Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

Рух справи 09.09.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 02.09.2021, за підписом представника позивача - Ткаченко М.М. (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № Z75.00603.003981303 від 29.05.2018 в розмірі 102 436,26 грн, з яких: - 48 806,04 - заборгованість за основним боргом; - 11 774,26 грн - заборгованість за відсотками; - 41 855,96 грн - заборгованість за комісіями. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на запит надійшла 21.09.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24.09.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Доводи позову В обґрунтування позову, зокрема, вказується, що 29.05.2018 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № Z75.00603.003981303, право вимоги за якими на підставі договору факторингу № 12/89 від 02.12.2020 перейшло від первісного кредитора до ТОВ «ЄАПБ». Як стверджує позивач, відповідач взятих на себе обов`язків за кредитним договорами не виконує, у зв`язку з чим, станом на 02.12.2020, його сукупна заборгованість перед новим кредитором за кредитним договором № Z75.00603.003981303 від 29.05.2018 становить 102 436,26 грн, з яких: 48 806,04 грн - заборгованість за основним боргом; 11 774,26 грн - заборгованість за відсотками; 41 855,96 грн - заборгованість за комісіями. При цьому, в позові, зокрема, звертається увага на те, що відповідно до п. 5.5. кредитного договору № Z75.00603.003981303 сторони домовились, що строк позовної давності за цим Договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється сторонами тривалістю у 3 (три) роки. У зв`язку з такими обставинами, позивач просить захистити його порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про задоволення позову. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Відповідно до наданої довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, відповідач - [PERSON] , [INFO] , з 09.10.1990 по т.ч. зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 33). В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштових відправлень, яке свідчить про отримання відповідачем 11.05.2023 копії ухвали суду про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та всіма додатками до неї. (а.с. 43). Таким чином, станом на день винесення рішення відповідачу відомо про існування даного судового провадження. Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву (навіть з урахуванням поштового обігу) станом на день винесення рішення сплив. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. До позовної заяви долучено кредитний договір № Z75.00603.003981303 від 29.05.2018 укладений між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] (а.с. 4-7), положеннями п. 1.1 якого передбачено, що Банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49 999,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. При цьому вбачається, що у п. 5.5 такого договору сторони погодили, що строк позовної давності за цим договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється сторонами тривалістю у 3 (три) роки; позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (а.с. 5-6). Зі змісту долучених ордерів-розпоряджень від 29.05.2018 вбачається здійснення операцій з переказу грошових коштів на загальну суму 49 999,00 грн, підстава: видача кредиту [PERSON] № Z75.00603.003981303 (а.с. 8). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором Z75.00603.003981303 від 29.05.2018 (а.с. 16), заборгованість [PERSON] , станом на 02.12.2020 становить 102 436,26 грн, з яких: 48 806,04 грн - заборгованість за основним боргом; 11 774,26 грн - заборгованість за відсотками; 41 855,96 грн - заборгованість за комісіями. 02.12.2020 між ПАТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) укладено договір факторингу № 12/89 (а.с. 18-21), відповідно до п. 2.1, 4.1 якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування в розмірі 8 360 000,00 грн шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом 2 банківських днів після отримання реєстру боржників в електронному вигляді (на CD/USB у форматі .xls) та засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі, та підписання сторонами реєстру боржників у паперовому вигляді. Відповідно до платіжного доручення № 16730 від 03.12.2020 (а.с. 22) сума в розмірі 8 360 000,00 грн була перерахована ТОВ «ФК «ЄАПБ» на рахунок АТ «Ідея Банк», призначення платежу: плата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 12/89 від 02.12.2020 без ПДВ. Зі змісту долученого витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 12/89 (а.с. 21) вбачається, що право вимоги за договором № Z75.00603.003981303 від 29.05.2018, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшли до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Також, до матеріалів позовної заяви долучено копії: виписки з рахунків [PERSON] (а.с. 17); паспорту споживчого кредиту за підписом відповідача (а.с. 9-10); додатку до паспорту споживчого кредиту графік щомісячних платежів за кредитним договором (а.с. 11); заяви № Z75.00603.003981303 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку (а.с. 12); заяви-анкети [PERSON] (а.с. 13); паспорту [PERSON] (а.с. 14); копії ідентифікаційного коду [PERSON] (зворотній бік а.с. 14); повідомлення про відступлення права вимоги на ім`я [PERSON] від 24.12.2020 (а.с. 15); свідоцтва про державну реєстрації юридичної особи - ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 23); свідоцтва про реєстрацію фінансової установи - ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 24); розпорядження № 691 від 23.03.2017 (а.с. 25); виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань щодо АТ «Ідея Банк» (а.с. 27); банківської ліцензії ПАТ «Ідея Банк» (а.с. 28). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом вимог ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ЄАПБ» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Разом з тим, суд звертає увагу на правові висновки, наведені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 333/5483/20 (провадження № 61-19321св21), а саме: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Таким чином, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами». Відповідна правова позиція Верховного Суду є сталою. Так, наприклад, у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, також зазначено, що: «194. Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу. 195. Виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. 196. Виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору». Як вбачається з матеріалів справи, за кредитним договором Z75.00603.003981303 від 29.05.2018, заборгованість [PERSON] , станом на 02.12.2020 становить 102 436,26 грн, з яких: 48 806,04 грн - заборгованість за основним боргом; 11 774,26 грн - заборгованість за відсотками; 41 855,96 грн - заборгованість за комісіями. Водночас, суд зазначає, що відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором до суду не подав. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. На підставі досліджених судом доказів судом встановлено, що вимоги позивача є обґрунтованими, а отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 2 270,00 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 13528 від 28.08.2021 (а.с. 1). З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 270,00 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 1). Враховуючи наведене,

Outcome: approved