Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулось в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] , про визнання нерухомого майна предметом іпотеки. Позов мотивовано тим, що 21 липня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UА-ЕА-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 24/07/2007/840-КВ/32 від 24 липня 2007 року, що укладався між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», у тому числі за Договором іпотеки від 24 липня 2007 року, укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». За рахунок кредитних коштів [PERSON] було придбано нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] , яке було передано в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідно до умов Договору іпотеки від 24 липня 2007 року. Так відповідно до умов Кредитному договору [PERSON] отримала кредит в сумі 40 000 дол. США терміном користування до 24.07.2017 року, відповідно до п.1.2 якого цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 24.07.2007 року, що укладений між позичальником та [PERSON] , згідно якого [PERSON] придбає нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] . Пунктом 2.2.\~Кредитного договору\~передбачено,\~що право\~власності на\~земельну ділянку,\~на якій\~розташований Предмет\~іпотеки,\~не оформлене.\~У разі оформлення права власності на зазначену земельну ділянку [PERSON] зобов`язана укласти з Банком додатковий договір до Кредитного договору\~щодо доповнення\~Предмета іпотеки\~вказаною земельною\~ділянкою.\~Пунктом 2.5.\~Кредитного договору\~визначено,\~що за\~домовленістю сторін\~заставна вартість\~житлового будинку\~разом із\~земельною ділянкою\~складає 228585\~грн.\~Водночас,\~24.07.2007\~року між\~Банком та\~ [PERSON] \~укладений Договір\~іпотеки,\~відповідно до\~якого предмет\~іпотеки являє\~собою об`єкт\~нерухомого майна\~-\~цілий житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~під [ADDRESS] .\~Згідно абзацу\~2\~п.\~1.5\~якого між\~сторонами досягнуто\~аналогічної згоди\~п.2.2\~Кредитного договору,\~а саме:\~що право\~власності на\~земельну ділянку,\~на якій\~розташований Предмет\~іпотеки,\~не оформлене.\~У разі оформлення\~права власності\~на зазначену\~земельну ділянку\~ [PERSON] \~зобов`язана\~укласти з\~Банком додатковий\~договір до\~Кредитного договору\~щодо доповнення\~Предмета іпотеки\~вказаною земельною\~ділянкою. Реєстрація обтяжень підтверджується записами про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.07.2007 року за реєстраційним номером 5359510, про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 24.07.2007 року за реєстраційним номером 5360327. 30.07.2008 року [PERSON] було отримано акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0316 га, яка знаходиться у [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки 0510136600:02:017:0040. Однак жодних дій щодо виконання умов кредитного та іпотечного договорів Відповідачем 2 не вчинено до теперішнього часу. Свої зобов`язання за кредитним договором Відповідач 2 фактично з серпня 2007 року належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості, яка вже станом на 21.07.2009 року склала 40578,01 дол. США, що підтверджується доданим скаржником розрахунком заборгованості. Внаслідок невиконання своїх обов`язків по Кредитному договору щодо погашення кредиту, Банк на захист своїх інтересів звернувся із позовом до суду. В 2009 році ВАТ «КБ «Надра» звернувся із позовною заявою до Ленінського районного суду м. Вінниці про стягнення заборгованості за кредитним договором. Судом першої інстанції до справі №2-5386/09 було винесено рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2010 року позовні вимоги ВАТ «КБ -Надра» задоволено та стягнуто у тому числі з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 310917,10 грн., що відповідно до курсу долару США становить 40 578.01 дол. США, а також 1958,50грн. судових витрат та розірвано кредитний договір №24/07/2007/840-КВ-32, укладений між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] 24.07.2007 року. 13.06.2010 року Вишенським ВДВС ВМУЮ відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5386-09 від 16.04.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором та судових витрат. 01.03.2012 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-5386/09 від 16.04.2010 року про стягнення боргу з [PERSON] на користь ВАТ «БК «Надра» Ленінським ВДВС ЗМУЮ винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: незакінчений будівництвом будинок та земельної ділянки площею 0,0316 га за адресою [ADDRESS] . 12.09.2013року за № 22796/07-31/11 Ленінський ВДВС ВМУЮ надав відповідь зокрема про те, що при проведенні огляду експертом з`ясовано, що майно, а саме: незакінчений будівництвом будинок по [ADDRESS] належить іншій особі - [PERSON] , що підтверджується копіями наданих останнім документів - копією державного акту на право власності на земельну ділянку та копією обкладинки технічного паспорту на житловий будинок. З доданої до відповіді Ленінського ВДВС ВМУЮ копії акту на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №851010007003925 від 10.10.2012 року, Банку стало відомо про рішення Ленінського районного суду м. Вінниці по справі №212/7145/2012 від 13.06.2012 року. Так рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці по справі №212/7145/2012 від 13.06.2012 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 150 000 грн. за рахунок іпотечного майна, а саме земельної ділянки, площею 0,0316 га, яка знаходиться у [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки 0510136600:02:017:0040, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 30.07.2008 року та визнано право власності за [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0316 га, яка знаходиться у [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки 0510136600:02:017:0040, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 30.07.2008 року. При цьому проти даного позову [PERSON] не заперечувала. Тобто, знаючи про наявність виконавчого провадження про стягнення заборгованості з неї на користь ВАТ КБ «Надра», те що земельна ділянка описана та арештована в рамках виконавчого провадження, а також про існування умов Кредитного договору та договору іпотеки, який посвідчений нотаріально, щодо обов`язку укладення додаткових договорів про доповнення Предмета іпотеки саме земельною ділянкою 0,0316 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , уклала 01 вересня 2008 року договір безпроцентної позики в довільній формі, для забезпечення якого передала земельну ділянку площею 0,0316 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] в іпотеку. Отже [PERSON] вчинила дії направлені на уникнення від виконання умов кредитного договору та договору іпотеки, з метою неможливості стягнення з неї кредитної заборгованості. Тобто діяла на шкоду кредитору. 04.11.2013 рішенням Апеляційного суду Вінницької області було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Вінниці по справі №212/7145/2012 від 13.06.2012 року, а в позові відмовлено. Після укладення Договору відступлення права вимоги, з кредитної справи стало відомо про наявність рішення Апеляційного суду Вінницької області від 04.11.2013 року про скасування рішення Ленінського районного суду м. Вінниці по справі №212/7145/2012 від 13.06.2012. У зв`язку з чим було вирішено перевірити наявна на теперішній час державна реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON] після скасування рішення суду. Так з інформаційної довідки стало відомо про те, що дана земельна ділянка має іншу адресу. Для з`ясування інформації стосовно дійсної адреси земельної ділянки було направлено адвокатські запити до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, Вінницької міської ради, Держгеокадастру. 04.08.2021року Держгеокадастром було надано відповідь за №197/432/21 відповідно до якої стало відомо, що 11.10.2012 року [PERSON] було видано державний акт на земельну ділянку, площею 0,0316 га, яка знаходиться по [ADDRESS] (старий реєстровий номер земельної ділянки 0510136600:02:017:0040) зі зміною кадастрового номеру на 10510100000:02:017:0040. 22.10.2021 року з наданої відповіді Виконавчого комітету Вінницької міської ради за №01- 00-011-70637 стало відомо, що 27.03.2016 року рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради житловому будинку розташованому на земельній ділянці, площею 0,0316 га кадастровий номер на 0510100000:02:017:0040 було присвоєно адресу - [ADDRESS] . Тобто на земельній ділянці площею 0,0316 га, яка знаходиться по [ADDRESS] кадастровий номер 0510100000:02:017:0040, було присвоєно нову адресу житловому будинку [ADDRESS] . Для встановлення підстав зміни адреси земельній ділянці Позивачем буде заявлено клопотання про витребування доказів. Отже з вищенаведеного вбачається, що боржником вчинено ряд дій направлених на уникнення від погашення кредитної заборгованості, не виконання умов кредитного та іпотечного договорів. Тим самим вчинено дії на шкоду кредитору, тим самим порушено його права та законні інтереси. Просить визнати земельну ділянку площею 0,0316 га, яка знаходиться по [ADDRESS] кадастровий номер 0510100000:02:017:0040 - іпотечним майном та предметом іпотеки за Договором іпотеки від 24 липня 2007 року, укладений між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, залучено до участі в справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] . 05.06.2023 представник відповідача [PERSON] - адвокат Путілін Є.В., який діє на підставі ордера серія АВ №1077441 від 01.06.2023, через електронний суд направив відзив на позовну заяву (вх.№ 43762), згідно якого вважає позов необґрунтованим та безпідставним, з наступних підстав. Позовна заява не мітить доказів на підтвердження укладення ВАТ КБ «Надра» будь-яких додаткових угод, про передачу [PERSON] в іпотеку земельної ділянки площею 0,0316га, кадастровий номер 0510100000:02:017:0040, що розташовані в [ADDRESS] . Відповідно до договору іпотеки від 24 липня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», в іпотеку надано нерухоме майно, а саме: цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , яке належало [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. П. 1.5. договору іпотеки визначає, що право власності на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки не оформлено. У разі оформлення права власності на зазначену земельну ділянку іпотекодавець зобов`язаний укласти з іпотекодержателем додатковий договір до даного договору щодо доповнення предмета іпотеки вказаною земельною ділянкою. Так [PERSON] набула права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0316га кадастровий номер 051010000:02:0170040 на підставі договорів дарування від 30.01.2018р. (тобто понад 5 років назад). Земельна ділянка була набута дарувальником [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.06.2012 по справі №212/7145/2012 Вінницької міської ради від 15.12.2016р. №3007 (понад 6 років назад). Із вказаного судового рішення вбачається, що земельна ділянка перебувала у власності відповідача на підставі державного акту від 30.07.2008. З технічного паспорту на будинковолодіння виготовленого КП ВМБТІ від 09.12.2015 вбачається, що будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] побудований в 2015 році. загальна площа будинку складає 139,9 кв.м. тоді як предметом іпотеки був житловий будинок площею 40,8 кв.м. Так, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим законом (частина перша статті 5 Закону України «Про іпотеку»). Якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов`язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець (частина четверта та п`ята статті 6 Закону України «Про іпотеку»). Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частина друга статті 23 Закону України «Про іпотеку»). Крім того, пославшись на ст. 261 ЦК України зазначив, що Договір іпотеки між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» був укладений в 24 липня 2007 року. 30.08.2008 року було отримано акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0316 га, а звернення до суду про визнання нерухомого майна предметом іпотеки подано лише 2023 році, тобто через 15 років після оформлення земельної ділянки у власність. Отже, позивачем пропущено строки звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови в позові. Вказана правова позиція притримується і суд касаційної інстанції, що вбачається із постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 серпня 2021 року справа № 725/2206/19 провадження № 61-1362св20, в зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.74-76). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] 15.01.2024 через електронний суд направив додаткові пояснення по справі (вх. №3381) згідно яких позов підтримав, та просив задовольнити з наступних підстав. 24 липня 2007 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» було укладено Кредитний договір № 24/07/2007/840-КВ/32. Відповідно до умов Кредитному договору [PERSON] отримала кредит в сумі 40 000 дол. США терміном користування до 24.07.2017 року, відповідно до п.1.2 якого цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 24.07.2007 року, що укладений між позичальником та [PERSON] , згідно якого [PERSON] придбає нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] . Водночас, 24.07.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладений Договір іпотеки, відповідно до якого предмет іпотеки являє собою об`єкт нерухомого майна - цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . Тобто саме за рахунок кредитних коштів [PERSON] було придбано нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] , яке було передано в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідно до умов Договору іпотеки від 24 липня 2007 року. Реєстрація обтяжень підтверджується записами про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.07.2007 року за реєстраційним номером 5359510, про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 24.07.2007 року за реєстраційним номером 5360327. Як вбачається з витребуваних документів, предмет іпотеки було реконструйовано, присвоєно нову адресу - [ADDRESS] , а право власності перейшло до Гам[PERSON] .. а в подальшому до [PERSON] . З матеріалів\~справи,\~зокрема з\~технічного паспорту\~вбачається,\~що даний\~будинок було\~не побудовано,\~а реконструйовано,\~а рік\~будування будинку\~зазначено як\~1963.\~А отже\~це спростовує\~твердження [PERSON] ,\~що будинок\~було побудовано\~в 2015\~році.\~Крім того\~ [PERSON] \~зазначається,\~що нею\~будуть подані\~додатково документи\~що даний\~будинок реконструйовано.\~Тобто це\~ще раз\~підтверджує той\~факт,\~що саме\~предмет іпотеки\~було реконструйовано\~та присвоєно\~йому нову\~адресу.\~Враховуючи той\~факт,\~що предмет\~іпотеки не\~було знесено\~та побудовано\~замість нього\~інший,\~то іпотека\~розповсюджується на\~житловий будинок\~щодо якого\~було здійснено\~реконструкцію.\~Жодних обмежень\~Договір іпотеки\~не містить.\~Особа,\~до якої\~перейшло право\~власності (право\~господарського відання,\~спеціальне майнове\~право)\~на предмет\~іпотеки,\~набуває статус\~іпотекодавця і\~має всі\~його права\~та несе\~всі його\~обов`язки\~за іпотечним\~договором в\~обсязі та\~на умовах,\~що існували\~до набуття\~такою особою\~права власності\~на предмет\~іпотеки.\~Іпотека залишається\~дійсною незалежно\~від зміни\~власника майна.\~Вказана правова\~позиція закріплена\~в постановах\~Касаційного господарського\~суду у\~складі Верховного\~Суду від\~24.06.2020\~р.\~у справі\~№904/9896/17,\~від 07.05.2019\~р.\~у справі\~№926/3371/17,\~від 23.01.2020\~р.\~у справі\~№916/2558/18,\~від 18.04.2019\~р.\~у справі\~№15/5009/1800/11,\~від 05.05.2020\~р.\~у справі\~№161/6253/15-ц.\~Отже виходячи\~з положень\~Закону України\~«Про іпотеку»\~та Договору\~іпотеки на\~теперішній час\~іпотека на\~житловий будинок,\~що розташований\~по [ADDRESS] ,\~перейшла до\~ [PERSON] ,\~яка набула\~всі його\~права та\~обов`язки за\~Договором іпотеки\~і є\~Іпотекодавцем.\~На теперішній\~час Договір\~іпотеки не\~припинений та\~не визнаний недійсний в судовому порядку. Як вбачається з інформаційної довідки записи про реєстрацію обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.07.2007 року за реєстраційним номером 5359510, про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 24.07.2007 року за реєстраційним номером 5360327 на предмет іпотеки не скасовані. Крім того при укладенні договору дарування не було отримано згоду Іпотекодержателя на відчуження предмету іпотеки. Також не можна погодитись з твердженнями [PERSON] щодо пропуску позовної давності. Матеріалами справи підтверджено, що як Банк так і Позивач не були обізнані про те, що перереєстрація права власності на предмет іпотеки та земельну ділянку відбулись шляхом зміни поштової адреси та зміни власника шляхом реконструкції предмету іпотеки. Як вбачається з наданих Інформаційних довідок, на теперішній час в Державному реєстрі наявна інформація про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за старою адресою. Жодної інформації про те, що право власності перейшло до третьої особи не вбачається. Отже після витребування додаткових доказів Позивач дізнався про те, що предмет іпотеки змінив адресу, а право власності перейшло до [PERSON] . А отже позивач звернувся у межах трирічного строку з моменту порушення своїх прав передбаченого ст. 261 ЦК України, у зв`язку з чим строк позовної давності пропущено з поважних причин та може бути поновлений. 17.01.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Путілін Є.В., який діє на підставі ордера серія АВ №1077441 від 01.06.2023, через електронний суд направив вступне слово по даній справі (вх. №4182), згідно якого представник посилається на те, що позовна заява\~не містить\~доказів на\~підтвердження укладення\~ВАТ КБ\~«Надра» будь-\~яких додаткових\~угод,\~про передачу\~ [PERSON] \~в іпотеку\~земельної ділянки\~площею 0,0316\~га,\~кадастровий номер:\~0510100000:02:017:0040,\~що розташовані\~в [ADDRESS] .\~Відповідно до\~договору іпотеки\~від 24\~липня 2007\~року,\~укладеного між\~ [PERSON] \~та ВАТ\~КБ «Надра»,\~в іпотеку\~надано нерухоме\~майно,\~а саме:\~цілий житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~під [ADDRESS] ,\~яке належало\~ [PERSON] \~на праві\~власності на\~підставі договору\~купівлі-продажу.\~П.\~1.5.\~договору іпотеки\~визначає,\~що право\~власності на\~земельну ділянку,\~на якій\~розташований предмет\~іпотеки не\~оформлено.\~У разі\~оформлення права\~власності на\~зазначену земельну\~ділянку іпотекодавець\~зобов`язаний\~укласти з\~іпотекодержателем додатковий\~договір до\~даного договору\~щодо доповнення\~предмета іпотеки\~вказаною земельною\~ділянкою.\~Так [PERSON] \~набула права\~власності на\~житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами за\~адресою [ADDRESS] \~та земельну\~ділянку площею\~0,0316га\~кадастровий номер\~051010000:02:0170040\~на підставі\~договорів дарування\~від 30.01.2018р.\~(тобто\~понад 5\~років назад)\~Земельна ділянка\~була набута\~дарувальником [PERSON] \~на підставі\~рішення Ленінського\~районного суду\~м.\~Вінниці від\~07.06.2012р.\~по справі\~№212/7145/2012\~Вінницької міської\~ради від\~15.12.2016\~№3007\~(понад\~6\~років назад).\~З технічного\~паспорту на\~будинковолодіння виготовленого\~КП ВМБТІ\~від 09.12.2015р.\~вбачається,\~що будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами по\~ [ADDRESS] \~побудований в\~2015році.\~загальна площа\~будинку складає\~139,9кв.м.\~тоді як\~предметом іпотеки\~був житловий\~будинок площею\~40,8\~кв.м.\~В даній цивільній справі позивач просить визнати земельну ділянку площею 0,0316 га, яка знаходиться по [ADDRESS] кадастровий номер 0510100000:02:017:0040 - іпотечним майном та предметом іпотеки за Договором іпотеки від 24 липня 2007 року, укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» не заявляв клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертиз, отже не надав судові доказів, що саме вся земельна ділянка площею 0,0316 га, яка знаходиться по [ADDRESS] кадастровий номер на 0510100000:02:017:0040 необхідна для обслуговування іпотечного майна. Договір іпотеки між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» був укладений в 24 липня 2007 року. 30.08.2008 року було отримано акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0316 га, а звернення до суду про визнання нерухомого майна предметом іпотеки подано лише 2023 році, тобто через 15 років після оформлення земельної ділянки у власність, а тому позивачем пропущено строк звернення до суду. Усудовому засіданні представник позивача адвокат Ковальчук Є.М., який діє на підставі ордера серія АВ №1067516 від 19.06.2023, позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Путілін Є.В., який діє на підставі ордера серія АВ №1077441 від 01.06.2023, позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про день, час та місце судового засідання повідомлялась в порядку, визначеному чинним законодавством, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на адресу реєстрації, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце судового засідання повідомлявся в порядку, визначеному чинним законодавством, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на адресу реєстрації, про причини неявки суд не повідомив, пояснень не надав. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.07.2007 між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 24/07/2007/840-КВ/32, згідно умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 40000доларів США в порядку у на умовах, визначених цим договором (а.с.21-24 т. №1). Пунктом 2.2. кредитного договору передбачено, що право власності на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, не оформлене. У разі оформлення права власності на зазначену земельну ділянку Іпотекодавець зобов`язаний укласти з Іпотекодержателем додатковий договір до даного договору щодо доповнення предмета іпотеки вказаною земельною ділянкою. 24.07.2007 між Банком та [PERSON] укладений Договір іпотеки, відповідно до якого предмет іпотеки являє собою об`єкт нерухомого майна - цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . Згідно абзацу 2 п. 1.5 якого між сторонами досягнуто аналогічної згоди п.2.2 Кредитного договору, а саме: що право власності на земельну ділянку, на якій розташований Предмет іпотеки, не оформлене. У разі оформлення права власності на зазначену земельну ділянку [PERSON] зобов`язана укласти з Банком додатковий договір до Кредитного договору щодо доповнення Предмета іпотеки вказаною земельною ділянкою. Реєстрація обтяжень підтверджується записами про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.07.2007 року за реєстраційним номером 5359510, про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 24.07.2007 року за реєстраційним номером 5360327. 30.07.2008 року [PERSON] було отримано акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0316 га, яка знаходиться по [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки 0510136600:02:017:0040 (а.с. 17-20 т. №1). Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2010 рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.12.2009 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ВАТ КБ «Надра» задоволено та стягнуто на його користь з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 310917,10грн., що відповідно до курсу долару США становить 40 578,01 доларів США, а також 1958,50грн. судових витрат та розірвано кредитний договір № 24/07/2007/840-КВ-32, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] 24.07.2007р. В позові [PERSON] відмовити (а.с. 31-33 т. №1). 04.11.2013 рішенням апеляційного суду Вінницької області рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.06.2012 року скасовано (а.с. 34-39 т. №1). Даним рішенням суду встановлено, що «пунктом 2.2. Кредитного договору передбачено, що право власності на земельну ділянку, на якій розташований Предмет іпотеки, не оформлене. У разі оформлення права власності на зазначену земельну ділянку [PERSON] зобов`язана укласти з Банком додатковий договір до Кредитного договору щодо доповнення Предмета іпотеки вказаною земельною ділянкою. Пунктом 2.5. Кредитного договору визначено, що за домовленістю сторін заставна вартість житлового будинку разом із земельною ділянкою складає 228585 грн. Водночас, 24.07.2007 між Банком та [PERSON] укладений Договір іпотеки згідно абзацу 2 п. 1.5 якого між сторонами досягнуто аналогічної згоди п.2.2 Кредитного договору, а саме: що право власності на земельну ділянку, на якій розташований Предмет іпотеки, не оформлене. У разі оформлення права власності на зазначену земельну ділянку [PERSON] зобов`язана укласти з Банком додатковий договір до Кредитного договору щодо доповнення Предмета іпотеки вказаною земельною ділянкою. Реєстрація обмежень підтверджується записами про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.07.2007 за реєстраційним номером 5359510, про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 24.07.2007 за реєстраційним номером 5360327. З метою укладення договору іпотеки [PERSON] надала до Банку копію довідки-характеристики, видану КП «ВОО БТІ» від 24.07.2007 №9556. Фактично з серпня 2007 року [PERSON] не належним чином виконувала своє зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків, що призвело до утворення заборгованості, яка вже станом на 21.07.2009 року склало 40578,01 дол. США, що підтверджується доданим скаржником розрахунком заборгованості. Внаслідок невиконання [PERSON] своїх обов`язків по Кредитному договору щодо погашення кредиту, Банк на захист своїх інтересів звернувся із позовом до суду. 30.10.2009 Ленінським районним судом м. Вінниці відкрито провадження по справі №2-5386/09 за позовом ВАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2010 року позовні вимоги ВАТ «КБ «Надра» задоволено та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 310917,10 грн., що відповідно до курсу долару США становить 40 578.01 дол. США, а також 1958,50грн. судових витрат та розірвано кредитний договір №24/07/2007/840-КВ-32, укладений між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] 24.07.2007 року. 29.04.2010 року за №36-02-01/01-3216 до Ленінського ВДВС ВМУЮ для примусового виконання направлений виконавчий лист №2-5386-09 від 16.04.2010 року про стягнення солідарно боргу з [PERSON] та [PERSON] 13.06.2010 року Вишенським ВДВС ВМУЮ відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5386-09 від 16.04.2010 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] , солідарно на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором та судових витрат. 01.03.2012 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-5386/09 від 16.04.2010 року про стягнення боргу з [PERSON] на користь ВАТ «БК «Надра» Ленінським ВДВС ВМУЮ проведено опис та арешт майна, а саме: незакінчений будівництвом будинок та земельної ділянки площею 0,0316 га за адресою [ADDRESS] . 12.11.2012 року по виконавчому провадженні №23797043 старшим державним виконавцем Слободяном О.В. Ленінського ВДВС ВМУЮ винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою доручено [PERSON] надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна з питань визначення ринкової вартості майна боржника. 11.09.2013 року до Ленінського ВДВС ВМУЮ направлено запит про проведення оцінки описаного майна [PERSON] по виконавчому провадженню №23797043. 12.09.2013 року за № 22796/07-31/11 Ленінський ВДВС ВМУЮ надав відповідь, що оцінка майна, яке описане 01.03.2012 року експертом не проводилась, оскільки при проведенні огляду експертом з`ясовано, що майно, а саме: незакінчений будівництвом будинок по [ADDRESS] належить іншій особі [PERSON] , що підтверджується копіями наданих останнім документів - копією державного акту на право власності на земельну ділянку та копією обкладинки технічного паспорту на житловий будинок. З доданої до відповіді Ленінського ВДВС ВМУЮ копії акту на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №851010007003925 від 10.10.2012 року, Банку стало відомо про рішення Ленінського районного суду м. Вінниці по справі №212/7145/2012 від 13.06.2012 року. Крім того, 16.01.2012 Вишенським ВДВС ВМУЮ по виконавчому провадженню №30702545 з примусового виконання виконавчого листа №2-447-2011, виданого 09.12.2011 року Ленінським районним судом м. Вінниці про солідарне стягнення з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» боргу на загальну суму 1015457,46 грн, винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. За вказаною постановою накладений арешт на все рухоме і нерухоме майно [PERSON] та заборонено здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Таким чином [PERSON] при не запереченні проти позову [PERSON] приховала від суду наявність принаймні двох виконавчих проваджень про стягнення заборгованості з неї на користь ВАТ КБ «Надра», те що земельна ділянка описана та арештована в рамках виконавчого провадження, а також про існування умов Кредитного договору та договору іпотеки, який посвідчений нотаріально, щодо обов`язку укладення додаткових договорів про доповнення Предмета іпотеки саме земельною ділянкою 0,0316 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] .». Згідно витягу з рішення № 581 від 27.03.2016р. про присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна, присвоїти адресу житловому будинку по [ADDRESS] гр. [PERSON] , розташовану на земельній ділянці площею 0,0316 га кадастровий №0510100000:02:017:0040 [ADDRESS] (а.с.42 т. №1). Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 30.01.2018року, [PERSON] передав безоплатно (подарував) [PERSON] , а остання прийняла у дарунок: земельну ділянку площею 0,0316 га, кадастровий номер 0510100000:02:017:0040, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в межах згідно з планом (а.с. 80-81 т. №1). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 3007 від 15.12.2016 «Про часткові зміни в рішенні виконкому міської ради від 17.03.2016р. №581» внести зміни в п. 13 рішення виконкому міської ради «Про присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна» від 17.03.2016р. № 581 та викласти його в новій редакції: «13. Присвоїти адресу житловому будинку по [ADDRESS] гр. [PERSON] , розташованому на земельній ділянці площею 0,0316 га кадастровий номер № 0510100000:02:017:0040 [ADDRESS] » (а.с. 95 т. №1). Згідно договору дарування від 30.01.2018 [PERSON] передав безоплатно (подарував) [PERSON] , а Обдаровувана прийняла у дарунок житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 141-142 т. №1). 21.07.2020 відповідно до результату відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UА-ЕА-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 24/07/2007/840-КВ/32 від 24 липня 2007 року, що укладався між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», у тому числі за Договором іпотеки від 24 липня 2007 року, укладенний між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» (а.с. 11-16 т. №1). За рахунок кредитних коштів [PERSON] було придбано нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] , яке було передано в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідно до умов Договору іпотеки від 24 липня 2007 року. За змістом статті 1\~Закону України\~"Про\~іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нерухоме майно (нерухомість) - це земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці і невід`ємно пов`язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до частини першої статті 3\~Закону України\~"Про\~іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Статтею 1 та частиною першою статті 5\~Закону України\~"Про\~іпотеку" визначено, що предметом іпотеки є об`єкти нерухомого майна та об`єкти, які прирівнюються до таких цим законом, до них, зокрема, віднесено: земельні ділянки, будівлі, споруди, підприємство як майновий комплекс, житлові будинки, квартири, дачі, садові будинки, гаражі, об`єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому, право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна. Об`єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: - майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; - нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; - воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Підстави та умови передачі в іпотеку земельної ділянки при передачі в іпотеку будівлі чи споруди визначені частинами четвертою та п`ятою статті 6 Закону України "Про іпотеку", якщо: будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), які на ній розташовані. Це положення Закону України\~"Про\~іпотеку" узгоджується із визначеним у статті 377\~ЦК України і статті 120\~ЗК України загальним принципом, за яким визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду. За змістом статті 377\~ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно зі статтею 120\~ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю чи споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю чи споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі чи споруди, якщо інше не передбачене у договорі відчуження будівлі або споруди. При переході права власності на будівлю чи споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Аналізуючи зазначені положення норм матеріального права, Верховний Суд України у постановах від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 дійшов таких висновків: "положення статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість"; "при цьому при застосуванні положень статті 120\~ЗК України у поєднанні з нормою статті 125\~ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 466/1875/14-ц (провадження №61-37171 св18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 (провадження № 14-47цс20) не встановлено правових підстав для відступу від наведених висновків. Згідно з пункту 18\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16\~квітня 2004\~року №\~7\~"Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30\~ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частину могло переходити відповідно до статті 120\~ЗК України\~2001\~року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених, відповідно, відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120\~ЗК України Законом України\~від 27\~квітня 2007\~року №997-У і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах. встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377\~ЦК України і статті 120\~ЗК України в редакції Закону України від 05 листопада 2009 року № 1702-VІ. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року викладено такі правові висновки про тлумачення статей 5 та 6\~Закону України\~"Про\~іпотеку" : - іпотека як право на чужу річ поширюється на конкретну індивідуально визначену річ, що визначена в договорі; - існують такі окремі об`єкти цивільних прав, як земельна ділянка і об`єкт незавершеного будівництва, який зведений на цій ділянці. Унаслідок цього відбувається окреме регулювання іпотеки земельної ділянки та визначення, за яких випадків об`єкт незавершеного будівництва, який зведений на цій ділянці, буде предметом іпотеки; - частина п`ята та шоста статті 6\~Закону України\~"Про\~іпотеку" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулювали правовідносини щодо передачі в іпотеку земельної ділянки, на якій вже були розташовані будівлі чи об`єкт незавершеного будівництва на момент укладення договору іпотеки. У такому разі предметом іпотеки були і будівлі (споруди) чи об`єкт незавершеного будівництва; - учасники цивільних відносин за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин, як договір могли встановити в договорі іпотеки, що іпотека поширюватиметься й на будівлю (споруду) чи об`єкт незавершеного будівництва, що будуть збудовані після укладення договору іпотеки. У випадку відсутності такої вказівки в договорі іпотеки, що іпотека поширюватиметься й на будівлю (споруду) чи об`єкт незавершеного будівництва, що будуть збудовані після укладення договору іпотеки, підстави для поширення іпотеки на такі об`єкти відсутні. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі N° 520/258/16 зазначено, що аналіз приписів частини четвертої статті 6 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що земельна ділянка та будівля (споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов`язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватися і на земельну ділянку. Крім того, у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 318/1274/18 Верховний Суд звернув увагу на принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою (стаття 120 Земельного кодексу України) визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Аналізуючи зазначені положення норм матеріального права, Верховний Суд України у постановах від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та від 12 жовтня 2016 року у справі N° 6-2225цс16 дійшов таких висновків: «положення статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість»; «при цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості». Подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 466/1875/14-ц (провадження № 61-37171св18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) не встановлено правових підстав для відступу від наведених висновків. Договором іпотеки від 24.07.2007 року визначено, що предмет іпотеки являє собою об`єкт нерухомого майна цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовано: цілий житловий будинок з прибудовами, цегляний, 1963 року побудови, означений на плані літерою «А», сарай «Б», огорожа №1, загальною площею 40,8 кв.м.. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями. Пунктом 1.5 договору іпотеки визначено, що право власності на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, не оформлено. У разі оформлення права власності на зазначену земельну ділянку іпотекодавцем зобов`язаний укласти з іпотекодержателем додатковий договір до даного договору щодо доповнення предмета іпотеки вказаною земельною ділянкою. З викладеного вбачається, що іпотека за цим договором поширюється й на земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, яке є предметом цього договору. Таким чином, за змістом положень договору сторони визначили предметом іпотеки не тільки домоволодіння, а і земельну ділянку, на якій воно розташоване. Такі положення договору узгоджуються з вимогами статей 1,5 та 6\~Закону України\~"Про\~іпотеку" та не суперечать змісту поняття "домоволодіння". Крім цього, суд також зважає на принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку (споруди, будівлі) дотримання якого послідовно та незмінно прослідковується у практиці Верховного Суду (постанова ВП ВС від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, постанова ВС від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18, постанова ВП ВС від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19). Так, відповідно до пункту 1.1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 18 квітня 2005 року № 95, домоволодіння - це житловий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями. У договорі іпотеки надано характеристику (здійснено опис) предмета іпотеки - домоволодіння, яке належить іпотекодавцям на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Зазначено, що на земельній ділянці розташований цілий житловий будинок літ."А", сарай «Б», огорожа №1. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.02.2021року № 244737492 цільове призначення земельної ділянки, площею 0,0316 га., 0510100000:02:017:0040, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). З викладеного вбачається, що відповідач отримавши державний акт на право власності на вказану земельну ділянку та зареєструвавши право приватної власності на неї, не повідомив про це банк та не передав земельну ділянку у іпотеку банку, відтак діяв приховано та недобросовісно. Таким чином суд приходить до висновку про те, що земельна ділянка, площею 0,0316 га. кадастровий номер: 0510100000:02:017:0040, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є предметом іпотеки згідно договору іпотеки від 24.07.2007року. Як встановлено судом укладеним між сторонами договором іпотеки передбачено, що після оформлення права власності на зазначену земельну ділянку Іпотекодавець зобов`язаний укласти з іпотекодержателем додатковий договір до даного договору щодо доповнення предмета іпотеки вказаною земельною ділянкою. Таким чином суд встановив, що [PERSON] порушила умови договору іпотеки від 24.07.2007 р., однак представник відповідача [PERSON] адвокат Путілін Є.В. заявив про застосування строку позовної давності. Стаття 256\~ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі частин другої-четвертої статті 267\~ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі статтею 81\~ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Зазначені загальні правові висновки щодо порядку застосування позовної давності є усталеними у судовій практиці Верховного Суду, правові висновки якого мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України. Отже, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267\~Цивільного кодексу\~України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто, або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28). Представник позивача зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що як Банк так і Позивач не були обізнані про те, що перереєстрація права власності на предмет іпотеки та земельну ділянку відбулись шляхом зміни поштової адреси та зміни власника шляхом реконструкції предмету іпотеки. Як вбачається з наданих Інформаційних довідок, на теперішній час в Державному реєстрі наявна інформація про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за старою адресою. Жодної інформації про те, що право власності перейшло до третьої особи не вбачається. Отже після витребування додаткових доказів Позивач дізнався про те, що предмет іпотеки змінив адресу, а право власності перейшло до [PERSON] . А отже позивач звернувся у межах трирічного строку з моменту порушення своїх прав передбаченого ст.261 ЦК України, у зв`язку з чим строк позовної давності пропущено з поважних причин та може бути поновлений. Однак, як вбачається із позовної заяви позивач вказує, що з відповіді Ленінського ВДВС ВМУЮ № 22796/07-31/11 від 12.09.2013р. позивач дізнався про наявність рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.06.2012р. (справа № 212/7145/2012), яким встановлено, що земельна ділянка площею 0,0316га належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 30.07.2008р. та на підставі вказаного рішення за [PERSON] визнано право власності на вказану земельну ділянку. Таким чином, ВАТ КБ «Надра» в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-5386/09, стягувач достовірно знав про реєстрацію права власності за [PERSON] земельної ділянки площею 0,0316га та визнання права власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] . Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України). Позивач в своїх запереченнях вказує, що строки позовної давності не пропущені, так як він дізнався про те, що предмет іпотеки змінив адресу, а право власності перейшло до [PERSON] після витребування додаткових доказів, однак суд не погоджується з даним твердженням, оскільки про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку та визнання права власності за [PERSON] банк дізнався ще 2013 році з відповіді Ленінського ВДВС ВМУЮ, що є достатньою підставою для висновку про обізнаність стягувача, як ВАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». А тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на час укладення договору відступлення права вимоги 21.07.2020 року між ПАТ КБ «Надра» до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» строки позовної давності вже були пропущені ПАТ КБ «Надра», а тому позивач набувши права первісного кредитора на підставі ст. 262 ЦК України також пропустив строк позовної давності, а тому позов поданий з порушенням трирічного строку позовної давності. Поважних причин пропущення строку позовної давності, які підтверджені будь-якими доказами, позовна заява не містить. Обставини зупинення та переривання перебігу строку позовної давності не встановлено. Представником відповідача у відзиві заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Дані правовідносини повинні розглядатися станом на 2013 року, на час, коли кредитором був ВАТ КБ «Надра», який і мав право на позов та за відсутності позовної заяви з боку кредитора, який мав право на позов та з плином часу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладаючи договір про відступлення права вимоги від 21.07.2020 року, несло власні ризики та не набуло права на позов про визнання земельної ділянки предметом іпотеки, тим більше, як фраудаторного правочину. Відповідно до вимог частини другої статті 55\~ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про встановлення факту порушення права позивача та обґрунтованості заяви відповідачів про застосування позовної давності, оскільки дії, вчинені первісним кредитором, є обов`язковими для його правонаступника, яким є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», в зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч.ч. 1-4 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на зазначене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». За приписами частини першої, другої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed