Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду завдану в наслідок ДТП в розмірі 10929,56 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., витрати на послуги адвоката в розмірі 10050 грн., витрати на оплату послуг спеціаліста в розмірі 2500 грн. та судовий збір в розмірі 1073,60 грн., посилаючись на те, що [PERSON] є власником автомобілю марки «OPEL VTCTRA» реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . 01.09.2022 року о 16-54 год в м.Лозова по вул.Виноградній, керуючи автомобілем «ВАЗ-2106», реєстраційний номер [NUMBER] , водій [PERSON] рухався заднім ходом та здійснив наїзд на автомобіль «OPEL VECTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , який стояв позаду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За фактом події працівниками ВРПП Лозівського РПВ ГУНП в Харківській області відносно [PERSON] було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124, 122-4 КпАП України. Постановами Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.12.2022 року, які набрали законної сили 23.12.2022 року, провадження у справах про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КпАП України закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Тобто дане адміністративне провадження закрито не за реабілітуючими обставинами. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] не застрахована. Автомобіль ««OPEL VECTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження на суму 10929,56 грн., що підтверджується звітом №54/2022 дослідження спеціаліста-автотоварознавця та ремонтною калькуляцією від 14.09.2022 року. За дослідження спеціаліста-автотоварознавця [PERSON] , сплатив 2500 грн. Також зазначила, що крім матеріальних збитків, [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні йому негативних наслідків в результаті ДТП. До негативних наслідків відносить нервовий стрес та порушення нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, та в порушенні стосунків з оточуючими його людьми. Це пов`язано з тим, що автомобіль йому потрібен не лише для побутових справ, а й для виконання роботи. Значний проміжок часу [PERSON] не міг користуватися автомобілем, було порушено звичайний спосіб життя, що приносило великий дискомфорт для нього та згубно вплинуло на його стан здоров`я. Зважаючи на викладене, моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 3000 грн. Розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач, складає 10050 грн. на професійну правничу допомогу. Позивач [PERSON] та його представник-адвокат Остапенко С.Ю. у судове засідання не з`явилися, адвокат надала заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають, в разі неявки в судове засідання відповідача, просила винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов, не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.12.2022, яка набрала законної сили 23.12.2022, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст.\~124\~КУпАП закрито на підставі ст.38, п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.11). Як вбачається із вищевказаної постанови, 01.09.2022\~року о\~16:54\~год.\~в м.Лозова\~по вул.Виноградній,\~керуючи автомобілем\~ВАЗ-2106,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~водій [PERSON] \~рухався заднім\~ходом та\~здійснив наїзд\~на автомобіль\~OPEL\~VECTRA,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~який стояв\~позаду.\~Внаслідок ДТП\~автомобілі отримали\~механічні пошкодження.\~Вказаними діями\~ [PERSON] \~порушив п.п.1.5,\~10.9\~ПДР,\~чим вчинив\~правопорушення,\~за яке\~передбачена відповідальність\~за ст.124\~КУпАП. Положеннями ч.6 ст.82\~ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною другою ст.38\~КУпАП встановлено, що, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті. При цьому, п.7 ст.247\~КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення ст.1188\~ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247\~КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18. У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього\~руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. Натомість, у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247\~КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц (провадження № 61-23811св18). Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що не притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124\~КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38\~КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій ст.1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Між тим, жодних належних і допустимих доказів відсутності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не було надано. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Суд наголошує, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ст.38\~КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водія, який спричинив ДТП. Власником автомобілю марки «OPEL VECTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , є [PERSON] . На момент настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.(а.с.25) Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, має власник (ч.3 ст.386 ЦК) та/або особа, яка має речове право на чуже майно (ст.396 ЦК). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в пункті 4 роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Згідно із частинами 2,5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно складеного звіту №54/2022 про оцінку автомобіля «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] від 14.09.2022 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «OPEL VECTRA» реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 01.09.2022 року, без урахування величини втрати товарної вартості складає 10125,03 грн. (а.с.12-24). Згідно ремонтної калькуляції вказаної у висновку №54/2022 про оцінку автомобіля, визначено обсяг ремонтних робіт та вартість запасних частин до автомобіля, які підлягають відновленню, в сумі 10929,56 грн. Вартість за проведення автотоварознавчого дослідження становить 2500 грн., що підтверджується квитанцією №9281-5514-2759-1501 від 16.09.2022 року про їх сплату, наданою позивачем (а.с.26). А тому, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, в розмірі 10929,56 грн., витрат на проведення дослідження згідно квитанції №9281-5514-2759-1501 від 16.09.2022 року в розмірі 2500 грн., оскільки ДТП сталося з вини відповідача, дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, завданої ДТП. Згідно зі статтями 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Із системного аналізу, п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України слідує, що обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, покладено на особу, яку визнано винною у скоєнні ДТП, тобто в даному випадку на відповідача [PERSON] . Як було встановлено судом, позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормального життєвого порядку та життєвих зв`язків, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливості користування власним автомобілем тривалий час. При вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 3000 гривень, заявлений позивачем відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] становить 3000 гривень, які відповідно підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката, то суд виходить з наступного. Згідно ч.2 ст.141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч.1, п.1 ч 3 ст.133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи №910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої\~статті 126\~ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано ордер про надання правничої допомоги виданого на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 09.02.2023, квитанцію про оплату послуг адвоката з детальним розрахунком наданих послуг від 19.02.2023, квитанцію до прибуткого касового ордера №6 від 19.02.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. При цьому судом звертається увага на те, що відповідачу в повній мірі була надана можливість заявити щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат, якою він не скористався. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, а саме 10050 грн. Крім того, згідно з ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1073,60 грн. судового збору.

Outcome: approved