Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

У січні 2024 керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь Харківської міської ради грошові кошти в розмірі 103334, 18 гривень (сто три тисячі триста тридцять чотири гривні 18 копійок). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 155,0 кв.м. по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Нежитлова будівля літ. «А-1» розташовується на земельній ділянці загальною площею 0,038 га з кадастровим номером 6310136300:09:029:0001 по [ADDRESS] . Земельна ділянка з кадастровим номером 6310136300:09:029:0001 по [ADDRESS] перебувала в оренді у [PERSON] на підставі договору оренди землі від 30 квітня 2004 року. Вказаний договір оренди землі розірвано на підставі угоди про розірвання договору оренди землі від 23.02.2016 (інше речове право припинено 15.04.2016). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:09:029:0001 площею 0,038 га по [ADDRESS] зареєстровано за Харківською міською радою з 27.11.2015. Відповідно до витягу № НВ-6303056692016 від 23.08.2016 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:09:029:0001, остання сформована 05.04.2007. Отже, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , сформована як об`єкт цивільних прав 05.04.2007 (з моменту присвоєння їй кадастрового номеру та реєстрації в Державному земельному кадастрі). Нежитлова будівля літ. «А-1» по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2008 за № 448. Таким чином, з 31.07.2015 до теперішнього часу [PERSON] використовує земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:09:029:0001, площею 0,038, га по [ADDRESS] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 155,0 кв.м., без виникнення права власності/користування земельною ділянкою та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України на неї, а також без сплати коштів за землю в передбаченому законодавством розмірі. Окружною прокуратурою повідомлено про виявлені порушення Харківську міську раду. Уповноваженою особою Харківської міської ради - головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Миколайчук А.С. здійснено обстеження зазначеної вище земельної ділянки, про що складено акт від 30.08.2023 з додатком у вигляді ситуаційної схеми. За результатами комплексного вивчення наявних матеріалів та проведеного обстеження земельної ділянки на місцевості, встановлено, що право комунальної власності земельної ділянки з 27.11.2015 зареєстроване за Харківською міською радою на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI. Право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS] , з 31.07.2015 зареєстроване за [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2008 №448. [PERSON] з 31.07.2015 по теперішній час використовує земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Обстеженням на місцевості встановлено, що земельна ділянка частково огороджена, на території земельної ділянки знаходиться нежитлова будівля літ. «А-1», право власності на яку зареєстроване на теперішній час за [PERSON] . Земельна ділянка використовується для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1». Листом від 20.11.2023 за №8111/0/225-23 Департаментом земельних відносим Харківської міської ради надано до прокуратури відповідний акт обстеження земельної ділянки та розрахунки суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Харкова з порушенням вимог законодавства. Відповідно до розрахунку Харківської міської ради за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 4492,79 грн. Отже, за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 [PERSON] мав би сплатити до бюджету 49420,69 грн, за період 01.012021 по 31.122021 - 53913,49 грн. Згідно відомостей ГУ ДПС в Харківській області [PERSON] не зареєстрований платником земельного податку або орендної плати за землю за використання земельної ділянки з кадастровим номером № 6310136300:09:029:0001 площею 0,0380 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За користування вищевказаною земельною ділянкою у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 та з 01.01.2021 по 31.12.2021 земельний податок не нараховувався та [PERSON] не сплачувався. Отже, всього за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 [PERSON] мав би сплатити до бюджету 103334,18 гривень. З метою стягнення безпідставно збережених коштів, на підставі ст. 1212 ЦК України, в порядку ст. 56 ЦПК України, керівник окружної прокуратури з метою відновлення порушеного майнового права Харківської міської ради звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою від 11 січня 2024 року відкрито спрощене позовну провадження у справі з повідомленням сторін про судове засідання. Сторона роз`яснено права, передбачені ст.178-180,191,193, ч. 5 ст.279 ЦПК України. Судом на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача направлялась копія ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 січня 2024 року разом із позовною заявою та доданими до неї документами, відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав. В судове засідання сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про судове засідання. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про судове засідання, повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, відповідно до ухвали суду від 24 квітня 2024 року провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 155,0 кв.м. по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 448, виданого 30.01.2008, видавник: приватний нотаріус XMHО Тимченко Т В. Рішенням виконавчого комітету Дзержинськгі районної в м. Харкові рада від 23.09.2008 за №341/1 «Про упорядкування поштової адреси нежитлової будівлі, яка належить гр. [PERSON] » упорядковано поштову адресу нежитлової будівлі, яка належить [PERSON] надавши їй адресу: [ADDRESS] (замість раніше зазначеної адреси [ADDRESS] ). Нежитлова будівля літ. А-1» розташовується на земельній ділянці загальною площею 0,038 га з кадастровим номером 6310136300:09:029:0001 по [ADDRESS] (до упорядкування адреси [ADDRESS] . Земельна ділянка з кадастровим номером 6310136300:09:029:0001 по [ADDRESS] перебувала в оренді у [PERSON] на підставі договору оренда землі, зареєстрованому у Харківській регіональній філії ДІЇ «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельну ресурсах» в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга №4) від 30.04.2004 за №6921/04. Вказаний договір оренда землі розірвано на підставі угоди про розірвану договору оренда землі від25.03.2016 (інше речове право припинено 15.04.2016). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровий номером 6310136300:09:029:0001 площею 0,038 га по [ADDRESS] зареєстровано за Харківською міською радою з 27.11.2015. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та публічної кадастрової карти України, речові права щодо вказана земельної ділянки за [PERSON] до теперішнього часу не зареєстровано. Відповідно до витягу №НВ-6303056692016 від 23.08.2016 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:09:029:0001, остання сформована 05.04.2007. Площа земельної ділянки складає 0,0380 га. Земельна ділянка (кадастровий номер 6310136300:09:029:0001) площею 0,0380 га за адресою: [ADDRESS] використовується для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1». [PERSON] з 31.07.2015 по теперішній час використовує земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:09:029:0001 площею 0,0380 га за адресою: [ADDRESS] без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, згідно ст. 124 ЗК України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ст. 125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди землі і його державної реєстрації. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до частини 2 статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічним чином встановлено перехід права користування на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на будівлі або споруди, унормовують положення статті 377 ЦК України. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію). Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, й шляхом відшкодування заподіяних збитків, а також застосування інших, передбачених законом, способів. Із положень ст. 206 ЗК України слідує, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно п .п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди (ст. 288 ПК України). Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Верховний Суд неодноразово викладав правовий висновок, згідно з яким для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212- 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2020 у справі № 922/981/18, від 09 лютого 2021 у справі № 922/3617/19, від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19, а також у постановах від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, від 20.09.2022 р. у справі № 922/3684/20 та від 28.09.2022 у справі № 925/1370/20, який прийняті після ухвалення оскаржуваних судових рішень. Відповідно до частини 4 статті 79-1 Земельного Кодексу України земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,038 є сформованою та має кадастровий номер 6310136300:09:029:0001. Отже, спір стосується сформованої земельної ділянки, а тому сумнівів щодо її розміру немає. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції). З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності». Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Аналогічні за змістом висновки містить постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 922/2843/19. Отже, відсутність правовстановлюючих документів на землю не є підставою для звільнення його від сплати за її фактичне використання. Відповідно до розрахунку Харківської міської ради за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті, становив 4492,79 грн. (який складається з нормативної грошової оцінки - 852507,11 грн, ставки річної орендної плати - 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки -1). Розмір безпідставно набутих коштів за період з 01.01.2020 до 31.12.2020 - 49420,60 грн., за період з 01.012021 по 31.12.2021 - 53 913,49 грн. Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд погоджується з наданим позивачем та дослідженим у судовому засіданні розрахунком, оскільки він є обґрунтованим, складений відповідно до вимог чинного законодавства, розмір безпідставно збережених коштів підтверджений належними та допустимими доказами, а відповідач, на виконання свого процесуального обов`язку, не надав належних і неспростовних доказів на спростування доводів та доказів позивача. Таким чином, загальний розмір безпідставно збережених [PERSON] грошових коштів за період 2020-2021 років складає 103 334,18 гривень. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодував всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене ней погіршення майна. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Під безпідставно збереженим майном мається на увазі грошові кошти в розумінні ст. 179, 190 ЦК України, оскільки відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] зберіг кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, тим самим збільшуючи вартість власного майна, а Харківська міська рада втратила належне їй майно (кошти від орендної плати), у зв`язку з чим збережені відповідачем коштів від безпідставно набутого майна у розмірі 103334,18 грн підлягають стягненню з [PERSON] на користь Харківської міської ради, виходячи з розміру орендної плати за землю. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з цим позовом Харківською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд стягує з [PERSON] на користь платника судового збору, а саме Харківської обласної прокуратури, судовий збір у розмірі 2684 грн.

Outcome: approved