Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про права власності на земельну ділянку. Свої вимоги мотивує тим, що через бойові дії, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, внаслідок обстрілу ракетних систем залпового вогню та ствольної артилерії 22 березня 2022 року була зруйнована від вибуху та пожежі квартира [ADDRESS] , яка була місцем постійного проживання [PERSON] . При цьому були знищені правовстановлюючі документи [PERSON] на її право власності на земельну ділянку площею 0,12га з кадастровим номер 3222484001:01:008:0248, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розтушована за адресою: [ADDRESS] , а саме державний акт на право приватної власності на вищевказану землю, технічна документація із землеустрою. Вказала, що земельна ділянка набута у неї в порядку безоплатної приватизації на підставі рішення виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, а в подальшому отримала державний акт та зареєструвала своє право власності у відповідному державному реєстрі. Через збройну агресію втратила правовстановлюючі документи, відсутня можливість їх відновити, тому її право є порушеним та підлягає захисту на підставі ст.392 ЦК України. Просила суд визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3222484001:01:008:0248, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2024 року відкрито провадження по цивільній справи та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 березня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Вишнева міська рада Бучанського району Київської області надала до суду лист про розгляд справи у відсутність її представника. В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Про час і місце розгляду справи належним чином попереджені. В судове засідання представник відповідача не з`явився. Про час і місце розгляду справи відповідач належним чином попереджений. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зареєстрованим місцем\~постійного проживання\~ [PERSON] є\~квартира [ADDRESS] , що підтверджується її паспортом. В зв`язку із бойовими діями, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, внаслідок обстрілу ракетних систем залпового вогню та ствольної артилерії 22 березня 2022 року була зруйнована від вибуху та пожежі квартира [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується актом про обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій спричинених військовою агресією російської федерації на території Макарівської селищної територіальної громади від 28 листопада 2022 року, затвердженому Макарівським селищним головою, а також актом про пожежу від 30 травня 2023 року. За вказаних обставин втрачені документи, які посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номер 3222484001:01:008:0248, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розтушована за адресою: [ADDRESS] , а саме: державний акт на право приватної власності на землю, щодо отримання у власність [PERSON] про її право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розтушована за адресою: [ADDRESS] ; технічна документація із землеустрою, виготовлена Державним підприємством «Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», щодо визначення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та внесення відомостей про земельну ділянку кадастровий номер 3222484001:01:008:0248 до автоматизованої системи державного земельного кадастру [PERSON] по [ADDRESS] (виготовленої орієнтовно в 2011 року. [PERSON] з метою отримати належні документи щодо її права власності на вказану земельну ділянку в позасудовому порядку зверталась до відповідних органів Держгеокадастру, органів місцевого самоврядування, державної архівної установи, державного проектного інституту землеустрою. 23 січня 2023 року [PERSON] звернулась до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області за отриманням копії державного акту на право приватної власності на землю, щодо земельної ділянки з кадастровим номер 3222484001:01:008:0248, площею 0,12 га з призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Листом Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 30.01.2023 № Г-29/1-91/6-23 підтверджено, що за інформацією Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області згідно даних НКС ДЗК відомості про запитувану земельну з кадастровим номер 3222484001:01:008:0248, що розташована за адресою: [ADDRESS] перенесено в автоматизованому порядку з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» на підставі Технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що освідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі і об`єднанні земельних ділянок, розробленої 06.06.2011 ДП «Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Земельна ділянка обліковується за гр. [PERSON] . В архіві Відділу другий примірник державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку на ім`я [PERSON] не виявлено. При цьому було роз`яснено, що при перенесені в автоматизованому порядку з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру до останнього із-за збою не повністю внесена вся інформація щодо вказаної земельної ділянки із Державного реєстру земель. Відділом забезпечення діяльності Старости Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 18.10.2023 р. № 19 надано Витяг з погосподарської книги про те, що згідно даних погосподарської книги № 8 особистий рахунок [ADDRESS] облікування земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,12 га за [PERSON] . Також надана належним чином засвідчена копія облікової картки погосподарського обліку на 2011-2015 роки. Номер об`єкта по погосподарського обліку 0970-4, з якої вбачається наступне. Тип об`єкта погосподарського обліку: землеволодіння- код 4; місцезнаходження/адреса [ADDRESS] ; Прізвище, ім`я, по батькові власника/користувача [PERSON] ; адреса реєстрації місця проживання власника/користувача [ADDRESS] . Земля в особистому користуванні об`єкта на 1 січня - для об`єктів з кодами 1,2,3,4,5 (власна земля за виключенням зданої в оренду за договорами, але з урахуванням узятої в оренду) у гектарах з точністю до 0,0001: Площа земельних ділянок всього 2011 0,12; 2012 0,12; 2013 0,12; 2014 0,12; 2015 0,12, з неї за цільовим призначенням (відповідно\~до документів) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель 2011 0,12; 2012 0,12; 2013 0,12; 2014 0,12; 2015 0,12. Виконавчий комітет Вишневої міської ради Бучанського району Київської області листом від 19.10.2023 р. № 3/02-3423 повідомив, що в зв`язку з реорганізацією Крюківщинської сільської ради та виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради вся документація передана до архівної установи і для її отримання [PERSON] потрібно звернутись до архівного відділу\~Бучанської районної\~державної адміністрації (м. Київ, пр. Перемоги, 126). Архівний відділ Бучанської районної державної адміністрації листом від 18.10.2023 р. № 3/02-3423 повідомив, що відповідно до Акту про відсутні документи Крюківщинської сільської ради та її виконавчого комітету від 25 жовтня 2010 року Протокол та рішення виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради від 25.09.2001 року (у справі № 496 відповідно до опису справ постійного зберігання) на державне зберігання до архівного відділу не був переданий та залишений у сільській раді на тимчасове користування. Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» листом від 17.10.2023 року № 29-022270/2-23 повідомило, що у володінні підприємства відсутня технічна документація із землеустрою, що стала підставою для внесення відомостей про земельну ділянку кадастровий номер 3222484001:01:008:0248 до автоматизованої системи ДЗК, розробником якої був Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою. Водночас повідомило, що згідно з наказом від 29.01.2018 р. № 17 Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру державне підприємство «Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» реорганізовано шляхом приєднання до державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». За актами приймання-передачі справ архів технічної документації визначеного Головного інституту не був переданий на зберігання Підприємству. Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області листом від 20.11.2023 № 29-100.331-10938/2-23 що за інформацією Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області в місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Відділу № 4 документація із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номер 3222484001:01:008:0248, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відсутня. В державному акті сусідки [PERSON] - [PERSON] на право приватної власності на землю ІV-КВ № 003218 від 16 січня 2002 року зазначено, що, на підставі рішенням виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради від 25 вересня 2001 року № 71/7 [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1200 гектарів у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] . Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівельАкт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1205. Акт підписаний головою Крюківщинської сільської ради М.П.Сазоновичем. В плані зовнішніх меж земельної ділянки площею 0,1200 га зазначено опис меж: від А до Б [PERSON] , від Б до В [PERSON] від В до Г землі заг. кор ( [ADDRESS] , від Г до А [PERSON] .. План підписаний інженером - [PERSON] Телепньовим. Із досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] в порядку безоплатної приватизації набула право власності на земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер 3222484001:01:008:0248, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Документи, які підтверджують її право власності на цю земельну ділянку втрачені. Ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України 1990 року передбачала, що право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються місцевими радами. Проте дію цієї статті зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Абзацем другим пункту 1 розділу X Земельного кодексу України (згідно із Законом\~№ 509-VI від 16.09.2008; в редакції Закону\~№ 497-VIII від 02.06.2015) установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету Кабінету Міністрів України\~від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до\~Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Ч.\~3\~ст.\~3\~Закону «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень»\~передбачено,\~що речові\~права на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Ч. 3 ст. 29 Закону України «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» (в редакції Закону\~№ 340-IX від 05.12.2019) передбачає, що державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться без подання заявником документа, на підставі якого набуто речове право, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, у тому числі перенесеної із Державного реєстру земель, документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів. Ст. 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту майнових прав чи інтересів може бути визнання права. П. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз`яснень, які викладені у п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з\~урахуванням положень\~частини першої статті 15 та статті 392\~ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Передумовою для застосування ст. 392\~ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права, в тому числі у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ст. 5\~ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Враховуючи встановлені судом у справі обставини, а також наведені вище норми законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Доказів щодо інших судових витрат позивача суду не надано. Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 3, 11, 15, 16, 316 319, 321, 325, 328, 373, 374, 386, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 78, 79 - 81, 90, 152, п. 1 Розділу Х Перехідні положення» Земельного кодексу України, ст.ст. 1-3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», ст.ст. 3, 29 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved