Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 193522,94 грн та судові витрати у розмірі 2902,84 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 28.08.2019 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3/3321832, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 199786 грн строком на 60 місяців з 28.08.2019 року по 27.08.2024 року, а позичальник зобов`язався сплачувати платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно відповідно до Графіку. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому на сплату страхового платежу за договором страхування. За користування кредитними коштами позичальник за умовами пункту 1.3 кредитного договору повинен сплачувати щомісячно проценти в розмірі 11 % річних та комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % від суми кредиту. 29.08.2023 між АТ «Креді Агріколь Бнак» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір №4-2023 про відступлення прав вимог, в тому числі й до боржника [PERSON] за кредитним договором № 3/3321832 від 28.08.2019 року. 15.09.2023 Банком було надіслано відповідачу повідомлення про відступлення прави вимоги до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ». Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача станом на 11.12.2023 року виникла заборгованість в загальному розмірі 193522,94 грн, яка складається із: простроченої заборгованості 72312,14 грн; заборгованості по нарахованим відсоткам 26507,75 грн; заборгованості по простроченим відсоткам 11991,61 грн; заборгованості по простроченій комісії 82711,44 грн. Ухвалою суду від 29.12.2023 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Сторона відповідача подала відзив, відповідно до якого проти позову заперечила, посилаючись на неподання правил надання споживчого кредиту, безпідставність нарахування комісії з огляду на нікчемність відповідного положення кредитного договору, а також на безпідставність нарахування відсотків за користування кредитом з огляду на те, що відповідач є мобілізованим військовослужбовцем. У відповіді на відзив позивач посилається на законність нарахування комісії, а також на те, що відповідач не звертався до банку та не повідомляв про те, що він є мобілізованим військовослужбовцем. У письмових запереченнях сторона відповідача наголосила, що за період з 28.08.2019 по 15.09.2023 року банк не отримував офіційних письмових звернень від відповідача, тобто ним інформація про стан кредитної заборгованості відповідачу не надавалася, а тому п. 1.3.2 кредитного договору в частині встановлення комісії, з огляду на положення ст. ст. 11, 12 Закону України "Про споживче кредитування", є нікчемними, а вимоги про стягнення комісії задоволенню не підлягають. Сторони подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав; сторона відповідача заперечує з викладених у відзиві підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 3/3321832 від 28.08.2019 року, укладеного між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] , останній отримав кредит в розмірі 199786 грн строком на 60 місяців з 28.08.2019 року по 27.08.2024 року, а позичальник зобов`язався сплачувати платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно відповідно до Графіку. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому на сплату страхового платежу за договором страхування. За користування кредитними коштами позичальник за умовами пункту 1.3 кредитного договору повинен сплачувати щомісячно проценти в розмірі 11 % річних та комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % від суми кредиту. У відповідності до пункту 2.2 договору позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості. АТ «Креді Агріколь Банк» зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, видавши відповідачу кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, що підтверджується копіями меморіальних ордерів, виписками з рахунку. 29.08.2023 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір №4-2023 про відступлення прав вимог, у тому числі до боржника [PERSON] за кредитним договором № 3/3321832 від 28.08.2019 року. 15.09.2023 Банком направлено відповідачу повідомлення про відступлення прави вимоги до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ». Як вбачається із розрахунків позивача, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем станом на 11.12.2023 року виникла заборгованість в загальному розмірі 193522,94 грн, яка складається із: простроченої заборгованості 72312,14 грн; заборгованості по нарахованим відсоткам 26507,75 грн; заборгованості по простроченим відсоткам 11991,61 грн; заборгованості по простроченій комісії 82711,44 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ст. 628 ЦК України договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст.1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст.1048 Цивільного Кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного Кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором № 3/3321832 від 28.08.2019 року та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ «Глобал Спліт» простроченої заборгованості. Щодо стягнення заборгованості заборгованості по простроченій комісії, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У справі, що розглядається судом встановлено, що у пункті 1.3.2 кредитного договору № 3/3321832 від 28.08.2019 року сторони обумовили, що позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,30% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору. Суд враховує, що позивачем не надано доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), тому відповідні положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Суд враховує, що позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення кредитного договору, а також доказів надання таких послуг. Згідно відповіді АТ «Креді Агріколь Банк» за період з 28.08.2019 по 15.09.2023 року банк не отримував офіційних письмових звернень від відповідача (тобто додаткова інформація про стан кредитної заборгованості відповідачу не надавалася). Тож наявні підстави для висновку про те, що положення пункту 1.3.2 кредитного договору № 3/3321832 від 28.08.2019 року є нікчемними відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України "Про споживче кредитування". Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30.11.2023 року у справі №382/1621/21. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно частини третьоїстатті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьоїстатті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Оскільки сплата позичальником винагороди за обслуговування кредитної заборгованості є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15. З урахуванням вищенаведеного та встановлених обставин, аналізуючи зміст кредитного договору, суд дійшов висновку про те, що положення пункту 1.3.2 кредитного договору в частині комісійної винагороди є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме нарахована плата за обслуговування кредитної заборгованості, не підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по простроченій комісії суд відмовляє з підстав їх необґрунтованості. Стосовно заперечень відповідача, з посиланням на вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд дійшов таких висновків. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті102, пунктів 1,17,20 частини першої статті 106 Конституції України, оголошено та проведено загальну мобілізацію. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Згідно копії військового квитка серії [NUMBER] , яка наявна в матеріалах справи, [PERSON] призваний до лав Збройних Сил України 15.03.2022 р. на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію». Датою початку проходження військової служби вказано 15.03.2022 р. Посилання позивача на те, що відповідач не звертався до банку та не повідомляв про те, що він є мобілізованим військовослужбовцем, не позбавляє відповідача встановленої законом пільги. Отже, в період виконання умов договору, починаючи з 15.03.2022 р. на відповідача поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей", тобто до нього не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Відтак відсутні правові підстави для стягнення з нього на користь позивача нарахованих процентів за період з березня 2022 року. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.05.2021 року у справі № 502/1438/18. Разом з тим, відповідач не звільнений відповідно до п. 15 ст. 14 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від сплати заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитом станом за відповідний період до 15.03.2022, тому наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача простроченої заборгованості та відсотків за відповідний період, що, за розрахунком суду, становить 75543,71 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю та безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial