Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Майдибура Оксана Василівна про розірвання договору довічного утримання у якому просить: 1. Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 28.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою Оксаною Василівною, та зареєстрований в реєстрі за № 3751. 2. Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду), укладеного 28.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , а саме визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . 3. Скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження, зареєстроване на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору довічного утримання (догляду), укладеного 28.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою Оксаною Василівною (запис про обтяження № 17674856 від 28.11.2016). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з лютого 2022 року не виконує своїх зобов`язань за вищезазначеним договором, не забезпечує позивача харчуванням, одягом, доглядом, медикаментами, необхідною допомогою, оплатою комунальних послуг та інших платежів, пов`язаних з проживанням, не надає матеріального забезпечення, визначеного сторонами за домовленістю. У зв`язку з чим позивач звернулась із даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2024 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 09.01.2024 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до розгляду. 01.03.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від представника позивача про приєднання до матеріалів справи доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 23.04.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від представника позивача про приєднання до матеріалів справи доказів. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору у судове засідання не з`явилася, про дату та час повідомлена належним чином, надійшла заява про розгляд справи без її участі. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити розгляд у заочному порядку за відсутності відповідача та третьої особи, на підставі наявних в справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28.11.2016 року у м. Києві між позивачем та відповідачем, який є її сином, укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В., та зареєстровано в реєстрі за № 3751. Згідно з п.1.1 договору позивач передала належну їй на праві приватної власності, а відповідач отримав у власність квартиру [ADDRESS] . До моменту укладення договору квартира [ADDRESS] належала позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.09.1993 року Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м. Києва згідно з розпорядженням від 09.09.1993 № 2097, право власності на квартиру зареєстровано Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 24.09.1993 року та записано в реєстрову книгу за № 3218. 28.11.2016 року приватним нотаріусом у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання було накладено заборону відчуження зазначеного у договорі майна квартиру [ADDRESS] до припинення чи розірвання договору, що підтверджується, наданим позивачем витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Відповідно до п. 6 договору довічного утримання (догляду) відповідач взяв на себе зобов`язання повністю утримувати позивача, забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, медикаментами, необхідною допомогою, оплатою комунальних послуг та інших платежів, пов`язаних з проживанням у зазначеній квартирі позивача та зберігати в її безоплатному користуванні вказану квартиру, довічно безкоштовно забезпечувати житлом позивача у квартирі, яка передана за договором довічного утримання. Відповідно до п.8 договору довічного утримання (догляду) вартість матеріального забезпечення сторонами визначена за домовленістю. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що з лютого 2022 року відповідач не виконує взяті на себе обов`язки, зазначені у пунктах 6 та 8. Харчуванням, одягом та медикаментами позивач змушена забезпечувати себе самостійно. Комунальні платежі Позивач також сплачує сама. Матеріального забезпечення, визначеного позивачем та відповідачем за домовленістю у договорі довічного утримання (догляду) відповідачем позивачу також не надається. Тому позивач вважає, що договір підлягає розірванню та у зв`язку з цим підлягають застосуванню передбачені законом наслідки такого розірвання. Як вбачається з наданих стороною позивача документів, а саме квитанцій - житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] за період з лютого 2022 року по листопад 2023 року позивач оплачувала самостійно. Факт невиконання умов укладеного договору довічного утримання (догляду) з лютого 2022 року до теперішнього часу підтверджено належними та допустимими доказами, наданими позивачем. Також, відповідно до заяви відповідача від 28.02.2024 - він не заперечує проти позову та розірвання договору довічного утримання, не має претензіи? до позивача. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, згідно зі статтею 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Так, згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч.1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України). За правилами п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач має убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 21.06.2021 р. у справі № № 644/1566/19, від 25.02.2021 р. у справі №686/13821/19, від 28.03.2018 р. у справі № 509/513/16-ц, від 29.08.2018 р. у справі № 755/1226/17-ц та від 06.05.2020 р. у справі № 755/1750/19. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Цивільного - процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження належного виконання умов договору довічного утримання. Також, відповідач не висловлював заперечень щодо обставин, викладених позивачем. При цьому, враховуючи предмет позову, саме на відповідача покладається обов`язок щодо доведення обставин, які б свідчили про належне виконання ним прийнятих за договором обов`язків. Враховуючи, що між позивачем та відповідачем було укладено договір довічного утримання (догляду) від 28.11.2016 р., умови якого позивачем були виконані, шляхом передання належної їй квартири у власність відповідача, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, а саме - з лютого 2022 року харчуванням, одягом, доглядом, медикаментами, необхідною позивачу допомогою, оплатою комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням у зазначеній квартирі позивача, не забезпечує. Визначеного між позивачем та відповідачем матеріального забезпечення відповідач з лютого 2022 року позивачеві не надає. Тому, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про розірвання договору є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому суд вважає за необхідне розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 28.11.2016 року між позивачем та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою Оксаною Василівною, та зареєстрований в реєстрі за № 3751. Оскільки, суд прийшов до висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання (догляду), тому, беручи до уваги положення ч.1 ст. 756 ЦК України вважає необхідним задовольнити позов також у іншій частині вимоги, зокрема застосувати наслідки розірвання вказаного договору, а саме визнати за відповідачем право власності на квартиру [ADDRESS] , а також скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження, зареєстроване на квартиру [ADDRESS] на підставі зазначеного договору. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Беручи до уваги вищевикладене та

Outcome: approved