Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Представник позивача, адвокат Страх В.О., звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] у рідного брата позивача - [PERSON] та відповідача [PERSON] народилась донька (племінниця позивача) - [PERSON] . 05 грудня 2008 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1808. Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення суду від 17 жовтня 2022 року, Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, справа №216/2972/22, провадження 2/216/2230/22. Рішення суду набрало законної сили. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] (повнолітній) та [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні відносини між сторонами по справі припинились з 2014 року. Судом також було встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] рідний брат позивач - [PERSON] помер. Фактично, через військову службу померлого брата позивача (батька дитини) - [PERSON] , [PERSON] і так проживала з 2014 року у рідного дядька - позивача по справі, у його сім`ї. Мати дитини - відповідач [PERSON] покинула дітей ще у 2014 році та виїхала до м. Донецька, де вдруге вийшла заміж та залишилась жити. Точна адреса проживання у м. Донецьку залишається невідомою, так як вищевказане місто тимчасово перебуває під окупацією. Відповідач участі у житті та вихованні дитини не приймає з 2014 року, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний, духовний та культурний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, що необхідно для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Відповідач нехтує своїми обов`язками та свідомо ухиляється від виховання дитини. Після смерті батька дитини, остання залишилась без законного представника та без встановленої опіки, через що виникла необхідність звернутись до органу опіки та піклування. Позивач і так мешкає разом з дитиною, забезпечує дитину всім необхідним, завдяки його турботі дитина адаптувалась у суспільстві, він дбає про соціальне благополуччя дитини. Крім цього, до звернення до суду з вказаним позовом, вирішено питання про тимчасову передачу дитини під нагляд позивача. Враховуючі вказані обставини слід позбавити батьківський прав [PERSON] , щодо її доньки - [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримують та наполягають на його задоволенні. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила. Відзив, або будь-які пояснення по суті позову до суду не надала. Представник третьої особи до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила. У зв`язку з такими обставинами судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 279-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. Судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.10.2022 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] , актовий запис №808. (а.с. 5-6) У мотивувальній частині рішення суду вказано, що від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 01.07.2008 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.03.2010 Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Згідно з актом, затвердженим головою квартального комітету виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради Короїз П.П., неповнолітні діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.03.2010, [INFO] народилась [PERSON] , батьком якої вказаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . (а.с. 8 зворот) [INFO] [PERSON] помер, що пдітверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.09.2023 (а.с. 7 зворот). Згідно з відповіддю Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області №45/6-1480 ЄО від 11.10.2023 встановлено, що приблизно у 2014 році [PERSON] виїхала до м. Донецька, де вдруге вийшла заміж та залишилась жити. Точна адреса мешкання [PERSON] у м. Донецьку залишається невідомою. (а.с. 7) На підставі Наказу виконкому Центрально-Міської районної у місті ради №130-П від 11.12.2023 неповнолітню [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 18) Згідно з відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади від 17.02.2023 інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , відсутня. (а.с. 21) Батьки, згідно зі ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Кожна дитина, відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, судом встановлено, що відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини: не здійснює за нею належний догляд і контроль, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не створює умов для отримання нею освіти, не займається підготовкою її до самостійного життя. Як вбачається з висновку №8/33-1416 від 16.04.2024 виконком Центрально-Міської районної в місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 164 СК України, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком чи матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ч мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та свідомо їх не виконує. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним та необхідним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, утриманні та її здоровому розвитку. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved