Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4285742, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 20 000 грн. строком на 30 днів з 05 липня 2021 року, терміном (датою) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом 04 серпня 2021 року, та процентами за користування кредитом у розмірі 60 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом і стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Також 25 липня 2021 року укладено договір про споживчий кредит № 103219715, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 20 000 грн. строком на 30 днів з 25 липня 2021 року, терміном (датою) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом 24 серпня 2021 року, та процентами за користування кредитом у розмірі 60 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом і стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 29 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 4285742 від 05 липня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників відповідно до договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договором про споживчий кредит № 4285742 від 05 липня 2021 року. 30 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 30-11-65, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 103219715 від 25 липня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договорами про споживчий кредит № 4285742 від 05 липня 2021 року та № 103219715 від 25 липня 2021 року. ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) свої зобов`язання за вищевказаними договорами про споживчий кредит виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти відповідачу. У порушення умов договору про споживчий кредит № 4285742 від 05 липня 2021 року, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на день підготовки позову розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості становить 107\~119,47 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 12\~828,23 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 94\~291,24 грн., та у порушення умов договору про споживчий кредит № 103219715 від 25 липня 2021 року, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на день підготовки позову розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості становить 125\~872,71 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 15\~164,86 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 110\~707,85 грн. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просив стягнути заборгованість: за договором про споживчий кредит № 4285742 від 05 липня 2021 року в розмірі 78\~255,95 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 12 828,23 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 65\~427,72 грн.; за договором про споживчий кредит № 103219715 від 25 липня 2021 року в розмірі 92\~510,02 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 15\~164,86 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 77\~345,16 грн. На підставі викладеного, ТОВ «Коллект Центр» звернулось з цією позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 170\~765,97 грн., а також судовий збір у розмірі 3 028 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 25\~000 грн. Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Першотравневого районного суду Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у позовній заяві заявив клопотання, в якому просив провести розгляд справи без участі їх представника. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, однак заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 23 квітня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви на кредит №4285742 від 04 липня 2021 року, сформованої в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан», https://miloan.ua/, між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4285742, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти (фінансовий кредит) в загальному розмірі 20\~000 грн. строком на 30 днів з 05 липня 2021 року, з терміном (датою) повернення кредиту зі сплатою комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом 04 серпня 2021 року, де орієнтована загальна вартість кредиту складає 20 060 грн., комісія за надання кредиту 0,00 грн., яка нараховується за ставкою 0,00% від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 60 грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процента ставка за користуванням кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а. с. 6-9, 11-12). Пунктом 4.2 вищевказаного договору визначено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право нарахувати проценти за стандартною ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Вищезазначений кредитний договір підписано його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, що передбачено розділом 6 цього договору. Крім того, відповідачем [PERSON] разом з підписанням кредитного договору також було підписано паспорт споживчого кредиту № 4285742 та підписано і погоджено графік платежів за договором про споживчий кредит № 4285742 (а. с. 10-11). Також судом встановлено, що 25 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 103219715, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти (фінансовий кредит) в загальному розмірі 20 000 грн. строком на 30 днів з 25 липня 2021 року, з терміном (датою) повернення кредиту зі сплатою комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом 24 серпня 2021 року, де орієнтована загальна вартість кредиту складає 20 060 грн., комісія за надання кредиту 0,00 грн., яка нараховується за ставкою 0,00% від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 60 грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процента ставка за користуванням кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а. с. 12-16). Вищезазначений кредитний договір підписано його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, що передбачено розділом 6 цього договору. Крім того, відповідачем [PERSON] разом з підписанням кредитного договору також було підписано паспорт споживчого кредиту № 103219715 та підписано і погоджено графік платежів за договором про споживчий кредит № 103219715 (а. с. 17-18). ТОВ «Мілоан» було перераховано грошові кошти на банківський рахунок [PERSON] , що підтверджується довідками АТ КБ «ПриватБанк»: від 01 лютого 2022 року за вих. № 781/01-02 про проведення 05 липня 2021 року переказу коштів [PERSON] на карту 5168-75ХХ-ХХХХ-ХХ31 в сумі 20\~000 грн. за номером договору № 4285742; від 02 лютого 2022 року за вих. № 841/02-02 про проведення 25 липня 2021 року переказу коштів [PERSON] на карту 5168-75ХХ-ХХХХ-ХХ31 в сумі 20 000 грн. за номером договору № 103219715 (а. с. 19-21). Матеріалами справи підтверджено, що 29 листопада 2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників (а. с. 28-30). Згідно із Реєстром боржників до договору факторингу № 29-11-102 від 29 листопада 2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 4285742 від 05 липня 2021 року (а. с. 30-31, 36). З матеріалів справи також судом встановлено, що 30 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 30-11-65, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників (а. с. 32-34). Згідно із Реєстром боржників до договору факторингу №30-11-65 від 30 листопада 2021 року, ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] №103219715 від 25 липня 2021 року (а. с. 34-35, 37). Крім того, 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023 та відповідно до Реєстру боржників до вищевказаного договору ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами: №4285742 від 05 липня 2021 року на загальну суму заборгованості 107\~119,47 грн. і № 103219715 від 25 липня 2021 року на загальну суму заборгованості 125\~872,71 грн. (а. с. 38-45). Згідно з розрахунками заборгованості станом на 09 січня 2024 року, відповідачу була нарахована заборгованість: за договором №4285742 від 05 липня 2021 року в розмірі 107 119,47 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту на дату відступлення прав вимоги 12 828,23 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 94 291,24 грн.; за договором №103219715 від 25 липня 2021 року в розмірі 125 872,71 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту на дату відступлення прав вимоги 15164,86 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 110 707,85 грн. (а. с. 26-27). Отже, з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося жодних нарахувань, що підтверджується наявними розрахунками заборгованості. Пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути заборгованість за основним боргом та відсотками. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що існування заборгованості відповідача за договорами про споживчий кредит №4285742 від 05 липня 2021 року і № 103219715 від 25 липня 2021 року в заявленому позивачем розмірі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відповідачем не було надано жодних доказів та власного розрахунку з метою спростування обґрунтованості заявлених позовних вимог, та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи з погашення заборгованості. Також судом встановлено факти укладення між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] вищевказаних договорів про споживчий кредит та отримання відповідачем грошових коштів за їх умовами, а також беручи до уваги факт непогашення відповідачем заборгованості за вказаними у справі кредитними договорами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості у заявленому стороною позивача розмірі, а саме: заборгованості за договором про споживчий кредит № 4285742 від 05 липня 2021 року в загальному розмірі 78\~255,95 грн., з яких 12\~828,23 грн. заборгованість за тілом кредиту та 65\~427,72 грн. заборгованість за відсотками; заборгованості за договором про споживчий кредит № 103219715 від 25 липня 2021 року в загальному розмірі 92\~510,02 грн., з яких 15\~164,86 грн. заборгованість за тілом кредиту та 77\~345,16 грн. заборгованість за відсотками. При цьому суд також приймає до уваги ту обставину, що ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача на користь ТОВ «Вердикт Капітал», а вони в свою чергу відступили вимоги щодо заборгованості відповідача на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3 028 грн. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 25 000 грн., що підтверджуються договором № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, який укладений між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс»; заявкою на надання юридичної допомоги № 864 від 02 січня 2024 року; актом про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року, яким визначено вартість години роботи адвоката, переліком проведеної роботи з кількістю витраченого на надану правову допомогу часу, що на загальну суму 25 000 грн. (а. с. 56-61). Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 25 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, сторони до суду не з`являлися, а отже не відноситься до складних справ. Однак, беручі до уваги, що рішенням суду позов задоволено, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і вважає, що необхідно зменшити розмір стягнень з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до суми 5 000 грн., яка відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

Outcome: approved