Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Позовна заява обґрунтована тим, що 10.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики в простій письмовій формі у розмірі 450 000,00 грн., які відповідно до умов договору позичальник зобов`язався повернути позикодавцю готівкою у строк до 10.11.2022 року. На підтвердження укладення вказаного договору відповідачем була надана розписка про отримання грошових коштів в розмірі 450 000,00 грн. строком до 10.11.2022 року. Позикодавець виконав умови договору, надавши позичальнику грошові кошти, позичальник в свою чергу не виконав свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів у визначений строк, вимогу позивача повернути йому грошові кошти ігнорує, внаслідок чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 21.12.2023 було визначено провести розгляд вказаної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.02.2024 року що занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, на адресу суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, на адресу суду направив заяву про визнання позовних вимог та просив суд розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що відповідно до Договору позики від 10.11.2020 р. [PERSON] отримав у [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 450 000, 00 грн. на строк до 10.11.2022 року. 10.11.2020 року на підтвердження наявного боргу перед позивачем [PERSON] склав відповідну розписку із зобов`язанням повернення коштів до 10.11.2022 року. Відповідно до п.1.1 Договору, Позикодавець передав Позичальникові безвідсоткову позику в сумі 450 000,00 гривень, а Позичальник зобов`язався повернути отриману в строки і у порядку, зазначені в даному Договорі. Позика надається шляхом передачі готівки із рук Позикдавця в руки Позичальника. Згідно з п.2.2 Договору, зазначену суму позики визначеної в п.1.1. цього Договору Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві готівкою в строк до 10.11.2022 року. Як вбачається з матеріалів справи позивач умови договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, відповідач в свою чергу грошові зобов`язання за Договором позики не виконує. Відповідач обставини викладені в позовній заяві не спростував. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За приписами ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Вказані обставини підтверджуються копією договору позики та копією розписки про отримання коштів від 10.11.2020 року, долученої судом до матеріалів справи. Оригінали договору позики та розписки про отримання коштів від 10.11.2020 року перебувають у позивача у справі. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За умовами Договору позики відповідач зобов`язався повернути кошти до 10.11.2022 року, що підтверджується розпискою. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, зазначену в розписці суму в передбачені даною розпискою строки не повернув. Разом з тим подав суду заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, зазначену в договорі позики та в розписці суму в передбачені строки не повернув. Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 10.11.2020 року у сумі 450 000,00 грн.. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 4 500, 00 грн.

Outcome: approved