Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

У лютому 2024 року позивач, КП «Теплоенерго» ДМР (код ЄДРПОУ 32688148, м. Дніпро), з підстав прострочення зобов`язання по оплаті за теплопостачання пред`явило через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по сплаті за теплопостачання в загальному розмірі 38\~367,80 грн., з яких: сума основного боргу 21\~412,25 грн., інфляційні збитки 13\~487,21 грн., 3% річних 3\~468,34 грн., а також про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за пред`явлення цього позову в розмірі 3\~028 грн. В обґрунтування позову зазначається, що згідно з державною програмою забезпечення населення послугами теплопостачання, Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради протягом опалювальних періодів з жовтня 2016 року по 2021 рік надавало теплову енергію за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрованими користувачами є\~відповідач [PERSON] , [INFO] , та її малолітній син [PERSON] , [INFO] . Відповідач, на підставі відкритого особистого рахунку № 444-401450, повинна була сплачувати кошти за надані послуги щомісячно. Однак, оплата за такі послуги не здійснювалася належним чином, у зв`язку з чим, станом на 19 березня 2021 року з`явився борг перед позивачем за період з 01 жовтня 2016 року по 19 березня 2021 року в сумі 27\~945,41 грн. Позивач вказує, що даний борг було реструктуризовано шляхом укладання зі споживачем [PERSON] договору про реструктуризацію заборгованості за послуги центрального опалення та гарячого водовідведення № 70/2021р./Ц.О.А строком на 36 місяців. Також умовами цього договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» має право на примусове стягнення суми заборгованості в судовому порядку. Відповідно до розрахунку, з урахуванням положень ст. 258 ЦК України, сума заборгованості за надані послуги теплопостачання за вказаною адресою складає: сума основного боргу\~38\~367,80 грн., з яких: 21\~412,25 грн. сума основного боргу, 13\~487,21 грн. інфляційні збитки, 3\~468,34 грн. 3 % річних. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 19 лютого 2024 року, після отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру стосовно зареєстрованого місця проживання відповідачів, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, 08 травня 2024 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що відповідачем було сплачено 6\~533,16 грн., тому сума основної заборгованості складає 21\~412,25 грн., проте решту позовних вимог представник відповідача підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, 08 травня 2024 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначила, що позов визнає частково, зокрема не заперечує проти стягнення з неї основної суми заборгованості в сумі 21\~412,25 грн., решту позовних вимог відповідач не визнала, а також просила суд звернути увагу на строк позовної давності. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що КП «Теплоенерго» ДМР є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво, транспортування тапостачання теплової енергії у вигляді гарячої води для задоволення потреб опалення та гарячого водопостачання населення та інших груп споживачів (а.с.14-18). З матеріалів справи вбачається, що КП «Теплоенерго» ДМР надає послуги з централізованого опалення, в тому числі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3834 від 14 квітня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , значяться зареєстрованими: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Встановлено, що [PERSON] було відкритий особовий рахунок №\~ [NUMBER] , за яким вона повинна була сплачувати комунальні послуги щомісячно, проте систематично порушувала зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 19 березня 2021 року становила 27\~945,41 грн. за період з 01 жовтня 2016 року по 19 березня 2021 року\~(а.с. 8). Договір між позивачем та відповідачкою про надання послуг теплопостачання не укладався. 21 квітня 2021 року між КП «Теплоенерго» ДМР та [PERSON] було укладено договір № 70/2021р./Ц.О.А. про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до вказаного договору КП «Теплоенерго» ДМР та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , особистий рахунок № [NUMBER] , уклали договір про зобов`язання сплатити заборгованість за використану теплову енергію, яка виникла станом на 19 березня 2021 року в розмірі 27\~945,41 грн. Також умовами договору передбачено, у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» ДМР має право на примусове стягнення суми заборгованості в судовому порядку (а.с. 7). Згідно п.1 вказаного договору споживач бере на себе відповідальність сплатити заборгованість за використану теплову енергію, яка виникла станом на 19 березня 2021 року у розмірі 27\~945,45 грн. протягом 36 місяців відповідно до наведеного графіку. Пунктом 2 договору передбачено, що споживач здійснює оплату не пізніше 20 числа слідуючого за розрахунковим місяцем. Відповідно до п. 2.1 договору в разі несвоєчасної оплати споживачем, підприємство нараховує пеню в розмірі від 0,01 % до 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 100% від загальної суми заборгованості. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем складає 38\~367,80 грн., з яких: 21\~412,25 грн. - основна заборгованість, 13\~487,21 грн.\~інфляційні збитки, 3\~468,34 грн.\~3% річних (а.с. 9-11). Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація; з послуг з постачання гарячої води суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Відповідно до\~виписки з\~Єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань КП\~«Теплоенерго» ДМР\~здійснює економічну\~діяльність,\~зокрема,\~з постачання\~пари,\~гарячої води\~та кондиційованого\~повітря,\~а також\~неспеціалізовану оптову\~торгівлю,\~вантажний автомобільний\~транспорт,\~технічні випробування\~та дослідження\~та будівництво\~житлових і\~нежитлових будівель (а.с.13).\~Тобто, створено з метою задоволення потреб населення та інших споживачів, незалежно від форм власності, в послугах централізованого постачання теплової енергії та гарячої води, а також обслуговування всіх інженерних мереж, споруд, вузлів тепломереж. Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21липня 2005\~року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що надання послуг централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється і на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору. Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляються на основі типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ч. 2 ст. 7, ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначений обов`язок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послу підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обов`язком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. Згідно ч. 5\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відсутність укладеного між сторонами договору не звільняє споживача обов`язку щодо оплати наданих йому послуг централізованого опалення, постачання гарячої води (підігріву питної води). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц. Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 712/8916/17 (14-448цс19) від 07 липня 2020 року висловлена правова позиція, відповідно до якої факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року\~(який діяв до 01 травня 2019 року) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п.5 ч.3\~ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~та\~ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року\~споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 35 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Відповідно до п.15 ч. 2\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року, який введено в дію 01 травня 2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року № 6-2951цс15. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 68 ЖК України\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно\~ст. 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. На підставі\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Частиною першою\~ст. 598 ЦК України\~визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2\~ст.615 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2\~ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати внесків на утримання спільного майна співвласників багатоквартирного будинку в розмірі 21\~412,25 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційних збитків, суд зазначає наступне. Так, позивачем заявлені до стягнення нарахування у відповідності до положень\~ст. 625 ЦК України\~за період з січня 2021 року по грудень 2023 року. Відповідно до пункту 15 розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Згідно з Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 87/2020 від 13 березня 2020 року, а також постановами Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» № 211 від 11.03.2020 та «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09 грудня 2020 року з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України встановлено карантин, строк дії якого продовжувався до 30 червня 2023 року. Відповідно до пункту 18\~розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Починаючи з 24 лютого 2022\~року Указом Президента України № 64/2022, затвердженим\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України був введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, що Указом Президента України продовжено до 19 серпня 2023 року. За таких обставин, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення нарахувань у відповідності до положень\~ст. 625 ЦК України\~за період, у який на території України введено карантин, а пізніше воєнний стан, приймаючи положення пунктів 15 та 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення 3% річних на суму 3\~468,34 грн. та інфляційних збитків на суму 13\~487,21 грн. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 3 028 грн. підтверджується платіжною інструкцією № 3808 від 29 січня 2024 року. Враховуючи те, що задоволено 55,81 % позовних вимог (21\~412,25 грн х 100% / 38\~367,80 грн.), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1\~673,88 грн.\~пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (3 028 грн х 55,81% / 100%).

Outcome: partial