Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

01 лютого 2024 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ТОВ «Фінпром Маркет», визначивши третіми особами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. та державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинська О.О., із вимогою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а. с. 1-9). В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень від 09 лютого 2024 року (а. с. 55-64), вказано, що 24 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 4638 щодо звернення стягнення грошових коштів за кредитним договором на користь ТОВ «Фінпром Маркет». В 2023 році позивачка [PERSON] через блокування її рахунків у банках дізналася про наявність виконавчого провадження ВП 65571384 з виконання виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі № 4638, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 39874 гривні 60 копійок. Проте, про сам факт стягнення та розмір боргу позивачка повідомлена належним чином не була. Позивачкою не отримано вимоги про наявність відповідних вимог відповідача за кредитним договором позивачка дізналась лише після відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій. Окрім того, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржниці щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користуванням кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем без урахування суми оплати позивачкою за кредит. Тобто нотаріус не перевірив безспірність боргу у боржниці після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання, що є основною умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тому прохає суд визнати виконавчий напис № 4638, що виданий 24 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в розмірі 39874 гривні 60 копійок таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень разом із судовим збором 1211 гривень 20 копійок. Ухвалою суду від 16 лютого 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 65), яка надіслана учасникам справи 16 лютого 2024 року за вихідним № 4525/24-вих/2/204/1699/24 та отримана відповідачем 25 лютого 2024 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 164), а також 23 лютого 2024 року державним виконавцем Тичинською О.О., підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 70). 29 лютого 2024 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернуто конверт, яким приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження (а. с. 71). 29 лютого 2024 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив на позов від начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому останній прохає розглядати справу за відсутності представника виконавчої служби та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів та матеріалів відповідно до вимог чинного законодавства (а. с.72-75). 05 березня 2024 року на електронну адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява відповідача про визнання позовних вимог, в порядку ст. 206 ЦПК України (а. с. 99). Так, в заяві відповідачем зазначено, що він визнає позовні вимоги [PERSON] та прохає суд їх задовольнити в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. зареєстрованого за № 4638 від 24 липня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, стягнення з відповідача судового збору за подання позовної заяви в розмірі 537 гривень та, у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 268,4 гривень. Разом з цим, вимоги позивачки щодо стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 3000 гривень прохає суд залишити без задоволення, оскільки розподіляючи судові витрати між сторонами у справі необхідно врахувати дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. Також, 05 березня 2024 року на електронну адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання відповідача про вирішення даного спору в мировому порядку (а. с. 102). В обґрунтування даного клопотання відповідачем зазначено про те, що на його думку, даний спір можливо вирішити в мировому порядку за умов взаємних поступок, оскільки наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не спростовується, а лише міститься посилання щодо надмірно великої суми заборгованості. Тому пропонує вирішити спір на наступних умовах: у разі сплати коштів у розмірі 7177 гривень 43 копійки на розрахункові рахунки відповідача у строк до 18 години 27 квітня 2024 року, частина заборгованості у розмірі 32697 гривень 17 копійок буде списана, а заборгованість за кредитним договором № 500308970 від 02 жовтня 2012 року та виконавчим написом № 4638 вважатиметься такою, яка погашена в повному обсязі. В разі погодження позивачем вищевказаних умов, відповідач гарантує підписання на вказаних умовах мирову угоду та/або вважати вищевказані умови договором часткового прощення боргу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Приписами ч. 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 26 травня 2021 року державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Тичинською О.О., на підставі виконавчого напису № 4638, що виданий 24 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 39874 гривні 06 копійок, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65571384 (а. с. 13,14-15,19). 25 травня 2021 року відповідачем було подано заяву до № 5134 про примусове виконання рішення на підставі виконавчого напису № 4638 від 24 липня 2020 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 39874 гривні 06 копійок (а. с. 21). Згідно з вимогами ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~вимог ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами ст. 39 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється саме Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5. Відповідно до вимог п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, згідно з вимогами ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до вимог п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з вимогами пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Приписами пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Даний Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, можна дійти висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14/84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17(провадження № 14-278гс18), від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 та Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 461/4609/16-ц. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», передбачено, що для одержання виконавчого напису необхідно подати, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона дізналась про наявність відповідних вимог відповідача за кредитним договором лише після відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій, також розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користуванням кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем без урахування суми оплати позивачкою за кредит. Натомість, стороною відповідача, відповідно до вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Так, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачка отримувала від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, належним чином завірені копії договорів відступлення права вимоги та/або факторингу, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що перед зверненням до приватного нотаріуса за вчиненням оскаржуваного виконавчого напису ТОВ «Фінпром Маркет» направляв позивачці вимогу про усунення порушення зобов`язання, вимагав сплатити поточну чи прострочену заборгованості за кредитним договором, а також підтвердження наявності правових підстав для нарахування платежів за користування кредитом. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним було надано\~приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. розрахунок заборгованості, як і інші документи, які б містили дані про час виникнення заборгованості, період її нарахування, динаміку руху коштів за договором, докази про направлення позивачці вимоги про усунення порушення зобов`язання. В свою чергу, нотаріусом не було перевірено отримання вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором позивачкою, що унеможливило подання нотаріусу обґрунтованих заперечень, щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчився в отриманні позивачкою вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми\~Закону України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, із тексту оспорюваного виконавчого напису № 4638 від 24 липня 2020 року вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172 (а. с. 19). Тобто, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису від 24 липня 2020 року не врахував, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Таким чином, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, а тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Матеріалами справи підтверджено, що кредитний договір № 500308970 від 02 жовтня 2012 року (а. с. 16) нотаріально не посвідчений. З огляду на викладене, враховуючи те, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 24 липня 2020 року № 4638, вчинений нотаріусом із порушенням численних норм закону, а вказану в ньому суму заборгованості не можна вважати безспірною, а відтак, оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 24 липня 2020 року № 4638 таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133\~ЦПК\~України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК\~України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Так,\~розмір\~витрат\~на правничу\~допомогу\~адвоката,\~в\~тому\~числі гонорару\~адвоката\~за\~представництво в\~суді\~та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі\~справою,\~включаючи\~підготовку\~до її\~розгляду,\~збір\~доказів\~тощо,\~а\~також\~вартість послуг\~помічника\~адвоката\~визначаються згідно\~з\~умовами\~договору про\~надання\~правничої\~допомоги та\~на\~підставі\~відповідних доказів\~щодо\~обсягу\~наданих послуг\~і\~виконаних\~робіт та\~їх\~вартості,\~що\~сплачена\~або підлягає\~сплаті\~відповідною\~стороною або\~третьою\~особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу [PERSON] у даній справі на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1260038 (а. с. 11), що виданий на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від № 1512/23 від 15 грудня 2023 року, надала адвокат Бабка Галина Геннадіївна, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 002863 від 09 листопада 2021 року (а. с. 12). Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав не те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Однак, позивачкою не надано суду жодного достатнього, допустимого та належного доказу отримання професійної правової допомоги за договором № 1512/23 від 15 грудня 2023 року, зокрема договору про надання адвокатських послуг. Не надано жодного доказу на підтвердження витрат на професійну правову допомогу адвоката. З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою документально недоведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, тому суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 % судового збору сплачено ним при поданні позову, що становить 605 гривень 60 копійок, виходячи із розрахунку (1211,2/2). Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved