Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

На обгрунтування позову від 20.09.2023 року [PERSON] зазначив в позовній заяві , що є рідним дідом трьох малолітніх дітей а відповідач [PERSON] його дочка яка веде антисоціальний спосіб життя , ніде не працює, зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, ухиляється від своїх обов`язків по утрианню та вихованню дітей, не піклується та не цікавиться життям дітей, не приймає участі у їх вихованні, не турбується про здоров`я і розвиток дітей. Поведінка та спосіб життя відповідача негативно впливають на психічний стан неповнолітніх дітей, що загрожує їхньому життю та здоров`ю. Відповідач [PERSON] з сім`єю не проживає та ніякої участі у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] не приймає. Двоє старших дітей [PERSON] і [PERSON] проживають з ним та повністю перебувають на його утриманні. Позивач тривалий час опікується дітьми та займається їх вихованням, має стабільну роботу та дохід. Позивач просив суд про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про призначення його опікуном над малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач та представник позивача дали пояснення про підтримання позову з вказаних вище підстав. Також позивач пояснив, що є військовослужбовцем і проходив лікування в медичному закладі у зв`язку з отриманою контузією та після закінчення лікувння зобов`язаний був прибути у військову частину 8 грудня 2023 року але не прибув. З цього питання він спілкувався з представниками військової поліції та сказав, що оформляє опікунство на трьох дітей. Відповідач [PERSON] позов не визнала і пояснила, що з лютого 2022 року припинила проживати однією сімєю з [PERSON] який виїхав за межі України.З липня 2023 року проживала однією сім`єю з трьома дітьми і з бувшим чоловіком, шлюб з яким розірвано , [PERSON] який був військовослужбовцем і загинув в серпні 2023 року. Вона дала згоду соціальній службі щоб двоєї її старших дітей проживали з [PERSON] яка є матір`ю загинувшого [PERSON] на час поки вона облаштує житло за адресою [ADDRESS] . Але позивач без її згоди забрав дітей і не дає їй дітей та не дає їй спілкуватися з дітьми. Вона облаштувала житло за адресою [ADDRESS] для проживання, але позивач і соціальна служба не бажають прийди до місця її проживання і пересвідчитися про наявність умов для проживання дітей . Позивача шукала військова поліція і його дружина була вигнала та він поїхав жити з дітьми в с. Сущани. Їй відомо, що діти бояться позивача коли останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився і розгляд справи проведено у його відсутність. Представник третьої особи без самостійних вимог Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області як органу опіки і піклування підтримала висновох органу опіки і піклування що до розв`язання спору. Також пояснила, що позивач не надав органу опіки і піклування документів , що має стабільний дохід а тому не може бути призначений опікуном дітей. Судом встановлено слідуюче. Згідно актових записів про народження відповідач [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] [INFO] записано за вказівкою матері відповідно до ст.135 ч.1 СК України. Батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 20.02.2020 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] позов задоволено і виключено відомості про батьківство [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 15.01.2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] з підстав , що станом на 10 січня 2024 року [PERSON] проживає з позивачем і батько дитини на прийом до педіатра з дитиною жодного разу не з`являвся і зі слів позивача батько долею сина не цікавиться, матеріально не підтримує та згідно інформації депутата міської ради не проживає з дитиною. Рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 25.07.2023 року затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з підстав неналежного виконання батьківських обов`язків. Висновок обгрунтовано тим, що в квартирі та на подвір`ї грубо порушено санітарно - гігієнічні норми: повсюди розкидані брудні речі, посуд,побутові відходи, пусті пляшки з-під алкоголю та енергетиків, по всьому подвір`ї смітники з непотрібних речей і це підтверджується актами обстеження умов проживання від 14.11.2022 року, 25.01.2023 року, 6.02.2023 року, 16.05.2023 року, 17.07.2023 року. Старший син [PERSON] пропускає заняття в школі без поважних причин, не виходив на онлайн навчання. Вказані акти суду не надавались. Вказані акти обстеження умов проживання суду не надавались. Згідно характеристики за підписом старости Сущанського старостинського округу від 22.08.2023 року [PERSON] пішов добровольцем до лав ЗСУ з 24.02.2022 року де і знаходиться на час складання довідки. 8.08.2023 року одружився з [PERSON] . З 08.04.2020 року по 15.10.2021 року займався вихованням онука [PERSON] який проживав разом з дідусем та був повністю на його забезпеченні. Зауважень до поведінки [PERSON] сільська рада не має. Згідно характеристики на учня 2 класу КЗ КМР « Кагарлицький ліцей №4» без дати видачі за підписом директора закладу та класного керівника і згідно характеристики на учня 3 класу КЗ КМР « Кагарлицький ліцей №4» без дати видачі за підписом директора закладу та класного керівника до школи [PERSON] прийшов зовсім непідготовлений. За період навчання у 1 та 2 класах рівень успішності був низький з усіх предметів. Читав дуже слабо. Навичками додавання і віднімання володів слабо. Мама навчанням сина не цікавилась. Контроль з боку мами був відсутній. На даний час [PERSON] проживає в родині дідуся який всіляко допомагає дитині, хвилюється за його навчання та виховання,постійно контактує з учителем та цікавиться навчанням та поведінкою внука в школі. З вказаних характеристик вбачається, що незважаючи на те, що [PERSON] півтора року проживав в сім`ї позивач останній не вчиняв дій по підготовці дитини до школи як і мати дитини, що вплинуло на те, що дитина за період навчання у 1 та 2 класах мала низький рівень успішності з усіх предметів та читала дуже слабо. Згідно службової характеристики від 24.08.2023 року і довідки від 24.08.2023 року військовослужбовець [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині і характеризується позитивно. Згідно акту обстеження умов проживання від 3.01.2024 року [PERSON] проживає в сім`ї позивача з серпня 2023 року, а [PERSON] з 16.10.2023 року в однокімнатній квартирі і діти мають окреме спальне місце та належні умови для навчання і розвитку дітей. Згідно медичного висновку від 12.04.2019 року на дитину - інваліда віком до 18 років [PERSON] , [INFO] має захворювання - аномалія розвитку верхніх кінцівок і цей висновок дійсний до 1.04.2024 року з датою переогляду 1.04.2024 року. І у вказаному висновку вказано відповідача [PERSON] як матір з чого суд вбачає, що мати піклувалась про здоров`я дитини. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого та довідки від 15.03.2024 року позивач знаходився в НДСЛ «Охматдит» з 7.02.2024 року по 15.03.2024 року по догляду за дитиною [PERSON] якій проведено операцію у зв`язку з захворюванням товстої кишки. Згідно довідки від 24.01.2024 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП « Дитяча клінічна лікарня №9 Подільського району міста Києва у період з 18.01.2024 року по 24.01.2024 року у супроводі позивача. Згідно консультативного висновку лікаря - генетика від 18.04.2024 року вказано основний діагноз [PERSON] як вроджені вади розвитку . Також зазначено, що спадковість дитини обтяжена, зі слів позивача, під час вагітності мама вживала наркотичні засоби. Згідно консультативного висновку від 22.04.2024 року дитина [PERSON] потребує госпіталізації для планового опративного втручання під наглядом опікуна. Згідно довідки від 1.05.2024 року відповідач [PERSON] отримує державну соціальну допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. щомісячно з липня 2023 року по квітень 2024 року. Згідно довідки від 1.05.2024 року відповідач [PERSON] отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю в розмірі 2100 грн. з липня 2023 року по грудень 2023 року і в розмірі 2361 грн. з січня 2024 року по квітень 2024 року. Згідно довідки позивач працює вантажником з окладом 7100 грн. у фізичної -особи підприємця з 5 квітня 2024 року. Згідно показів свідка [PERSON] в серпні 2023 року бачила по місця проживання відповідача [PERSON] . безлад і пропонували допомогти , але відповідач відмовилась отримати допомогу. Відповідач пішла з дітьми в лікарню а потім відмовилась перебувати в лікарні. Погодили з відповідачем [PERSON] , що старші двоє дітей на час наведення порядку по місцю проживання відповідача будуть проживати з дідом і бабою, а менша дитина буде проживати з матір`ю. Згідно показів свідка [PERSON] в серпні 2023 року до неї перейшли проживати двоє старших дітей відповідача [PERSON] . Потім приїхав п`яний позивач і забрав з собою старшого [PERSON] , а через 2 дні повернув дитину їй. Потім позивач зайшов в запой і забрав дітей та повіз до бувшої співмешканки. Вона їздили з дитиною [PERSON] в НДСЛ «Охматдит» для лікування але сказали приїхати коли вага дитини буде більше 15 кг . Ця дитина казав їй син, що загинув, є його дитиною. Потім приїхав позивач і сказав щоб передала йому [PERSON] так як треба терміново їхати на обстеження в медичний заклад і вона передала [PERSON] позивачу так як їй необхідно було прибути до нотаріуса у зв`язку з загибеллю сина військовослужбовця . Свідок вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Згідно показів свідка [PERSON] , яка є дружиною позивача, їй відомо, що соціальна служба на певний час вилучила у відповідача [PERSON] дітей так як житло відповідача не відповідало санітарним нормам . Спочатку в їх сім`ї почав проживати [PERSON] , потім [PERSON] , потім [PERSON] які і на даний час проживають в сім`ї позивача і мають необхідні умови. Згідно показів свідка [PERSON] їй відомо, що близько двох років її син проживає з відповідачем [PERSON] та вважає , що відповідач негативно впливає на нього і викрав у баби гроші та відповідач навчили його курити наркотичні засоби, а він раніш воював. [PERSON] в судовому засіданні пояснив , що бажає спілкуватися з матір`ю, [PERSON] в цей час сиділа з матір`ю в залі судового засідання і вбачається, що їй було комфортно з матір`ю. [PERSON] пояснив, що гуляє з братом [PERSON] і якихось негативних емоцій що до матері не мав. Згідно виписок з історії хвороб з 17.07. по 18.07.2023 року відповідач [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні КНП КМР « Кагарлицька багатопрофільна лікарня» з трьома дітьми і в подальшому самовільно покинула стаціонар і від обстеження та лікування відмовилась. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п.4 ч.1 ст.164 СК України одною з підстав позбавлення батьківських прав є встановлення, що мати, батько є хронічними алкоголіками або наркоманами. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У рішенні від 16.07.2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд, вирішуючи цей спір, на перше місце ставить інтереси кожної дитини оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Наданими позивачем доказами не підтверджується, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків і що в інтересах дітей є підстави для позбавлення батьківських прав матір відносно трьох дітей яка на пропозицію соціальної служби погодилась , щоб діти проживали в знайомих їй осіб на час коли вона виконає необхідні роботи за місцем проживання для створення належних умов проживання дітей і надала в судовому засіданні фото місця свого проживання на яких вбачається задовільні умови для проживання трьох її малолітніх дітей та пропонувала позивачу пересвідчитись у правдивості її тверджень і прийти особисто до місця її проживання, але позивач не побажав скористатись цим правом і спростувати твердження відповідача [PERSON] та надані нею докази. Надані позивачем фото місця проживання відповідачем з посиланням, що фотографування здійснене працівником поліції не є допустимим доказом так як відповідач [PERSON] стверджує , що фотографування відбулось в той час коли вона приходила з дітьми в житлове приміщення з метою прибирання і в цей час проживала з дітьми за іншою адресою, а самі фотографії не містять даних про дату, місце та обставини у зв`язку з якими здійснено фотографування. Згідно виписок з історії хвороб з 17.07. по 18.07.2023 року відповідач [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні КНП КМР « Кагарлицька багатопрофільна лікарня» з трьома дітьми і в подальшому самовільно покинула стаціонар і від обстеження та лікування відмовилась. Відповідач [PERSON] пояснила, що так вирішувалось питання проживання її дітей на час ремонту по місцю її проживання . Але вона не погоджувалась на примусове поміщення до лікарні ї зверталась Також не надано позивачем належних і допустимих доказів, що відповідач [PERSON] зловживає алкольними та наркотичними засобами. Згідно показів свідка [PERSON] їй відомо, що відповідач [PERSON] навчила її повнолітнього сина курити наркотичні засоби. Вказані покази не є достаніми для висновку про зловживання відповідачем наркотичними засобами а також суд ці покази оцінює критично так як вбачається неприязнь свідка до відповідача [PERSON] . Згідно консультативного висновку лікаря - генетика від 18.04.2024 року вказано основний діагноз [PERSON] як вроджені вади розвитку . Також зазначено, що спадковість дитини обтяжена, зі слів позивача, під час вагітності мама вживала наркотичні засоби. Вказані покази не є достаніми для висновку про зловживання відповідачем наркотичними засобами а також суд ці покази оцінює критично так як вбачається заінтересованість позивача у вирішенні спору на його користь. З висновками органу опіки та піклування суд не може в повній мірі погодитися так як висновки не містять відомостей щодо наявності виключних обставин, які були б підтверджені відповідними доказами і які б свідчили про свідоме нехтування матір`ю і батьком своїм обов`язком , а тому суд не вбачає достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. На час звернення до суду Нікадім не проживав в сім`ї позивача і відповідно до ст.49 ч.3 ЦПК України позивач не заявляв про зміну підстав позову в цій частині , а тому не має право відповідно до ст.165 ч.1 СК України на звернення з позовом до суду про позбавлення батьківських прав обох відповідачів. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 20.02.2020 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] позов задоволено і виключено відомості про батьківство [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] . А тому [PERSON] не є батьком [PERSON] і не може бути позбавлений батьківських прав відносно вказаної дитини. Відповідно до ст.60 ч.3 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Позивач не довів, що діти позбавлені батьківського піклування і до суду не надходило подання органу опіки і піклування про призначення опікуна трьом дітям. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21, Верховний Суд дійшов висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19). За вказаних обставин слід відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про призначення опікуном [PERSON] , [INFO] , над малолітніми дітьми: [PERSON] ,, [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .

Outcome: dismissed