Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з даним позовом та просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 04 серпня 2017 року Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1441, та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подання цього позову до суду і до досягнення ними повноліття, у загальному розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Заява мотивована тим, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося в зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними, наявності різних поглядів на сімейне життя та через втрату почуття взаємної любові. Введення спільного побуту між сторонами припинено. Вимоги про стягнення аліментів позивач заяву обґрунтовує тим, що від шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживають разом з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні на території Республіки Польща. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, хоча є здоровим та працездатним, а тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Провадження у справі відкрито 02 жовтня 2023 року, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. [PERSON] в адресу суду надав відзив, в якому зазначив, що категорично проти розірвання шлюбу, оскільки з моменту відкриття провадження у справі дружина не дозволяє спілкуватись з дітьми. Повідомив про те, що ніколи не відмовлявся утримувати дітей і вважає за необхідне просити суд з урахуванням стану його здоров`я , здоров`я непрацездатних батьків в разі задоволення позову встановити тверду грошову суму коштів на утримання. За таких обставин просив надати строк для примирення з [PERSON] в справі про розірвання шлюбу строк для примирення до закінчення воєнного стану в Україні та стягнути з нього на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 25000, 00 грн, починаючи з дня подання позову і до повноліття однієї з дитини. У заяві представника позивача, поданої після отримання відзиву на позов вказано на невідповідність заяви по суті справи вимогам ст. 178 ЦПК України. Крім того зазначено, що позивач не змінила свого рішення розірвати шлюб укладений з відповідачем. Позов підтримує, примиритись з відповідачем не бажає. Також вказала, що перебуваючи в липні- серпні 2023 року [PERSON] перебуваючи на території Республіки Польща, вчинив фізичне та психологічне насильство по відношенню до [PERSON] , внаслідок вказаних подій останній була надана медична допомога, а також за даним фактом було порушено кримінальне провадження. Позивач, її представник в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи. Разом з тим, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідач також в судове засідання не з`явився, 17.04.2024 р. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибуття до суду у зв`язку із перебуванням у відрядженні. Разом з тим, з огляду на те, що відповідачем неодноразово подавались заяви про відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши докази наявні в матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 04 серпня 2017 року Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у місті Києві, зареєстровано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , актовий запис №1441, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу, копія якого долучена до матеріалів справи. Після реєстрації шлюбу позивач отримала прізвище чоловіка- « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (копії свідоцтв про народження наявні в матеріалах справи). Позивач вказує, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинились, сторони проживають окремо один від одного та не ведуть спільне господарство. та спільне господарство не ведеться. Викладені позивачем [PERSON] обставини не спростовуються [PERSON] . Проте, відповідач зазначає, що проти розірвання шлюбу, оскільки позивач після відкриття провадження у справі не надає можливості бачити спільних дітей і просить надати час на примирення до закінчення військового стану в Україні. Так, за приписами ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З іншого боку за приписами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.ч 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Вирішуючи справу по суті в частині вимог про розірвання шлюбу, суд виходить з незмінної позиції [PERSON] щодо необхідності розірвання шлюбу (позов подано 19.08.2023 р.), її переконанні у неможливості примирення з відповідачем, а також бере до уваги, що особисті немайнові відносини сторін - перебування у шлюбі, не пов`язані з правами і обов`язками батьків щодо дітей і не є предметом розгляду даної справи. Крім того, суд бере до уваги, що станом на день розгляду справи, відповідачем не надано будь - яких доказів які свідчать про здійснення останнім дій задля відновлення стосунків з дружиною. Таким чином, на глибоке переконання суду, твердження [PERSON] щодо відсутності дозволу позивача бачитись з дітьми не може свідчити про бажання збереження родини, а тому приходить до висновку, про відсутність доказів того, що розірвання шлюбу буде суперечити інтересам сторін і не вбачає необхідності для надання часу на їх примирення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Враховуючи зазначені обставини та те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них (позивача), примирення між сторонами є неможливе, суд дійшов висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим, дане питання не вирішується судом, оскільки справа розглядається за відсутністю [PERSON] . Вирішуючи спір по суті в частині стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Позивач вказує, що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, а відповідач [PERSON] , не приймає участі в їх утриманні. В свою чергу відповідач вказує, що не відмовляється від утримання дітей та з урахуванням його стану здоров`я, доходів непрацездатних батьків, просить призначити розмір аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі 25 000,00 грн. до повноліття одного з дітей. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27). Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до вимог ст. 180 СК України. За рішенням суду, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує , зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Так, матеріали справи містять копію документу, який свідчить про встановлення відповідачу 3 групи інвалідності. Разом з тим довідка до акту огляду медико-соціальної комісії свідчить про те, що група інвалідності [PERSON] встановлена до 01.08.2023 р. Також відповідачем долучено до відзиву доказу про наявність непрацездатної матері. З іншого боку під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили, що матеріальний стан платника аліментів не дозволяє відповідачу сплачувати кошти на утримання дітей у розмірі, встановленому законодавством, зважаючи на суму в твердій грошовій сумі, яку [PERSON] пропонує до стягнення в якості аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це визначено ч. 2 ст. 181 СК України. Розмір прожиткового мінімуму для дитини встановлюється Законом України про Держаний бюджет на відповідний рік. Так, ст. 7 Закону України «Про Держаний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий для дітей віком до 6 років - 2272 гривні. Статтею 7 Закону України «Про Держаний бюджет України на 2024 рік» - 2563 гривні. За встановлених обставин, з огляду на вищенаведені норми матеріального права, зокрема, які передбачають право вибору отримання аліментів в частці доходу або твердій грошовій сумі того з батьків з ким проживає дитина, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] і в частині стягнення з відповідача аліментів. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України. Згідно зі ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved