Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Адвокат Яковенко Євген Миколайович, в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», Моторного (транспортного) бюро України у якій просить: стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану злочином в розмірі 90711,56 грн., моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.; стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та Моторного (транспортного) бюро України в солідарному порядку 53255,62 грн. страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.02.2023 близько 09 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Transporter» д.н.з. [NUMBER] , рухався в межах населеного пункту - с. Бобрик, Роменського району, знехтував вимогами Правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу де допустив зіткнення з автомобілем марки «MAN» моделі «8.163», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.07.2023 по справі № 585/2617/23 кримінальне провадження № 12023200470000131 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Вищевказаними діями [PERSON] пошкоджено майно, яке належить позивачу, а саме автомобіль «MAN» моделі «8.163», д.н.з. [NUMBER] . При цьому позивачу завдано матеріальних збитків на суму 143967,18 грн. та спричинено моральну шкоду, яку [PERSON] оцінює в розмірі 100000,00 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «Український страховий стандарт». Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 08.05.2023 на адресу ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» було направлено повідомлення про ДТП, однак у встановлений законом строк відповідач не направив спеціаліста для оцінки матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у зв`язку із чим [PERSON] звернулась до суб`єкта оціночної діяльності та отримала звіт від 22.06.2023 № 1-22 про розмір матеріального збитку. Відповідно до звіту, вартість відновлювального ремонту становить 143967,18 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складників 53255,62 грн., яка підлягає стягненню зі страховика та МТСБУ в солідарному порядку. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» перебуває у стані припинення у зв`язку із чим, враховуючи положення п. п. «ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ залучено другим відповідачем. Також позивач указує на те, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Позивач зазначає, що оскільки вартість завданого їй збитку в результаті пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини обвинуваченого, перевищує належний до виплати розмір страхового відшкодування, з [PERSON] на її користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, а саме 90711,56 грн. (143967,18 53255,62). Також позивач зазначає, що у зв`язку із подією ДТП їй була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданнях з приводу пошкодження її майна, яке використовувалось для підприємницької діяльності. Станом на момент ДТП [PERSON] перебувала на 4-6 тижні вагітності. В кінці березня 2023 року у плоду було діагностовано наявність патології незрощення губи та піднебіння. У зв`язку з таким діагнозом на момент народження дитині дають групу інвалідності. Позивач зазначає, що серед можливих причин патології плода є вплив зовнішніх факторів, при цьому інші фактори, які могли призвести до таких наслідків виключені, оскільки у потерпілої дитина ЕКЗ, їй з чоловіком робили генетичне дослідження ембріона, який був повністю здоровий. Методом виключення залишається лише вплив зовнішніх факторів, в даному випадку стресу, оскільки через ДТП [PERSON] була вимушена приїздити на місце ДТП, вирішувати питання збереження вантажу та автомобіля. Представник МТСБУ подав до суду відзив у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог до указаного відповідача. Зазначив, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», поліс ЕР208651393. У деліктному зобов`язанні, яке виникло внаслідок ДТП, зобов`язаними суб`єктами є винна особа (безпосередній заподіювач шкоди) та його страхова компанія у межах ліміту відповідальності 130000,00 грн. Посилаючись на практику Верховного Суду у даній категорії справ, представник зазначає, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В частині залучення МТСБУ до участі у даній справі представник, посилаючись на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц зазначив, що відповідно до Закону № 1961-IV МТСБУ відшкодовує шкоду за страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи. В частині стягнення матеріальної шкоди, вважав, що позов має бути задоволено у повному обсязі. Також просив стягнути з [PERSON] судові витрати понесені МТСБУ на оплату правничої допомоги. Адвокат Фомінов Р.М. подав до суду відзив у якому в задоволенні вимог до [PERSON] просив відмовити. Зазначив, що боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Всупереч положень ст. 33.3 та 36.1 Закону № 1961-IV у справі відсутня вмотивована відповідь МТСБУ щодо сплати та узгодження страхового відшкодування. Представником позивача надано звіт від 22.06.2023 № 1-22 про оцінку майна. Висновок експерта не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України в ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду. Вважає звіт від 22.06.2023 № 1-22 неналежним доказом у справі. Позивачем не додані докази проведеного ремонту транспортного засобу. В частині відшкодування моральної шкоди зазначив, що позивачем не надано доказів в обґрунтування доводів про наявність у неї моральних страждань. Саме по собі зазначення у позові про заподіяння моральної шкоди, без доведення такого факту, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та душевними стражданнями позивача, не може бути підставою для задоволення таких вимог. До позовної заяви додано висновок за результатами секвенування ДНК, однак для його розуміння необхідно надати висновок лікаря з детальною клінічною картиною. З наданих позивачем довідок не вбачається наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями і виною відповідача. Не є належними доказами, на думку представника [PERSON] , надані представником позивача без перекладу на українську мову, копії незрозумілих документів. Внаслідок ДТП, яка сталася 18.02.2023 позивач не зазнала жодних тілесних ушкоджень, нею не доведено з яких підстав нею визначено розмір моральної шкоди в 100000,00 грн. Ухвалою від 29.01.2024 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 03.04.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. В частині обґрунтування вимог щодо стягнення моральної шкоди зазначили, що позивач є фізичною особою-підприємцем. Автомобіль, який постраждав в результаті ДТП, використовується нею для здійснення підприємницької діяльності. В той день автомобілем перевозився товар, який був пошкоджений під час ДТП, а тому усі питання щодо організації перевантаження на інший автомобіль, його доставки, перемовин з покупцями узяла на себе позивач. При цьому на момент ДТП [PERSON] перебувала у стані вагітності. Додатково в обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди, [PERSON] зазначила, що вони з чоловіком були вимушені звернутися до спеціалізованої клініки за послугою екстракорпорального запліднення. В січні їй провели процедуру «підсадки». В цей час вона намагалася вести здоровий спосіб життя, нормально харчуватися, уникати зайвих стресів та хвилювання. Вони з чоловіком провели дослідження і у дитини не були виявлені жодні патології. Подія ДТП була для неї значним стресом, вона переживала, їздила на місце ДТП, особисто спілкувалася зі слідчими, організовувала перевантаження товару, який віз автомобіль, була вимушена винаймати додатковий транспорт, робітників, прибувала на слідчий експеримент. Усі ці обставини значно вплинули на її психоемоційний стан. Потім вона дізналася про наявність у її дитини патології із якою вона у подальшому народилась, та яка на думку позивача, викликана стресом, пов`язаним із подією ДТП. [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились. Представник просив справу розглянути без їх участі, проти задоволення позовних вимог до [PERSON] заперечував. Представник ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через підсистему Електронний суд (а.с. 119). Представник МТСБУ у судове засідання також не з`явився, справу просив розглядати без його участі. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Так, [PERSON] є власником транспортного засобу автомобіля «MAN» моделі «8.163», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 7) Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.07.2023 по справі № 585/2617/23 закрито кримінальне провадження № 12023200470000131 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України. Зокрема суд уставив, що 18.02.2023 близько 09 год. 45 [PERSON] керував технічно справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Transporter», д.н.з. [NUMBER] та рухався в межах населеного пункту по автодорозі «Р-60», сполученням «Кролевець-Конотоп-Ромни-Пирятин» в с. Бобрик, Роменського району, Сумської області зі сторони м. Ромни в напрямку м. Лохвиця, Полтавської області. В ході руху [PERSON] , перебуваючи поблизу будинку № 90 по вул. Київській в с. Бобрик, Роменського району, знехтував вимогами Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не вибрав прийомів керування автомобілем, які б дозволили йому контролювати напрямок руху автомобіля, виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з автомобілем марки «MAN» моделі «8.163», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] (а.с. 67-68). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen» «Transporter», д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» згідно полісу № EP208651393, ліміт відповідальності 130000,00 грн. 08.05.2023 водієм автомобіля «MAN», [PERSON] , складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яку було направлено на адресу ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» (а.с. 41). Як зазначив представник позивача, таке повідомлення було направлено у зв`язку із тим, що винуватець ДТП самостійно не повідомив свого страховика. Жодної реакції на указане повідомлення від страхової компанії не було. Також, 22.06.2023 оцінювачем ФОП [PERSON] , за замовленням [PERSON] складено звіт про оцінку майна № 1-22, а саме автомобіля марки «MAN» «8.163», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 8-37). Відповідно до указаного звіту, вартість відновлювального ремонту ТЗ складає 143967,18 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників 53255,62 грн., розмір матеріального збитку на 18.02.2023 склав 53255,62 грн. Звернувшись до суду позивач просить стягнути на її користь солідарно з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та МТСБУ суму страхового відшкодування, з урахуванням фізичного зносу, в розмірі 53255,62 грн., а з [PERSON] , як винуватця ДТП, різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка складає 90711,56 грн. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. п. 9.1, 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином страховик, в межах страхової суми, повинен відшкодувати потерпілому оцінену шкоду з урахуванням зносу. Згідно з п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Матеріали справи не містять доказів того, що ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» направило спеціаліста для огляду пошкодженого автомобіля [PERSON] або відреагувало на повідомлення про ДТП, яке було направлено на його адресу засобами поштового зв`язку. У зв`язку із цим позивачем було самостійно залучено спеціаліста (суб`єкта оціночної діяльності) та розраховано розмір завданого їй збитку. Як уже зазначено судом вище, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «MAN» «8.163», д.н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників становить 53255,62 грн., яка в силу положень п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню зі страховика, в даному випадку ПрАТ «СК «Український страховий стандарт». Крім того, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 686/17155/15-ц, суд, із посиланням на постанову Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 вказав, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Таким чином, [PERSON] як особа, винна у ДТП, зобов`язаний відшкодувати [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка у даному випадку становить 90711,56 грн. Заперечуючи проти позовних вимог, представник [PERSON] вважав звіт від 22.06.2023 № 1-22 про оцінку майна неналежним доказом. Зазначив, що висновок експерта не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України в ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду. Суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на наступне. У постанові від 19.09.2018 у справі № 753/21177/16 Верховний Суд висловив правову позицію, відповідно до якої визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Як свідчить наданий звіт від 22.06.2023 № 1-22, метою його складення є визначення вартості (розміру) матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження КТЗ його власнику. При цьому оцінювач [PERSON] діяв на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 75/20 від 06.02.2020 (а.с. 36) та здійснює свою діяльність за напрямками: 1.1 «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок, та майнових прав на них»; 1.2 «Оцінка машин і обладнання»; 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів»; «Оцінка рухомих речей, крім таких, що віднесені до машин, обладнання, колісних транспортних засобів, літальних апаратів, судноплавних засобів, та тих, що становлять культурну цінність»; має кваліфікаційне свідоцтво від 07.10.2017 № 201 (а.с. 36), підвищував кваліфікацію за вищевказаними напрямками діяльності, що підтверджується копією посвідчення від 15.09.2021 № 491-ПК (а.с. 36 зворот. стор.). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладені вище обставини, з огляду на відсутність інших доказів, які б спростовували доводи позивача в частині завданого їй збитку, суд вважає, що оцінка майна проведена відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», належним суб`єктом, а тому звіт про оцінку майна від 22.06.2023 № 1-22 є належним та допустимим доказом. При цьому представник [PERSON] не ставив під сумнів результати досліджень та визначені оцінювачем розміри збитків, викладені у звіті. Представник, вважаючи звіт про оцінку неналежним доказом, посилався виключно на відсутність у ньому відомостей про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність. Суд зазначає, що по-перше представником [PERSON] не ставилось питання про призначення експертного дослідження питання визначення розміру завданого транспортному засобу позивача збитку. По-друге, звіт про оцінку майна, на відміну від висновку експерта, не повинен містити відомостей про попередження оцінювача про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім того, Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 у справі № 711/650/13-ц зазначив, що об`єктивність та достовірність звітів та висновків оцінювача не визначається попередженням його виконавцем про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними та достовірними на підставі відповідного лише попередження. Об`єктивність оцінки майна та здійснення її у відповідності до вимог чинного законодавства як обов`язок оцінювача передбачені статтею 13 Закону про оцінку майна без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність. Щодо вимог до Моторного (транспортного) бюро України про стягнення страхового відшкодування, суд зазначає наступне. У постанові від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала: як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» ч. 1 ст. 41 Закону № 1961-IV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 ст. 41 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктами 20.2, 20.3 ст. 20 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. При цьому згідно з п. 7 ст. 51 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування. Відтак обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи. Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому не має значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства. Одночасно у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обов`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат. Відтак відповідно до зазначеного Закону з моменту визнання судом страховика банкрутом та введення ліквідаційної процедури передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи. Як свідчить інформація із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» перебуває у стані припинення за рішенням засновників з 18.05.2023 (а.с. 105). Таким чином в даному випадку ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» зобов`язане самостійно відшкодувати шкоду, задану [PERSON] транспортному засобу [PERSON] . У такому випадку позовні вимоги [PERSON] до МТСБУ задоволенню не підлягають. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з п. 3, 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно з п. 9 вищевказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування завданої моральної шкоди [PERSON] вказала, що при ДТП було пошкоджено її майно, яке використовувалось для підприємницької діяльності, що викликало душевні переживання. Коли сталася ДТП позивач перебувала у стані вагітності, і це був для неї значний стрес та зайві переживання, в тому числі у зв`язку з тим, що це перша вагітність, а подружжю довелося вдатися до екстракорпорального запліднення. Також вона значною мірою переживала, їздила на місце ДТП особисто, спілкувалася зі слідчими, організовувала перевантаження товару, який віз автомобіль, була вимушена винаймати додатковий транспорт, робітників, прибувала на слідчий експеримент. Сама подія ДТП потягла за собою також наслідки у вигляді недоставленого товару та невдоволених клієнтів. Усі ці обставини значно вплинули на її психоемоційний стан. Потім вона дізналася про наявність у її дитини патології із якою вона у подальшому народилась, та яка на думку позивача, викликана стресом, пов`язаним із подією ДТП. Суд погоджується із твердженнями [PERSON] з приводу тих обставин, що сама подія ДТП дійсно могла мати значний тривожний вплив, особливо у сукупності із тією обставиною, що постраждалий автомобіль використовувався у підприємницькій діяльності, а товар який у ньому перебував, міг дійсно постраждати. Усе це могло бути посилено станом вагітності позивача. Однак, суд не може об`єктивно пов`язати факт ДТП із обставиною народження у позивача дитини з певними вадами, як остання стверджувала, причиною формування яких був сильний стрес саме від ДТП. Дані обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а медична документація, надана позивачем, не містить прямих вказівок та відповідних висновків щодо зв`язку стресу, пережитого позивачем, з патологією народженої дитини. Крім того, стрес як фактор формування такої патології міг бути викликаний не тільки подією ДТП, а наприклад станом війни, яка на момент ДТП тривала уже майже рік. При цьому суд враховує, що протягом певного періоду [PERSON] була вимушена змінити сталий уклад життя, ремонтувати пошкоджений автомобіль, займатися відновленням своїх прав, звертаючись до страхової компанії та у кінцевому випадку до суду, що свідчить про те, що остання зазнала певних переживань та тривоги, у зв`язку із чим зазнала моральної шкоди. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, зважаючи на ступінь доведеності розміру моральної шкоди та обставин, які її спричинили, суд вважає оцінену позивачем суму моральної шкоди необґрунтованою у зв`язку із чим вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. При цьому суму моральної шкоди суд оцінює у 8000,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 85,88 грн. (1073,60х8/100).

Outcome: partial