Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Адвокат Кошман І.В., яка діє в інтересах позивача звернулася в суд із вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що 23 січня 2021 року позивач та відповідачка зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , а/з № [NUMBER] , дата видачі 23 січня 2021 року. Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , а/з № [NUMBER] , дата видачі 10 березня 2022 року. На даний час дитина проживає із позивачем. Представник позивача зазначає, що сімейні відносини сторін фактично припиненні, тому позивачем подано позовну заяву до Снятинського районного суду Івано-Франківської області про розірвання шлюбу та відкрито провадження по справі згідно ухвали суду від 24 листопада 2023 року. Адвокат Кошман І.В. вказує, що дитина, [PERSON] , постійно проживає разом зі позивачем. На даний час відповідачка проживає окремо. Позивач вважає, що в інтересах дитини проживати саме зі ним оскільки від моменту фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачкою дитина проживає зі мною та перебуває на повному моєму забезпеченні. [PERSON] повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Як батько, повністю віддає себе дитині, свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини. Станом на сьогодні, позивач разом із дитиною проживаю за адресою: [ADDRESS] . Виходячи з інтересів дитини, вважає за доцільне залишити доньку на його утриманні та вихованні. На думку позивача, проживання доньки разом із ним відповідає інтересам дитини та позитивно впливає на психічний та емоційний розвиток. [PERSON] має можливість забезпечити належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачкою із донькою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб донька через розлучення батьків не була позбавлення піклування матері. На підставі наведеного, представник позивача просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з позивачем. Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2024 року відкрите загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання по справі. 12 березня 2024 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду. Представник позивача через канцелярію суду подала заяву про збільшення позовних вимог, а саме просить встановити факт самостійного виховання та утримання позивачем малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідачка в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, та підтвердила той факт, що донька [PERSON] , [INFO] перебуває на самостійному вихованні та утриманні позивача [PERSON] , так як вона проживає окремо в іншому місці. У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини, а також щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 УПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом частини 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (пункт 2 частини 1 статті 315ЦПК України). Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. 19.02.2024 року рішенням Снятинського районного сду Івано-Франківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , а/з № [NUMBER] , дата видачі 10 березня 2022 рокує батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина [PERSON] та позивач разом проживають за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини не приймає участі в утриманні та вихованні їх спільної дитини та проживає окремо в іншому місці. Свідок [PERSON] та у своїй письмовій заяві зазначила, що так як вона проживає поруч з будинковолодінням [PERSON] , може підтвердити той факт, що останній самостійно виховує та доглядає доньку [PERSON] , дитина живе у хороших умовах та має все необхідне для нормального розвитку. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що відповідачкою та не заперечується те, що малолітня [PERSON] , проживає з своїм батьком, який створив всі умови для проживання дитини, здійснює опіку над нею, доглядає та піклується про її стан здоров`я. Дитина проживає окремо від матері. Встановлення даних фактів має юридичне значення для заявника та впливає на його права й обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч.4 ст.29 ЦК України та ч.1 ст.160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, що не заперечується і матір`ю [PERSON] , суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки з батьком, яка фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування за дитиною та прийняття участі у її вихованні. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі ст.ст. 19,141,142,160,161 СК України, ст.ст. 4,5,10-13,76-81,259,263-265,268,293,315 ЦПК України, -

Outcome: approved