Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

24.11.2023 позивач через свого представника звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за розпискою. Позов мотивував тим, що 09.09.2021 [PERSON] позичив у позивача кошти в сумі 300 доларів США, про що було складено відповідну розписку. На даний час по курсу НБУ борг становить 10 820,00 грн. Відповідач мав повернути борг до 15.11.2021. Станом на день звернення до суду із відповідним позовом, відповідач свої зобов`язання не виконав. А тому, позивач просив суд стягнути з відповідача в свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 10 820 грн та проценти в розмірі 42 198 грн. Ухвалою суду від 27.11.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача Кобилинський А.О. подав заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами, просив позовні вимоги задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов не подавав. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] отримав в борг у громадянина [PERSON] грошові кошти в розмірі 300 доларів США та зобов`язується повернути ці кошти не пізніше 15.11.2021 року, в разі невиконання взятих зобов`язань гарантує оплату компенсації в розмірі 15% від суми позики за кожен календарний місяць, починаючи з 09.09.2021 року, про що склав відповідну розписку 09.01.2021 (а.с.5). Позивач стверджує, що заборгованість на день звернення до суду з відповідним позовом не погашена, останній ухиляється від повернення позики та будь-якого спілкування з приводу вирішення спору. Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями11, 509 ЦК України установлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають в тому числі і з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки розписка підписана особисто відповідачем, суд дійшов висновку, що в даному випадку є дотриманою письмова форма договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.626 ЦК України установлено, що Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. законом або не випливає із суті договору. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, грошові кошти в сумі 300 доларів США, що станом на 23.11.2023 по курсу НБУ становить 10 820, 00 грн не повернув. Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення із відповідача [PERSON] переданих йому грошових коштів в розмірі 10 820, 00 грн. Такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає позовній вимозі та не суперечить закону. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що в розписці зазначено, що відповідач в разі невиконання взятих зобов`язань гарантує оплату компенсації в розмірі 15% від суми позики за кожен календарний місяць, починаючи з 09.09.2021 року, що становить за 26 місяців - 42 198, 00 грн Дослідивши розрахунок, здійснений позивачем у позовній заяві, суд приходить до висновку, що обчислення здійснені вірно відповідно до вимог чинного законодавства. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути з відповідача всього 53 018,00 грн заборгованості за розпискою. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено 1 073,60 грн. судового збору (а.с.1), відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у вказаному розмірі.

Outcome: approved