Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) через свого представника адвоката Шурубора Вячеслава Ігоровича (далі\~Представник позивача) звернувся у суду із позовом про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки при звільненні та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що знаходився у трудових відносинах з ДСП «Північна Пуща» та 16.12.2023 року був звільнений у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Під час трудових відносин йому була нарахована, але при звільнені не виплачена заробітна плата в сумі 107\~804,53 грн. Тому просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, середній заробіток за затримку розрахунку, а також моральну шкоду у сумі 10\~000 грн. Крім того, просив стягнути судові витрати, а саме, 1 211,20 грн. судового збору та 7 000 грн. оплату правничої допомоги. Ухвалою суду від 15 лютого 2024 року відкрито провадження в справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін. У позовних вимогах представник позивача [PERSON] адвокат Шурубор В.І. просить суд витребувати у Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща»: ?Довідку про середню заробітну плату [PERSON] , [INFO] за жовтень та листопад 2023 року; ?Довідку про розмір заробітної плати [PERSON] , [INFO] , з усіма складовими (посадовий оклад, надбавки, премії, компенсації тощо) за жовтень та листопад 2023 року; ¦Табель обліку робочого часу [PERSON] , [INFO] , за жовтень та листопад 2023 року. Ухвалою суду від 19 березня 2024 року, за клопотанням представника позивача судом витребувано докази у відповідача. 19 квітня 2024 року від ДСП "Північна Пуща" на виконання ухвали суду від 19.03.2024 року про витребування доказів надішли наступні документи: розрахунок при звільненні [PERSON] ; розрахункові листи за жовтень-грудень 2023 року, січень-квітень 2024 року; належним чином завірена копія табелю облікового робочого часу за жовтень 2023 року; належним чином завірена копія табелю облікового робочого часу за листопад 2023 року. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача\~ адвокат\~Шурубор В.І. у позові зазначив, що просить проводити розгляд справи без участі позивача та його представника; позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити повністю. Від відповідача відзиву на позовну заяву до суду не надходило , однак, надійшло клопотання в якому відповідач просить суд розглядати справу без участі їх представника. Також, відповідач надіслав довідку про розмір заборгованості по невиплаченій заробітній платі позивача. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою\~статті 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша\~статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно до ст.\~61\~ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 89\~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач перебував із відповідачем у трудових відносинах та був звільнений зі скороченням чисельності та штату працівників 16.12.2023 року, на підставі наказу № 526-ОС від 12.12.2023 року, що підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] від 27.01.1992 року. Згідно довідкою №78 від 25.03.2024, виданого ДСП «Північна Пуща», станом на 31.12.2023 року сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі позивача складає 107\~804,53 грн. Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Крім того, частиною 1 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Всупереч зазначеним вище вимогам Закону та у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з виплати заробітної плати відповідачем утворилася заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати. За таких обставин, встановлені порушення прав та інтересів позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ДСП «Північна Пуща» на користь позивача заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Сума заборгованості по заробітній платі відповідачем не заперечується, контррозрахунку заборгованості відповідачем суду не надано, відтак, сума заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не впплаченої заробітної плати підлягають задоволенню. Також, відповідно до наданого відповідачем розрахунку середнього заробітку, середньоденна заробітна плата позивача становить 831,81 грн. Як зазначено в ч. 1 ст.\~117\~КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тому враховуючи вимоги зазначеної норми КЗпП середній заробіток позивача за період з 16.12.2023 по 22.04.2024 включно склав в сумі 107\~303, 49 грн. (129 календ.днів * 831,81 грн.). Однак, як зазначено постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц від 26 червня 2019 року суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Суд враховує, що загальновідомим фактом є зменшення економічної активності суб`єктів підприємницької діяльності внаслідок збройної агресії іншої держави. Позивач не обґрунтовував обставин ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат і на них не посилався. Постановлений до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку обрахований судом у розмірі 107\~303, 49 грн. є неспівмірним із окладом працівника та загальною сумою боргу у 107\~804,53 грн. Крім того, така неспівмірність, може також суттєво погіршити економічну активність відповідача та унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Таким чином, з огляду на фінансове становище підприємства, суд із врахуванням справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця приходить висновку визначити розмір середнього заробітку за затримку розрахунку у розмірі 10 % від загальної заборгованості суми стягнення середнього заробітку, а саме 10\~730,35 грн. (107 303,49 *10%). Окрім того, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за наявності порушень прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. З огляду на вищевикладене, встановивши наявність порушень з боку відповідача прав позивача щодо виплати працівникові заробітної плати, а також виходячи із вимог розумності та справедливості суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Також, відповідно до статей 137 та 141 ЦПК України за результатами розгляду справи сплачені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Так, відповідно до договору про надання правової допомоги №б/н від 31.01.2024 року (з додатком до нього від 31.01.2024), адвокат Шурубор В.І. надає правову допомогу, а позивач оплатив адвокатові суму (гонорар (винагороду) за надані правничі послуги у розмірі 7 000 грн. 00 коп. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивачем також надано акт №1 прийому-передачі юридичних послуг від 31.01.2024, детальний опис робіт (наданих послуг) від 31.01.2024, квитанція до прибуткового касового ордера №30/01-24 від 31.01.2024 про сплату 7\~000 грн. Відповідно до ч. 6 ст.\~137\~ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не оспорював вартість правничої допомоги наданої адвокатом, тому суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує їх з відповідача. Окрім того, згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи викладене, сума судового збору, яка підлягає до сплати відповідачем на користь держави, становить 1 211,20 грн. Також, позивачем за подання позову сплачено 1 211,20 грн. судового збору, тому суд стягує їх з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial