Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у лютому 2024 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 29832 грн 76 коп., 3% річних у розмірі 86 грн 00 коп., та інфляційне збільшення боргу у розмірі 1 грн 00 коп.; витрати на проведення судової експертизи у розмірі 5974 грн 50 коп.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14500 грн 00 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1211 грн 20 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.08.2023 о 18 год. 30 хв. по вул. Мотицькій, 6 у м. Києві сталася ДТП за участю ТЗ «КІА Rio» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , тролейбуса «Богдан Т90110» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та електроскутера до 3 Квт [NUMBER], під керуванням [PERSON] в результаті чого позивач зазнав матеріальної шкоди через пошкодження його ТЗ, а відповідача по справі визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП на підставі Постанови Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2023, проте зважаючи на те, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована позивач звертався до МТСБУ із повідомленням про ДТП, яке листом від 08.09.2023 №3-016/29529 повідомило про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки шкода завдана транспортним засобом, для якого Законом не встановлено коригуючий коефіцієнт. Окрім цього на замовлення позивача проведено висновок експерта №ВЕД-63/23 від 28.11.2023 за результатами якого вартість відновлювального ремонту становить 29832 грн 76 коп. без ПДВ та вартість матеріального збитку, внаслідок ДТП становить 24735 грн 67 коп. без ПДВ, а тому позивач вважає, що саме відповідач має відшкодувати йому шкоду, завдану внаслідок ДТП, зважаючи на те, що її цивільно-правова відповідальність не була застрахована на той момент, при цьому відповідач має відшкодувати 3% річних та інфляційні втрат, оскільки з моменту отримання нею претензії від 26.12.2023, яка повернулася 12.01.2024 «За закінченням встановленого терміну зберігання» відповідач не відшкодувала позивачу майнову шкоду, а тому через неналежне виконання зобов`язання за період з 12.01.2024 по 16.02.2024 відповідач має сплатити 86,00 - 3% річних та 1 грн 00 коп. інфляційне збільшення боргу. 25.03.2024 від представника відповідача надійшли на адресу суду письмові пояснення щодо врахування висновків Верховного суду, зокрема зазначив, що не погоджується із розміром відшкодування витрат позивача пов`язаних із наданням правової допомоги, посилаючи на висновок Великої палати у справі №755/9215/15-ц щодо критерію розумності адвокатських витрат, також послався на висновки у постановах Верховного суду №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, де зазначено, що при суд не зобов`язаний просуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, а тому представник наголошує на тому, що вказані витрати є явно завищеними виходячи з того, що справа є не складною та розглядається у спрощеному провадженні без виклику сторін, окрім цього сума стягнення збитків завдана позивачу, яку він просить суд відшкодувати становить 29919 грн 19 коп., тоді як сума послуг адвоката складає 14500 грн 00 коп., тобто половину від суми завданої шкоди, що не відповідає критерії реальності адвокатських витрат (а.с. 86-88). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду 21.02.2024 до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподіллено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 79, 80). Ухвалою судді від 23.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 82, 83). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що 30.08.2023 о 18 год. 30 хв., водій [PERSON] , в [ADDRESS] , керуючи електроскутером до 3квт [NUMBER], не впорався з керуванням, не оцінила дорожньої обстановки, не дотрималася безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «КІА» д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п.п.2.3б, 13.1 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2023 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 27). Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Станом на момент ДТП 30.08.2023 цивільно-правова відповідальність позивача [PERSON] була застрахована у СК «Універсальна» на підставі полісу серія БР №211597940 до 30.10.2023 (а.с. 23). Як вбачається з відповіді МТСБУ на повідомлення [PERSON] щодо ДТП, яка мала місце 30.08.2023, останньому було відмовлено у відшкодуванні шкоди, оскільки МТСБУ не має правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, так як шкода заподіяна ТЗ, для якого Законом не встановлено коригуючий коефіцієнт (а.с. 76). Згідно висновку судового експерта №ВЕД-63/23 від 28.11.2023 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження встановлено, що вартість матеріального збитку завданої власнику КТЗ «КІА Rio» д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП станом на 30.08.2023 становить 27058 грн 21 коп. без ПДВ 20% на замінні складової та матеріали; 24735 грн 67 коп. без ПДВ 20% на заміні складової та матеріали, вартість відновлювального ремонту становить 33174 грн 71 коп. та 29832 грн 76 коп. (а.с. 28-60). За проведення автотоварознавчого дослідження КТЗ «КІА Rio» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] згідно рахунку-фактури №27-11-23 від 18.11.2023 та платіжної інструкції 0.0.3313282098.1 спалив ФОП [PERSON] 5974 грн 50 коп. (а.с. 66, 67). Представником позивача 31.01.2024 надіслано на адресу [PERSON] , претензію про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки на суму 29832 грн 76 коп. (а.с. 61-64). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Зважаючи на зазначені обставини та враховуючи на те, що транспортний засіб відповідача на момент ДТП не був застрахований, суд вважає, що до вказаних правовідносин слід застосувати положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 1.5 ст. 1 Закону, транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Згідно п. 1.5 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - механічні транспортні засоби, а також причепи, напівпричепи та причепи-розпуски, допущені до участі в дорожньому русі, в т.ч. мопеди, мотоцикли, мотоколяски, легкові, вантажні та спеціальні автомобілі, трактори, тягачі, самохідні машини і механізми, автобуси, а також тролейбуси, трамваї та інші механічні транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. У цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. Внаслідок чого, електроскутер [NUMBER] не вважається транспортним засобом відповідно п. 1.5 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки має до 3 кВт. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 22.12.2020 у справі № 565/1210/19. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто, за загальним правилом страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Зазначеної позиції дотримується і Верховний Суд України в постановах №522/15636/16-1 від 11.12.2019, №227/2996/16-11 від 11.12.2019, №668/7779/15-11 від 25.11.2019. №761/41395/16-н від 25.11.2019. Проте, зважаючи на ту обставину, що МТСБУ відмовився від відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, що мала місце 30.08.2023, обов`язок на відшкодування завданої шкоди перейшло безпосередньо на завдавача шкоди. Згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, строк експлуатації визначається як період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки. Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна, відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Згідно з пунктом 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації. Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування. Проведення оцінки та оформлення звіту (результатів оцінки) здійснено без порушення норм методики та ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну і оціночну діяльність в Україні», а тому висновок наданий позивачем судом береться до уваги. Внаслідок чого, суд вважає, що позивачем доведено факт заподіяння майнової йому шкоди відповідачем по справ, а тому наявні підстави для відшкодування компенсації повної вартості відновлювального ремонту, що складає 29832 грн 76 коп., а також витрати пов`язані із проведенням судової експертизи у розмірі 5974 грн 50 коп. Що стосується позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки положення ст. 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Окрім цього, ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Зокрема, положеннями ст. 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних відносин. Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, а тому на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, положення ст. 625 ЦК України про обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є неправомірними, та такими, що не підлягають задоволенню. З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на ті підстави, що відповідач ніяким чином не спростовано позовні вимоги позивача, окрім як витрат на професійну правничу допомогу. V. Розподіл судових витрат що стосується на вимог про стягнення суми судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 14500 грн 00 коп., слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. В обґрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 14500 грн 00 коп. представник позивача надав до суду договір №14/11/23-ЦС про надання професійної правничої допомоги від 14.11.2023; додаткову угоду №1 від 14.11.2023 до Договору №14/11/23-ЦС;платіжну інструкцію №18979679 від 16.11.2023 щодо оплати професійної правничої допомоги у розмірі 14500 грн 00 коп. та акти виконаних робіт від 26.12.2023 та 16.02.2023. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи, що справа не є значної складності, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи виконані в актах роботу, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача у розмірі 5000 грн 00 коп., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 35807 грн 26 коп. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України на користь позивача в сумі 1208 грн 26 коп. (35807,26 грн. х 100% : 35894,26 = 99,7 % х 1681,60). На підставі викладеного,

Outcome: partial