ст.109 ЖК УРСР (виселення у зв`язку зі зверненням стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення), суд звертає увагу на те, що у позовній заяві підставою виселення відповідачів позивач зазначає саме порушення [PERSON] умов іпотечного договору. У той же час, позивачем взагалі не надано суду доказів того, коли саме відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] були зареєстровані у спірному житловому приміщенні (до укладення договорі іпотеки чи після його укладення). За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог; враховуючи наведене позивачем обґрунтування позову,беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим, у задоволенні позову належить відмовити. 8. Судові витрати Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати належить покласти на позивача Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк". На підставі викладеного,

Outcome: dismissed