Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

У вересні 2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач просив суд розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] та визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що він та відповідачка [PERSON] перебувають у шлюбі з 01 вересня 2001 року, який зареєстровано Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №759. За час перебування у шлюбі, мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З огляду на те, що шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинено, сторони не дійшли в позасудовому порядку згоди щодо місця проживання дітей, які наразі проживають разом з [PERSON] \~та забезпечені\~житлом,\~харчуванням,\~доглядом тощо, останній вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. Відповідачем відзиву суду не надано. Надано заяву про визнання позову та викладених в ньому обставин спору. Третьою особою письмових пояснень не надано, надано висновок щодо місця проживання дітей. У судове засідання з`явилась представник позивача, яка підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. У судове засідання з`явилась представник третьої особи, яка не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] , 01 вересня 2001 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №759. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 13.01.2017 року, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 27.02.2019 року, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , згідно копії паспорта громадянина України. Діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , але фактично проживають разом з батьком за адресою [ADDRESS] , що сторонами не заперечується. Відповідно до висновку адміністрації Шевченківського району ДМР, як органу опіки та піклування від 21.12.2023 за №4/3-339, адміністрація Шевченківського району ДМР, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] \~разом з батьком [PERSON] . Вказаним висновком також встановлено, що [PERSON] проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] , де створені необхідні умови для проживання дітей. [PERSON] працює та має постійний дохід. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву про те, що не заперечує проти розірвання шлюбу між нею та позивачем та не заперечує, щоб діти проживати разом з позивачем, що також підтвердила в судовому засіданні. При з`ясуванні думки дітей щодо місця їх проживання, в судовому засіданні діти [PERSON] та [PERSON] також висловили бажання жити разом з батьком. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.ч. 2, 8, 9 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Положенням ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (Заяви № 29381/09 та № 32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З урахуванням того, що сторони дійшли взаємної згоди щодо відсутності можливості збереження шлюбу та з огляду на вищезазначені приписи, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1-2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі\~54\~рішення Європейського\~суду з\~прав людини\~«Хант проти\~України» від\~07\~грудня 2006\~року,\~заява №\~31111/04,\~зазначено,\~що між\~інтересами дитини\~та інтересами\~батьків повинна\~існувати справедлива\~рівновага і\~дотримуючись такої\~рівноваги,\~особлива увага\~має бути\~до найважливіших\~інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Згідно з\~висновком до\~якого дійшла\~колегія суддів\~ВП/ВС\~у своїй\~постанові від\~17.10.2018\~прийнятій за\~результатами розгляду\~справи №402/428/16-ц\~(провадження\~№ 14-327цс18)\~при визначенні\~місця проживання\~дитини першочергова\~увага приділяється\~якнайкращому забезпеченню\~інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Відповідно до висновків, які містяться в постанові ВС КЦС від 06 червня 2019 року, до яких дійшла колегія суддів при розгляді справи №495/2106/17, у разі спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, дитина має жити з одним із батьків яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини прийнятого у справі «М.С. проти України», при розгляді даних категорій справ національні суди повинні досліджувати та враховувати всі обставини, що мають значення у справі та можуть впливати на нормальний розвиток дитини. Одного лише посилання на те, що дитина повинна проживати з матір`ю не достатньо для прийняття вмотивованого та обґрунтованого рішення. Тобто, аналіз наведених норм матеріального права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Отже з огляду на те, що відповідачем визнано заявлені позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей, враховуючи думку самих дітей, наявність у будинку батька дітей необхідних умови\~для їх\~проживання,\~те,\~що він\~працює та\~має постійний\~дохід, враховуючи висновок наданий адміністрацією Шевченківського району ДМР, як органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком, а також виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, заявлені позовні вимоги позивача щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з ним підлягають задоволенню. Виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.

Outcome: approved