Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 12.12.2024 року, звернувшись до суду із даним позовом, позивач посилається на те, що 02.10.2004 року між нею [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, про що було зроблено відповідний актовий запис під № 396. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 серпня 2019 року за № 346/3603/19\~шлюб між ними було розірвано. Отже, вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі в період з 02.10.2004 року по 21.08.2019 рік. За час спільного проживання в шлюбі сторонами за спільні кошти подружжя в грудні 2012 року було придбано рухоме майно, а саме: транспортний засіб марки «FIAT SCUDO» д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Даний транспортний засіб зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, копію якого долучає до даного позову. Згідно зазначеного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , вона, [PERSON] має право користуватися даним транспортним засобом, про що чітко зазначено в особливих відмітках даного свідоцтва. Вона з 2009 року почала виїздити за кордон на роботу. В Україну приїжджала у відпустку на декілька тижнів в рік, іноді частіше. Так як їх сімейні відносини погіршились, в 2019році вона подала позовну заяву про розірвання шлюбу до Коломийського міськрайонного суду. Після відкриття провадження в справі, вони з відповідачем подали заяви про розгляд справи без їх участі. Після цього вона знову виїхала в Республіку Франція на роботу. Після розірвання шлюбу з відповідачем, між нами була домовленість про те, що вказаний транспортний засіб залишиться в користуванні відповідача, відчужувати останній його не буде, але тоді коли вона буде приїжджати додому, вона буде мати можливість користуватись їх транспортним засобом. У випадку якщо колись вони вирішать продати автомобіль, то відповідач сплатить їй половину вартості даного автомобіля. Весною 2020 року почалась, пандемія ковід19. Тому вона змогла приїхати на два тижні на свята до своїх рідних в Україну 28 грудня 2020р. і виїхала назад до Франції 8 січня 2021р. В той час, у зв?язку із поширенням хвороби ковід 19, та щоб не захворіти вона старалась уникати контактів із сторонніми людьми. Тому відповідно до відповідача з проханням надати їй їх машину в користування, в цей час не зверталась, так як не мала такої потреби. 24 лютого 2022 року росія напала на Україну та розпочалась війна. Тому в 2022році в Україну вона не приїжджала. В серпні 2023 року вона приїхала в Україну, і звернулась до відповідача з проханням надати їй машину в користування, проте відповідач повідомив її про те, що транспортний засіб ним було продано ще у 2020 році. Тоді вона запропонувала віддати їй половину вартості автомобіля, проте відповідач відмовився виплатити їй кошти від половини вартості автомобіля придбаного сторонами в шлюбі. Так як, вони в добровільному порядку не можуть прийти до згоди, щодо відшкодування їй половини вартості транспортного засобу придбаного сторонами під час шлюбу, за спільні кошти подружжя, тому, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Хоче також зазначити і те, що в провадженні Коломийського міськрайонного суду перебуває цивільна справа № 346/1966/23\~за її позовом до [PERSON] про визнання об?єкта незавершеного будівництва об?єктом спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на його частину. Проте, на час звернення до суду із зазначеним позовом щодо визнання об?єкта незавершеного будівництва об?єктом спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на його частину, спору між нею та відповідачем щодо транспортного засобу не виникало, оскільки вона була впевнена в тому, що автомобіль залишається в їх спільному користуванні, і про його продаж вона не знала. Хоче додати, що відповідач при спілкуванні з їх донькою сказав, що колись він хотів поділити все майно порівну і мав намір повернути їй кошти за автомобіль, проте його адвокат запевнив його в тому, що це не варто робити, адже він зможе залишити її ні з чим. Тобто, про порушення свого права, вона довідалась в серпні 2023 року, тому відповідно не пропустила встановленого законом строку на звернення до суду із даним позовом. Тому просить, визнати транспортний засіб «FIAT SCUDO» д.н.з. [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості транспортного засобу марки «FIAT SCUDO» д.н.з. [NUMBER] , що становить-123\~125 грн. (сто двадцять три тисячі сто двадцять п`ять) та стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. 12.02.2024 року до суду від відповідача [PERSON] поступив відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що дійсно, 30.01.2020 року ним, [PERSON] було відчужено на користь третіх осіб автомобіль «FIAT SCUDO» 2008 року випуску із номером шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Відчуження автомобіля відбулося шляхом укладення договору купівлі-продажу, який було укладено безпосередньо в Територіальному сервісному центрі MBC № 2643 (м. Коломия). Однак, документи, які б підтверджували ці обставини в нього відсутні та не збереглися. Вважає, що позовна вимога про стягнення із нього грошової компенсації вартості частини даного транспортного засобу не підлягає до задоволення по причині спливу позовної давності. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.08.2019 року у справі №346/3603/19 наш шлюб із позивачкою було розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили 21.09.2019 року. Оскільки даний позов було заявлено після того, як його шлюб із позивачкою було розірвано, то до заявлених нею вимог застосовується позовна давність тривалістю у три роки, яка розпочала свій перебіг із дня, коли вона дізналася або могла дізнатися про порушення свого права власності. При цьому, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, може обчислюватися не з дати розірвання шлюбу в державних органах РАЦС або дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався чи міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України). Вважає, що в спірних правовідносинах позивачка могла дізнатися про порушення свого права власності на спірний автомобіль 30.01.2020 року (в день його продажу), а відтак, позовна давність у три роки має обчислюватися саме із цього дня. Більше того, позивачка була обізнана про продаж ним спірного автомобіля, оскільки незважаючи на розірвання нашого шлюбу 21.09.2019 року, він продовжив підтримувати спілкування із позивачкою та їх дочкою [PERSON] . Під час їх спілкування він повідомив їх про продаж даного автомобіля, однак з того часу і по день пред?явлення позову він не отримував жодних вимог чи претензій щодо повернення коштів, які він отримав від його продажу. Твердження представника позивачки про те, що в серпні 2023 року позивачка звернулася до нього із проханням надати їй машину в користування, а він їй відмовив у цьому по причині його продажу у 2020 році - є голослівним та таким, що не відповідає дійсності. Дану обставину він заперечує, оскільки жодного такого прохання від позивачки він не отримував. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б достовірно підтверджували факт обізнаності позивачки про порушення її права власності на спірний автомобіль саме в серпні 2023 року, а не раніше. За таких умов, доцільно стверджувати, що саме із 31.01.2020 року у позивачки виникло право звернутися до суду із позовом про стягнення з мене вартості проданого ним автомобіля. Відтак, позовна давність закінчила свій перебіг 30.01.2023 року. Станом на цю дату, пункт 2-1 розділу VII СК України передбачав, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 72, 128, 129, 139 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. На всій території України діяв карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) в період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року (постанова КМУ від 11.03.2020 року N? 211 від 09.12.2020 року № 1230). Таким чином, позовна давність, що передбачена ст. 72 СК України закінчила свій такого карантину. перебіг під час дії карантину. Відтак, підлягала продовженню виключно на строк дії Оскільки зазначений карантин було припинено 30.06.2023 року, то саме в цей день і закінчився перебіг строку позовної давності для звернення позивачки до суду із даним позовом. через пів року після спливу позовної давності. Проте, позивачка звернулася до суду із цим позовом 11.12.2023 року, тобто майже через півроку після спливу позовної давності. Таким чином, вимога позивачки про стягнення грошової компенсації вартості проданого мною автомобіля не підлягає до задоволення через звернення позивачки до суду із такою вимогою з пропуском встановленого строку позовної давності. Посилання позивачки на обставину своєї необізнаності щодо долі автомобіля після розірвання нашого шлюбу у зв?язку із її тривалим перебуванням закордоном є необгрунтованим. Однак, її перебування закордоном не завадило їй 11.04.2023 року укласти договір про надання правової допомоги із адвокатом Юркевич Х.М. та 19.04.2023 року звернутися до суду із позовом до мене про поділ об?єкта незавершеного будівництва (судова справа №346/1966/23) (копія ордера адвоката із матеріалів вказаної судової справи). Отже, ані перебування закордоном, ані карантинні обмеження чи воєнний стан в Україні жодним чином не заважали позивачці звернутися до суду та бути обізнаною про стан майна, яке вона вважає нашою спільною сумісною власністю. Матеріалами справи підтверджується, що він перебував із позивачкою в зареєстрованому шлюбі з 02.10.2004 року по 21.09.2019 року (див. рішення Коломийського міськрайонного суду від 21.08.2019 року у справі № 346/3603/19). Спірний транспортний засіб було придбано та зареєстровано за ним 25.12.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Отже, в силу вимог законодавства, даний транспортний засіб в період з 25.12.2012 по 30.01.2020 (день його відчуження) вважався їх спільною сумісною власністю як подружжя. Спростувати презумпцію спільного сумісної власності на таке майно він не має можливості. Відтак, в позивачки відсутня потреба визнавати в судовому порядку спірний автомобіль як спільну сумісну власність, що була набута ними за час шлюбу. Більше того, визнання транспортного засобу, який наразі вже є відчуженим та належить на праві власності третім особам, їх спільною сумісною власністю безумовно призведе до порушення прав на це майно таких осіб. Отже, обраний спосіб захисту свого права позивачкою є неефективним, а відтак, і не може бути задоволеним судом. Таким чином, визнання судом спірного транспортного засобу спільною сумісною власністю не призведе до стягнення позивачкою грошовою компенсації та виключає задоволення цієї ж вимоги. Отже, дана позовна вимога не підлягає до задоволення. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 18.10.2023 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі без виклику сторін. ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 21.08.2019 року шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розірвано, що підтверджується копією рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.08.2019 року по справі № 346/3603/19 (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 25.09.2006 року, [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 11 (а.с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , транспортний засіб «FIAT SCUDO» д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , власником даного автомобіля є [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до копії відповіді на адвокатський запит Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, у межах повноважень наданих Адміністрацією Держприкордонслужби України, за результатами розгляду Вашого адвокатського запиту, надісланого у зв?язку з наданням правової допомоги [PERSON] , відповідно до пунктів 12, 15 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в?їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (далі - База даних), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, надсилаємо витяг з наявною у цій Базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 01.11.2018 по 09.11.2023 (саном на 15:05) зазначеною особою: пункт пропуску: Краківець 29.07.2019 року в`їзд [PERSON] ; пункт пропуску: Краківець 29.08.2019 року виїзд - [PERSON] ; пункт пропуску: Лужанка 28.12.2020 року в`їзд - [PERSON] ; пункт пропуску: Львів 10.01.2021 року виїзд - [PERSON] ; пункт пропуску: Краківець 16.08.2021 року в`їзд - [PERSON] ; пункт пропуску: Краківець 29.08.2021 року виїзд - [PERSON] ; пункт пропуску: Дяківці 03.08.2023 року в`їзд - [PERSON] ; пункт пропуску: Дяківці 16.08.2023 року виїзд - [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової авто товарної Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Івано-Франківське відділення , Ринкова вартість автомобіля ідентичного автомобілю FIAT SCUDO, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] на дату оцінки складає 246250,00 грн. (двісті сорок шість тисяч двісті п`ятдесят грн: 00 коп.) (а.с. 26-30). ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін. Згідно зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~ст. 368 ЦК України. Стаття 63 СК України\~передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. За змістом статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені\~ст. 65 СК України. У відповідності до ч. 3\~ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Частинами 1, 2\~статті 369 ЦК України\~визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 364 ЦК України\~кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2\~ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. V.Оцінка суду Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що спірні правовідносини у цій справі виникли із сімейних правовідносин та стосуються поділу спільного майна подружжя. Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просить припинити право відповідача на частку у спільному майні із виплатою йому грошової компенсації та визнати за нею право власності на таке майно. Норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17). З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль придбано в період шлюбу сторін, а тому підставним є висновок про його належність сторонам на праві спільної сумісної власності. При цьому суд враховує, що жодна із сторін у цій справі не намагається спростувати презумпцію спільної власності подружжя. Верховний Суд у постанові від 05.04.2019 року по справі № 645/4711/15-ц зазначив, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя частину вартості спільного майна подружжя, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті\~63, частиною першою статті\~65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого з подружжя частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Суд вважає доведеною вартість автомобіля, що підтверджується відповідним висновком експерта і відповідачем не спростовано. Суд відхиляє аргумент відповідача про пропуск позивачкою строку позовної давності з наступних підстав. Так, відповідач вказує, що у спірних правовідносинах позивачка могла дізнатися про порушення свого права власності на спірний автомобіль 30.01.2020 року (в день його продажу), а відтак, позовна давність у три роки має обчислюватися саме із цього дня. Однак з вказаним суд не погоджується, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, що позивачка саме в цей день дізналася чи повинна була дізнатися про продаж автомобіля. Суд погоджується з аргументом відповідача, що не підлягає задоволенню вимога про визнання автомобіля спільною власністю подружжя. Констатація цієї обставини як позовної вимоги не є належним способом захисту права. З урахуванням складності справи та кількості судових засідань, суд доходить висновку, що витрати на правову допомогу слід стягнути в розмірі 6000 гривень. На підставі наведеного, ст.ст.60,\~61,\~65,\~69-71 СК України\~та,

Outcome: partial