Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Керівник Криворізької південної окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Криворізької міської ради, звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та просив суд стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Національної служби здоров`я України та Криворізької міської ради, кошти в загальному розмірі 19493,91 грн., витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказано, що вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.10.2023 у справі №210/4656/23, затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором Криворізької південної окружної прокуратури та обвинуваченим [PERSON] , та останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження. Вироком суду встановлено, що діями [PERSON] потерпілому [PERSON] заподіяно умисні тяжкі тілесні ушкодження. Вказаний вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили 14.11.2023 року. Під час розгляду кримінального провадження позовна заява про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у вигляді понесених медичною установою витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, не подавалася. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] , перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми КП «Криворізька міська клінічна лікарня№2» у період часу з 16.07.2023 по 27.07.2023 та витрати на його лікування склали 19493,91 грн., з яких 1582,79 грн. витрати на лікування з місцевого бюджету за рахунок коштів територіальної громади м. Кривого Рогу та 17911,12 грн - витрати на лікування з державного бюджету України, у зв`язку із чим прокурор просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь Національної служби здоров`я України витрати на лікування особи у розмірі 17911,12 грн. та на користь Криворізької міської ради витрати на лікування потерпілого у розмірі 1582,79 грн. Ухвалою судді від 27 березня 2024 року позовна заява прийнята судом до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання. Прокурор у судовому засіданні підтримував вимоги заявлені у позовній заяві до відповідача та наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду. Позивачі - Національна служба здоров`я України та Криворізька міська рада будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, участь своїх представників у судовому засіданні не забезпечили, надавши заяви про розгляд справи за відсутності їх представників. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подано. Третя особа - КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2 КМР, будучи повідомленою належним чином про дату та час розгляду справи, участь свого представника в судове засідання не забезпечила, заяв та клопотань з приводу розгляду справи до суду не надала. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. За відсутності заперечень проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Зі змісту рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 слідує, що інтереси держави мають місце тоді, коли є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих в тому числі на захист економічної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не підпадають точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. В даній справі прокурор обґрунтовував порушення інтересів держави тим, що у зв`язку з невідшкодуванням коштів на лікування потерпілого від злочину винуватцем, завдає шкоди державі в особі вищевказаних органів, зменшує можливість виділення коштів для лікування інших пацієнтів. При цьому, компетентні органи з відповідними позовами до суду не зверталися. Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлені на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до частин 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні № 210/4656/23 затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим [PERSON] та [PERSON] визнано винуватим за ч.1 ст.121 КК України, з призначенням покарання виді позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України (а.с. 83-84). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зазначеним вироком суду встановлено, що неправомірними протиправними кримінальними діями відповідача було заподіяно тілесні ушкодження потерпілому [PERSON] , а тому зазначені обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до інформації, наданої КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» від 21.12.2023 року № 264-К та довідки- калькуляції відшкодування витрат за рахунок місцевого бюджету на стаціонарне лікування вбачається, що хворий [PERSON] , [INFO] знаходився на лікуванні у відділенні політравми з 16.07.2023 по 27.07.2023 року (11 ліжко днів) і на його лікування підприємством було витрачено 19493,91 грн. з яких 1582,79 грн. з місцевого бюджету (а.с.18,19) та за рахунок коштів НСЗУ 17911,12 грн (а.с. 20). Згідно частин 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У частинах 1 та 2 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. П. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України вказує, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частино 1 та 3 ст. 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Статтею 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» закріплено право на охорону здоров`я. Кожен громадянин має право на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медичної допомоги, до якої належать: екстрена медична допомога; первинна медична допомога; спеціалізована медична допомога; паліативна допомога ст. 8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я». Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» реалізація державної політики охорони здоров`я покладається на органи виконавчої влади. Згідно статті 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Медична допомога надається безоплатно за рахунок бюджетних коштів у закладах охорони здоров`я та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, з якими головними розпорядниками бюджетних коштів укладені договори про медичне обслуговування населення. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Пунктом 2 зазначеного Порядку передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Відповідно до п. 4 зазначеного Порядку стягнуті в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. На підставі викладеного, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь держави в особі Криворізької міської ради та Національної служби здоров`я України витрат на лікування потерпілого від злочину у загальному розмірі 19493,91 грн. Оскільки компетентні органи не звернулися до суду з відповідними позовами (а.с. 17-18, 91-93), на захист інтересів держави задля забезпечення наповнення відповідних бюджетів та можливості подальшого надання медичної допомоги інших хворим, з вказаним позовом звернувся прокурор. Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від суб`єкту посягання. У зв`язку з чим, при зверненні до суду судовий збір не сплачено. З огляду на зазначене, з урахування того, що позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову до суду, судом повністю задоволено вимоги позивача, тому

Outcome: approved