Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Позивач Товариство\~\~з обмеженою\~\~відповідальністю «УМ Факторинг» звернулося\~\~ до\~Згурівського\~\~районного суду\~\~ Київської\~ області\~ з\~ позовною\~ заявою,\~\~ в\~ якій\~ просить\~ стягнути\~ з\~\~ відповідача [PERSON] \~\~ на\~ користь\~\~ Товариства з\~\~ обмеженою\~ відповідальністю\~ «УМ Факторинг» суму заборгованості за кредитним договором № 3494584 від 27.02.2023 року в розмірі 123 000,00 грн, з яких: 15 000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 108 000,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 3494584 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «про електронну комерцію». За цим договором відповідач отримав позику у розмірі 15\~000,00 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську картку № [NUMBER] з призначенням платежу поповнення карти зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,02 % від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка та 2 % від залишку суми кредиту за кожен день стандартна процентна ставка (відповідні ставки зазначені в п. 1.4.2. та 1.4.1. Договору). Відповідно до умов договору були нараховані відсотки за користування кредитом, які розраховуються за формулою: сума боргу * ставку відсотків * кількість днів = сума відсотків до сплати. За строк дії договору нараховані відсотки, які відповідачем не були погашені. Крім того у відповідності до п. 3.1 Договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Станом на 01.12.2023 року відповідач борг та нараховані відсотки не погасив, відтак наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 3494584 від 27.02.2023 року. В подальшому, 10.11.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» передала право вимоги за договором № 3494584 від 27.02.2023 року Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі договором факторингу № 10112023 від 10 листопада 2023 року, відповідно до діючого договору право вимоги, на якому ґрунтується цей позов, передане позивачу згідно витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 10.11.2023 року. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено відповідні строки для подання заяв по суті справи. В судове засідання учасник справи не зявились. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Представник позивача Товариства\~\~з обмеженою\~\~відповідальністю «УМ Факторинг» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Суд визнав можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи за наявними матеріалами, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду. Дослідивши матеріали\~справи,\~приймаючи визнання позову відповідачем, суд приходить\~до висновку,\~що позов\~є обґрунтованим\~і підлягає\~задоволенню,\~виходячи з\~ наступного. Обставини, викладені у позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом встановлено, що 27.02.2023 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» було укладено договір № 3494584 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору, зокрема визначено що договір може бути укладений через інформаційно-телекомунікаційну систему, де здійснено належну ідентифікацію користувача (ч.8), а завантаження документів для власної ідентифікації та підтвердження прийняття пропозиції (акцепт) умов в тому числі означає згоду з порядком створення електронних підписів та порядком ідентифікації особи (в контексті ч.2 та 6 цієї статті). При цьому частина 12 чітко визначає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що електронний правочин може бути підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Для укладення договору відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. В подальшому для здійснення підпису відповідачу був направлений на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор [NUMBER] у повідомленні, та відповідно відповідач ввів цей пароль у ITC, чим підтвердив акцептування кредитного договору. Тобто підписання договору № 3494584 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.02.2023 року електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Договору та отриманням кредиту. Окрім того, кредитні кошти були переказані на рахунок відповідача. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В силу\~ст.\~1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з\~ ч.\~1,\~ 3\~ ст.\~ 1049 \~ЦК\~ України, позичальник\~ зобов`язаний\~ повернути\~ позикодавцеві позику (грошові\~ кошти\~ у\~такій самій\~сумі\~ або\~ речі,\~ визначені\~ родовими \~ознаками,\~ у\~такій\~самій кількості,\~такого\~самого\~роду та\~такої\~самої\~якості, \~що\~ були\~ передані йому\~ позикодавцем)\~ у\~строк\~ та в\~ порядку,\~ що\~ встановлені\~ договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. 10.11.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» передала право вимоги за договором № 3494584 від 27.02.2023 року Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі договором факторингу № 10112023 від 10 листопада 2023 року, відповідно до діючого договору право вимоги, на якому ґрунтується цей позов, передане позивачу згідно витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 10.11.2023 року (а.с. 6-9 копія договору факторингу, а.с. 10 витяг з реєстру прав вимоги № 1 від 10.11.2023 року, а.с. 11 копія платіжної інструкції). Згідно з ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою\~статті 1078 ЦК України\~встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України\~фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно\~зі ст. 1080 ЦК України\~договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Статтею 514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 3494584 від 27.02.2023 року в загальному розмірі 123 000,00 грн, з яких: 15\~000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 108\~000,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідач наявність заборгованості та її розмір визнає. Відповідач не погашає заборгованість за кредитним договором, чим порушує права позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором № 3494584 від 27.02.2023 року. \~У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю та з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором № 3494584 від 27.02.2023 року в загальному розмірі 123 000,00 грн, з яких: 15\~000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 108\~000,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн (а.с. 29 платіжна інструкція). Відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, а відтак до застосування підлягає положення ч. 2 ст. 142 ЦПК України, згідно якого у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на це, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 1514,00 гривні та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, а саме грошові кошти в розмірі 1514,00 гривні.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає, що співмірними в даному випадку є витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, та саме така сума має бути стягнута з [PERSON] на користь позивача. \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved