Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який зареєстрований 22.02.1989 Кадубовецькою сільською радою Заставнівського району Чернівецької області, за актовим записом №4. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що подружнє життя з відповідачем не склалось, в основному через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Все це призвело до поступового погіршення взаємовідносин і, як наслідок, до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. У вказаному шлюбі неповнолітніх дітей немає. В зв`язку із вказаним позивач вважає, що їх шлюб розпався та носить формальний характер, а тому просить його розірвати. Позивач\~\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо від його представника адвоката Данищука В.В. надійшла заява з процесуальних питань про розгляд справи в їх відсутності. Крім того зазначив, що позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу. Відповідач після подання позову до суду не вживала жодних заходів для збереження шлюбу, а тому він наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву з процесуальних питань зі змісту якої вбачається, що вона вважає за можливе збереження шлюбу, а тому просила дати сторонам строк для примирення. Дане питання просила вирішити без її участі. Із врахуванням неявки сторін (їх представників) в судове засідання фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не проводилася. Суд, врахувавши заяву представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.02.1989, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 22.02.1989 Кадубовецькою сільською радою Заставнівського району Чернівецької області (а. с. 4). За час спільного проживання, як подружжя, у сторін народилися діти, які на даний момент вже досягли повноліття. На даний час між сторонами шлюбні відносини припинені, протягом тривалого часу останні проживають окремо, у них окремий побут та бюджет. Твердження відповідача про необхідність надання сторонам строку на примирення суд оцінює критично, що обґрунтовується наступним. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, відповідно надання сторонам строку на примирення є правом, а не обов`язком суду. Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 30.05.2019 (справа № 442/6319/16-ц, провадження № 61-30728св18). Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.05.2019 по справі №442/6319/16-ц. Беручи до уваги категоричне заперечення позивача (його представника) щодо надання строку на примирення подружжю, оскільки протягом строку з дня відкриття провадження по справі по день судового засідання на протязі більше трьох місяців відповідачем не вживались заходи щодо примирення між подружжям, клопотання про надання строку на примирення є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити ст. 24 СК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що сторони припинили ведення спільного господарства, не відновлюють сімейних відносин та не мають спільної згоди на примирення, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я існує формально. За таких обставин, суд приходить до переконання, що зберегти сім`ю неможливо, тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved