Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

19 лютого 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина. За життя батько залишив заповіт, яким все своє майно заповів позивачці. У власності спадкодавця перебував житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . Дане домоволодіння відносилось до майна колгоспного двору, головою якого був [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачею свідоцтва. Однак, отримала відмову, яку нотаріус мотивував тим, що колгоспний двір на теперішній час не є суб`єктом цивільних правовідносин, частки всіх членів в майні колгоспного двору не виділені та відсутній документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно. [PERSON] зазначає, що станом на 01.07.1990р. у спірному будинку були зареєстровані та постійно проживали: [PERSON] , його дружина [PERSON] , їхні два сини [PERSON] , [PERSON] та сама позивач, а відтак їм всім, як членам колгоспного двору належало по 1/5 частині його майна. Оскільки інші колгоспного двору на своїй частки в ньому не претендують, [PERSON] просила визнати за нею право власності на весь житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташовані за вищевказаною адресою. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2024 року відкрито загальне провадження у справі. Витребувано у державного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Мануляк І.В. копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відзиви на позовну заяву до суду не надходили. Ухвалою суду від 02.04.2024р. підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання [PERSON] не з`явилася. Від представника позивача [PERSON] надійшло письмове клопотання, в якому вона просила розглянути справу за відсутності її та позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду письмові заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги ними визнаються в повному обсязі та вони не заперечують проти їхнього задоволення. Розгляд справи просили здійснити за їхньої відсутності. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін щодо суті спору, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у ній докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у\~статті 43\~цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Частиною шостою\~статті 263 ЦПК України\~передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини першої та четвертої\~статті 206 ЦПК України\~позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві.\~У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даній справі своє підтвердження в повному обсязі не знайшли. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про оправо особистої власності на жилий будинок, виданому на підставі рішення виконавчого комітету Коломийської районної ради народних депутатів №220 від 14.10.1987р., жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Відповідно до реєстраційного напису, право власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] було зареєстровано в реєстрову книгу за реєстровим №6 від 16.04.1988р. В довідці №243/02-25 від 19.02.2024р., виданій Коршівською сільською радою вказано, що господарство за адресою: [ADDRESS] відноситься до колгоспного двору. Станом на 01.07.1990 р. у будинку за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON] голова господарства, [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] син, [PERSON] донька. В довідці №9/11-09 виданій Коршівською сільською радою від 08.02.2024р. зазначено, що згідно записів в по господарській книзі № [NUMBER] , особовий рахунок № [NUMBER] [ADDRESS] за [PERSON] числились земельні ділянки загальною площею 1,7589 га., з них: 0,2494 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,3695 га. для ведення особистого селянського господарства та 1,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 02.01.2024р. та виписки з інвентаризаційних матеріалів вбачається, що домоволодіння по [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ «А» загальною площею 88,6 кв.м., житловою 65,0 кв.м., спорудженого 1981 р., літньої кухні літ. «Б» (1981р.), стайні літ «В» (1981р.), стодоли літ «Г» (1981р.), погрібу літ «Д» (1981р.), стодоли літ «Ж» (1981 р.), гаражу літ. «З» (1981р.), стайні літ. «К» (1981 р.), вбиральні літ «Л», навісу літ. «М» (1981р.) криниці №1, огорожі №2-3, вимощення І. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК Української РСР\~у редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно із частиною другою\~статті 120 ЦК Української РСР\~у редакції 1963 року, колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент. Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 308/3775/14-ц. Частиною першою\~статті 112 ЦК Української РСР\~у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц. Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася в с. Казанів, Коломийського району, Івано-Франківської області 28 жовтня 1974р. ЇЇ батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . 01.05.1993р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . В даній справі встановлено, що станом на 15.04.1991р. позивач, її брати [PERSON] та [PERSON] , а також їхні батьки [PERSON] та [PERSON] були членами колгоспного двору, а тому кожному із них належало по 1/5 частці в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема і на 1/5 частку вищевказаного домоволодіння. Положеннями ст.. 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є\~особисте розпорядження\~фізичної особи\~на випадок\~своєї смерті. Право\~на заповіт\~має фізична\~особа з\~повною цивільною\~дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Частиною 1 ст. 1235, ч.1 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. \~Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, зокрема вказує, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення ,\~а також\~повинен бути\~особисто підписаний\~заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252\~цього Кодексу. 03.02.2020р. секретарем Коршівської сільської ради Гнатюк В.В. був посвідчений заповіт за яким [PERSON] все своє майно, майнові права та обов`язки заповів [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. \~Згідно ч.1, 3 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України). 25.04.2023р. [PERSON] подала до Третьої коломийської держнотконтори заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] . Того ж дня заяву про відмову від прийняття спадщини подала дружина спадкодавця [PERSON] . Згідно із\~частиною першою статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23\~постанови Пленуму\~ВСУ від\~30.05.2008\~№ 7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» передбачено,\~що за\~наявності умов\~для одержання\~в нотаріальній\~конторі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~вимоги про\~визнання права\~на спадщину\~судовому розглядові\~не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори від 07.02.2024р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Рішення нотаріуса мотивовано тим, що з представлених спадкоємицею документів слідує, що право власності на спадкове нерухоме майно зареєстроване за спадкодавцем як головою колгоспного двору. Частки голови та інших членів у майні колгоспного двору не виділені. Колгоспний двір на даний час не є суб`єктом цивільних правовідносин, а тому немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Отже, належними письмовими доказами була підтверджена неможливість оформлення позивачем в нотаріальній конторі своїх прав спадкоємця на нерухоме майно, яке залишилося після смерті її батька, що призвело до необхідності звернення до суду з даним позовом. З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що в силу переходу прав спадкодавця до його єдиного спадкоємця, [PERSON] отримала в порядку спадкування за заповітом належну її покійному батьку 1/5 частку домоволодіння, що разом з її 1/5 часткою, як члена колгоспного двору, в загальному складає 2/5 частки. Відтак, в цій частині, суд знаходить позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Підстав для задоволення вимог на ще 3/5 частки спірного майна суд вважає відсутніми, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що вказана частка належить відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (кожному по 1/5), також як членам колгоспного двору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial