Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

У лютому 2024 року адвокат Кадук Вікторія Вікторівна в інтересах позивача [PERSON] звернулися до суду з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява мотивована тим, що 17 грудня 2021 року приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Лисенко Юрієм\~Олександровичем було відкрито виконавче провадження № 67939196 з примусового виконання виконавчого напису № 10885 від 27 травня 2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«КРЕДИТ \~КАПІТАЛ» заборгованості за Кредитним договором № 002-26507-070410 від 07 квітня 2010 року у загальному розмірі 22686,27 гривень. Виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з того, що нотаріус не дотримався умов, за якими виконавчий напис може бути вчинений, зокрема, ним не перевірено безспірність суми заборгованості, що підлягає стягненню, не перевірений факт надсилання та отримання боржником повідомлення про наявність суми кредиту. Більш того, кредитний договір, на підставі якого приватним нотаріусом був вчинений спірний виконавчий напис, не є нотаріально посвідченим договором, що є порушенням встановленого порядку вчинення виконавчих написів. Також позивач не був повідомлений належним чином про відступлення права вимоги за кредитними договорами від АТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Зважаючи на викладене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною № 10885 від 27 травня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«КРЕДИТ \~КАПІТАЛ» заборгованості за Кредитним договором № 002-26507-070410 від 07 квітня 2010 року у загальному розмірі 22686,27 гривень. Стягнути з ТОВ\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«КРЕДИТ \~КАПІТАЛ» на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 3379,84 гривень, понесені судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5450,40 гривень та суми судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 гривень. \~Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень, а також роз`яснено право сторін клопотати перед судом про розгляд справи з їх викликом. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року задоволено заяву про забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом зупинення стягнення за спірним виконавчим написом. 19 березня 2024 року до суду від представника відповідача ТОВАРИСТВА З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«КРЕДИТ \~КАПІТАЛ» надійшло клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, обґрунтоване тим, що заявлений стороною позивача розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи та таким, що не відповідає критерію розумності. Проти доводів позивача та заявлених позовних вимог заперечили у повному обсязі. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, будучи повідомленими про наявність даного позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, своїм правом на подання пояснень третьої особи на позов не скористалися. Сторони не висловили заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. \~Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що 27 травня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна видала на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 10885, за яким звернено стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ», якому ТОВ «ДЕЛЬТА БАНК» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги № 2225/К від 15 квітня 2020 року за Кредитним договором № 002-26507-070410 від 07 квітня 2010 року, укладеного між АТ «ДЕЛЬТА БАНК» та [PERSON] суму заборгованості у розмірі 21486,50 гривень, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 16461,83 гривень; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 5024,67 гривень; плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму заборгованості 22686,27 гривень. Суд також встановив, що на підставі виконавчого напису № 10885, виданого 27.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, приватним виконавцем \~виконавчого округу\~ Дніпропетровської області\~ Лисенко Юрієм \~Олександровичем постановою від 17.12.2021 відкрито виконавче провадження № 67939196 про примусове виконання виконавчого напису. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За п. п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року), документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року N 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого "Переліку документів" кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Також суд зазначає, що на підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі N 916/3006/17. Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: 1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення; 2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц. Зважаючи на викладене обґрунтування, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ». Таким чином, встановивши факт порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною процедури вчинення виконавчого напису від 27 травня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі № 10885, за яким з [PERSON] за Кредитним договором № 002-26507-070410 від 07 квітня 2010 року на користь відповідача було звернуто стягнення на заборгованість у загальній сумі 22686,27 гривень, то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно із переліченим вмотивуванням заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною від 27 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі № 10885. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава , на якій воно було набуте, згодом відпала. Верховий суд у постанові від 08 вересня 2021 року справа № 201/6498/20 прийшов до наступного висновку: «Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок-потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної силИ і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.» Згідно інформації, наданої приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О., станом на 24.01.2024 року в межах виконавчого провадження з доходів боржника стягнуто кошти : 3379,84 грн. - кошти перераховані на користь стягувача; 337,98 грн. - в рахунок сплати основаної винагороди приватного виконавця; 400,00 грн. - витрати на проведення виконавчих дій. Таким чином утримана сума заборгованості в розмірі 3379,84 гривень є безпідставно набутою ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», а тому підлягає обов`язковому поверненню Позивачу в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Як вбачається з наданих представником позивача документів, 22 січня 2024\~року між\~позивачем [PERSON] та\~адвокатом Кадук\~Вікторією Вікторівною\~укладено Договір про надання правничої допомоги на підставі якого виданий ордер про надання правничої (правової допомоги) серії АЕ № 1248328, 13 лютого 2024 року складений Акт приймання - передачі правничої допомоги відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 22 січня 2024 року у розмірі 5450,40 гривень з детальним описом наданих послуг, де вказано, що [PERSON] сплачено за отримання правничої допомоги, а адвокатом отримано за надану правничу допомогу 5450,40 гривень, видана розрахункова квитанція серії ББАШ № 9890776 від 13.02.2024 Форми № РК-1 на суму 5450,40 гривень. Враховуючи практику Верховного суду у справі № 910/15944/17, визначено, що При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у частковому розмірі 3450,40 гривень. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 гривень. Також, враховуючи\~ ту обставину, \~що позивач\~ зверталася із\~даним позовом\~на підставі\~положення ч.\~ 3\~ ст. \~22\~ Закону України\~ «Про захист\~ прав споживачів»,\~ з відповідача\~підлягає стягненню\~сума судового\~ збору за \~подання позовної \~заяви на користь держави у розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved