Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

30.10.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю адвоката Бондаренко Марини Григорівни засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором №002-4717989-СК про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 21.05.2018 року, строком дії 12 місяців з автоматичною пролонгацією у розмірі 89541,76 грн., з яких 52251,19 грн. - заборгованості по тілу кредиту та 37290,57 грн. - заборгованості за процентами, а також стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2684,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка та позивач, уклавши відповідний договір погодили між собою умови використання коштів відповідачкою, яких вона не дотримала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яку позивач бажає стягнути з відповідачки. Ухвалою судді від 27.11.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.103). Позивач про вказану ухвалу був проінформований засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України, відповідачка вказану ухвалу разом із копією позовною заяви з додатками отримала 01.12.2023 року (а.с.106). Заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 21.05.2018 року відповідачка підписала заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002-4717989-СК відповідно до вимог ст.634 ЦК України, в якій підтвердила, що вона ознайомилася з публічною пропозицією позивача та Тарифами Таскомбанку, які разом складають між відповідачкою та позивачем відповідний договір (а.с.7). Строк дії договору був визначений строком 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Сама заява не містила жодних посилань на те, що вказаний договір є кредитним зі сплатою процентів на користь позивача з боку відповідача. В день укладання договору 21.05.2018 року [PERSON] підписала наданий уповноваженим представником позивача паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка» строком дії до 20.06.2018 року, в якому на вказаний період було зазначено розмір процентної ставки у вказаний період, зокрема пільговий та стандартний (а.с.8-9). Його підписання відповідачкою не може слугувати доказом того, що відповідачка підтвердила факт процентних кредитних відносин між сторонами та погодилася на запропоновані їй умови, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Для отримання банківських послуг [PERSON] отримала у позивача банківську картку [NUMBER] , строк дії якої з наданих суду документів визначити не має можливості. В той же час надані суду виписки про рух коштів по рахунку [PERSON] IBAN [NUMBER] дозволяють прийти до висновку, що договір між сторонами дійсно пролонгувався після 21.05.2019 року та діяв до 07.06.2023 року (а.с.26-81). Таким чином, погоджуючись з вимогами позивача щодо необхідності повернення відповідачем сум отриманих у позивача коштів, суд вважає, що відсутні підстави для нарахування позивачем відповідачці відсотків, вимога щодо стягнення яких у розмірі 37290,57 грн. заявлена у позовній заяві відповідно до розрахунку заборгованості станом на 03.10.2023 року по вищевказаному договору №002-4717989-СК про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 21.05.2018 року (а.с.24-25), оскільки вказане нарахування не відповідає підписаним відповідачкою заяві-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002-4717989-СК від 21.05.2018 року, оскільки не містить умов щодо можливості позивача нараховувати відсотки за користування отриманими у нього відповідачкою коштами, а наданий суд витяг з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с.12-23), як і Тарифи на обслуговування фізичних осіб за пакетом послуг «Weekend card» (а.с.10-11) не містить підпису відповідачки, що вказує, що зазначені в них умови відповідачка та позивач не погоджували. У даному випадку мова йде про те, що на вказаній складовій договору позики, крім заяви-договору відповідачки від 21.05.2018 року та підписаним нею паспорту кредиту з обмеженим строком дії, який не є кредитним договором у розумінні вимог Цивільного кодексу України, зокрема ст.634, відсутні ознаки підтвердження відповідачки саме на ті умови, які запропонував позивач відповідно до його розрахунків у позовній заяві та у розрахунку заборгованості станом на 03.10.2023 року по вищевказаному договору. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відносно даної справи, суд зазначив, що позивач неправомірно нараховував відповідачки відсотки за користування коштами за весь період дії договору, а крім цього позивачем використано право дострокового стягнення всієї суми кредиту шляхом направлення повідомлення-вимоги від 07 червня 2023 року за вих. № 150284/70.2.2, а відповідно 07.06.2023 року припинився строк дії договору між сторонам. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач, направивши повідомлення-вимогу від 07.06.2023 року про дострокове стягнення заборгованості (в частині процентів яка визнана судом неправомірною), змінив строк дії та умови кредитного договору, фактично припинивши його дію, тому будь-які нарахування поза вказаним строком є неправомірними та стягненню не підлягають. Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість по тілу кредиту була не змінна з 30.10.2021 року та склала розмір 52251,19 грн., які суд і стягує з відповідачки, як доведений борг під час судового розгляду. Крім цього, при стягненні вказаної суми основне зобов`язання між сторонами припиняється та в подальшому до відповідачки позивач зможе застосовувати у судовому порядку виключно санкції, передбачені ст.625 ЦК України (індекс інфляції та 3% річних), які на час воєнного стану застосуванню не підлягають відповідно до норм ЦК України. Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 58,35% (52251,19 грн. від 89541,76 грн. заявлених), тому судовий збір у цій сплаві повинен був стягнутий з відповідачки також у розмірі 58,35% від сплаченого у розмірі грн., що становить 1566,11 грн., а іншу частину слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial