Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Зміст позовних вимог У січні 2024 року [PERSON] , через представника - адвоката Яреська Тараса Віталійовича, звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Сіщук Володимир Васильович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1831 від 01.06.2021, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості у загальному розмірі 25 000,00 грн. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з порушенням приватним нотаріусом порядку вчинення оспорюваного виконавчого напису, що є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач вказує, що не отримував від відповідача позасудову вимогу щодо дострокового повернення кредиту чи повідомлення-застереження про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса. Позивач не підписував з відповідачем жодного нотаріально посвідченого договору. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі № 754/1374/24 задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого напису № 1831 від 01.06.2021, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., яке проводиться у виконавчому провадженні № [NUMBER], приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сіщуком Володимиром Васильовичем щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 25 000,00 грн. 02 лютого 2024 року на електронну пошту суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - Тітової Оксани Олексіївни надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач та треті особи у справі належним чином повідомлялися судом про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та письмових пояснень від них не надходило. Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом 10 березня 2020 року між ТОВ « УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0333-2418, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальникові на умовах, передбачених договором, грошові кошти в кредит у сумі 14500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис № 1831 про те, що ним пропонується стягнути з громадянки [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 0333-2418 від 10.03.2020, укладеним з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», заборгованість за період з 19.05.2020 по 12.05.2021, що складається з 14500,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту, 10150,00 грн простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом, 350,00 грн плати за вчинення виконавчого напису, а всього 25 000,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Сіщуком Володимиром Васильовичем від 30.07.2021 ВП № [NUMBER] відкрито виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрованого в реєстрі за № 1831 від 01.06.2021. Норми права та мотиви суду Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Однак пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Однак приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, укладеними у простій письмовій формі, визнані нечинними з дня їх прийняття. З матеріалів справи вбачається, що в порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався, відсутністю оригіналів розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку. Оскаржений позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 01.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Окрім того, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався, також відповідачем не надано засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; не надано оригіналів розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. За встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги позивача щодо визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 1831, вчиненого 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в загальному розмірі 25 000,00 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1211,20 грн та за подання заяви про забезпечення позову у сумі 605,60 грн, що разом складає 1816,80 грн. Щодо витрат на правову допомогу На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн позивач надав договір про надання правничої (правової) допомоги від 24.01.2024 № 24016, укладений із адвокатом Яреськом Тарасом Віталійовичем, додаток № 2 до договору від 24.01.2024, в якому встановлено вартість послуг за домовленістю сторін у виді фіксованого гонорару у сумі 10 000,00 грн, акт приймання-передачі послуг № 1 від 25.01.2024 на суму 10 000,00 грн та розрахункову квитанцію від 25.01.2024 на суму 10 000,00 грн. У клопотанні про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу відповідач посилається на те, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру, є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним час на надання зазначених послуг. Відповідач вказує, що: - підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, а необхідні процесуальні документи є шаблонними, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося досить тривалий час; - заборгованість за виконавчим написом нотаріуса, який визнається таким, що не підлягає виконанню, складає: 25 000,00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу які вже здійснив позивач, складають: 10 000,00 грн. Як результат, витрати на професійну правничу допомогу становлять 40,00 % від суми заборгованості позивача. У разі задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач не позбавляється заборгованості за кредитним договором; - за результатами аналізу ринкової вартості послуг адвокатів у справах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, реальна ринкова вартість складає від 2000,00 грн до 3000,00 грн (в мережі інтернет є щонайменше 10200 пропозицій з надання цієї послуги); - позивачем не було надано до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом з зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт, та розрахунком вартості виконання кожного із виду робіт з врахуванням витраченого на це часу, оформленого у встановленому законом порядку. У клопотанні про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу відповідач просить: - виходячи з принципів співмірності, реальності та розумності, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до середньо ринкової вартості, цієї послуги, що складає 2 500,00 гривень; - враховуючи не надання позивачем до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом з зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт, та розрахунком вартості виконання кожного із виду робіт з врахуванням витраченого на це часу, оформленого у встановленому законом порядку, відмовити в стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до приписів ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За приписами ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved