Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Полтави із вказаним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] [INFO] . Шлюб між сторонами був розірваний заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08.01.2024 у справі № 553/2468/23. На цей час дитина проживає разом із позивачем та влаштована у дитячий садок № 4 «Калинка». Після розірвання шлюбу між сторонами виникають непорозуміння щодо місця проживання їх спільної доньки. Відповідач неодноразово забирав дитину за місцем свого проживання та відмовлявся її повертати до місця постійного проживання. Під час спільного проживання та після розірвання шлюбу відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство відносно позивача, що стало підставою для її звернень до правоохоронних органів та постановлення термінових заборонних приписів стосовно кривдника. На даний час відповідач погрожує позивачу забрати у неї доньку. Просить суд визначити місце проживання дитини разом із з нею. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.02.2024 позовна заява залишена без руху, встановлений позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 22.02.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 16.04.2024 закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті. 16.04.2024 до суду надійшов висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Подільської районної у місті Полтаві ради про визначення місця проживання малолітньої дитини. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суд заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся завчасно та належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив судові засідання у справі проводити без участі представника органу опіки та піклування. При прийнятті рішення поклався на розсуд суду та просив врахувати висновок органу опіки та піклування. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що з 19.06.2020 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 19.06.2020 серії [NUMBER] , актовий запис № 127 (а.с.8). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08.01.2024 у справі № 553/2468/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.9-10) Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20.04.2023 з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Відповідач за період з липня по грудень 2023 року аліменти на утримання дитини за рішенням суду позивачу не сплачував, що підтверджується довідкою від 16.01.2024, виданою Золотоніським ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 19). Позивач неодноразово зверталась до органів Національної поліції з приводу вчинення щодо неї домашнього насильства з боку відповідача (а.с.34-38). 25.11.2023 відносно відповідача винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника (а.с. 24-25). З червня 2023 року позивач працює у КП «3-я міська клінічна поліклініка Полтавської міської ради», сестрою медичною (а.с.17). Відповідно до копії акта обстеження умов проживання від 16.10.2023, затвердженого завідувачем служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві Каневською Д., головним спеціалістом ССД ВК Подільської районної у м. Полтаві ради Лисенко С.М. та інспектором СЮП ВП ПРУП ГУНП в Полтавській області Войновою Я.О. проведене обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним нормам, для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окреме спальне місце, наявний одяг та взуття відповідно віку, іграшки. За цією адресою проживають [PERSON] (мати), [PERSON] , [INFO] (донька), [PERSON] , [INFO] (син) (а.с.18). Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає письмовий висновок щодо розв`язання спору. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у місті Полтаві ради, затвердженого рішенням від 09.04.2024 № 140, про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та відповідність його інтересам дитини, орган опіки та піклування, врахувавши листи поліції, а також заборонні приписи стосовно кривдника від 25.11.2023, вважає за доцільне, в інтересах дитини, визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст. ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківскі права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Враховуючи вік дитини, яка на день ухвалення судового рішення досягла 3-х років, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved