Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.12.2023 року про зміну підсудності справи, яка набула чинності, до суду надійшла вказана цивільна справа, відповідно до вимог якої позивачка просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, реєстровий номер 141 від 16.03.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем, яким з позивачки було стягнуто на користь відповідача заборгованість у сумі 70042,36 грн. за період з 29.01.2019 року до 28.02.2020 року за кредитним договором №2008913940, укладеним позивачкою та ПАТ «ОТП банк», право за яким було відступлене відповідно до договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансовій компанії «Довіра та гарантія», а згодом вже від другого кредитора до відповідача по справі на підставі договору факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019 року. У суму заборгованості ввійшли заборгованість по основному боргу - 48806,60 грн. та заборгованість по відсоткам у розмірі 21235,76 грн., а також 400,00 грн. за вчинення самого виконавчого напису. Підставою звернення позивачки до Жовтневого районного суду м. Харкова була вказана ч.12 ст.28 ЦПК України, а саме звернення до суду за місцем виконання виконавчого напису, яким на думку позивачки було місце її роботи у ФОП [PERSON] , розташованому у Новобаварському районі м. Харкова. Суддя Жовтневого районного суду м. Харкова з такими доводами позивачки не погодився та направив справу на підставі ч.12 ст.28 ЦПК України за місцем реєстрації позивачки, що підсудне Первомайському міськрайонному суду Харківської області. Підставою позовних вимог [PERSON] зазначила порушення порядку вчинення виконавчого напису щодо наявності під час його вчинення безспірної заборгованості у позивача та відповідності документу, на підставі якого він був вчинений, вимогам закону щодо документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Разом із позовною заявою надала суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом, яким є оспорюваним виконавчий напис. Ухвалою судді від 05.02.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи, наданий відповідачу час для подання відзиву та зустрічної позовної заяви, а третій особі приватному виконавцеві виконавчого округу Харківської області Шиндель В.А. строку для подання письмових пояснень, виключено з числа учасників справи приватного нотаріуса Кравцова О.О. у зв`язку із втратою ним статусу приватного нотаріуса, направлено копію ухвали до Міністерства юстиції України для інформування вказаного органу, що приватний нотаріус Шиндель В.А. до часу відкриття провадження не виконує вимоги ч.6 ст.14 ЦПК України щодо реєстрації кабінету в підсистемі електронний суд (а.с.47-48). Ухвалою суду від 05.02.2024 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, виданого на той час приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцова Олександра Олександровича, а саме виконавчого напису №141 від 16.03.2020 року (а.с.50-51). Вказана ухвала 31.01.2024 року набрала законної сили. Позивачка ухвали про відкриття провадження та про забезпечення позову отримала засобами поштового зв`язку (а.с.57), відповідач - засобами електронного суду (а.с.53-54), третя особа у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.56). Заяви, клопотання від сторін не надходили та судом інші процесуальні дії не застосовувалися. Відповідач не подавав відзив на позовну заяву, а третя особа письмових пояснень. Міністерство юстиції України повідомило, що воно копію ухвали судді від 05.02.2024 року направило для реагування до асоціації приватних виконавців як належного органу контролю приватних виконавців (а.с.58-59). Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 16.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем, який наразі не є приватним нотаріусом, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, вчинено виконавчий напис, реєстровий номер 141, яким стягнуто з позивачки на користь відповідача, який отримав право вимоги від попереднього кредитора ТОВ «Довіра та гарантія» 29.01.2019 року, який, у свою чергу, отримав право вимоги до позивачки від АТ «ОТП банк» 13.06.2016 року за кредитним договором №2008913940 від 23.06.2014 року, укладеним між позивачкою та АТ «ОТП банк», строк платежу за яким настав, заборгованість у розмірі 70442,36 грн., яка складалася з: - заборгованість по основному боргу - 48806,60 грн.; - заборгованість по відсоткам - 21235,76 грн.; - плата за вчинення виконавчого напису 400,00 грн (а.с.13). На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Шиндель Володимиром Анатолійовичем було відкрито виконавче провадження №62650548 на підставі постанови від 29.07.2020 року (а.с.15). Вказаною постановою додатково до визначеної суми боргу за виконавчим написом вирішено стягнути з позивачки основну суму винагороди приватного виконавця у розмірі 7044,23 грн. Крім цього, 29.07.2020 року третя особа по справі відповідними постановами наклав арешт на кошти позивачки та звернув стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.16, 18). Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Завданням цивільного судочинства, відповідно до ч.1 статті 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав і інтересів встановлені статтею 16 Цивільного кодексу України. Згідно статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до положень статті 87-88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису тобто 31.10.2020 року), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року затверджено «Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», відповідно до пункту першого якого, стягнення провадиться на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, право звернення стягнення на заставлене майно, а також на підставі Іпотечних договорів, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Пункт 2 вказаної Постанови «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» втратив чинність на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 910/10374/17 від 21.09.2021 року (п. 87) зазначила, що судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, втратила чинність 22.02.2017 року з набранням законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/20084/14. Всупереч вище зазначеним нормам законодавства колишній приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександр Олександрович: - без оригіналу нотаріально посвідченого договору; - без належним чином оформленого розрахунку, що підтверджує безспірну заборгованість позивачки за кредитним договором, протиправно вчинив виконавчий напис про стягнення заборгованості з позивачки, посилаючись на норму пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка втратила чинність з 22.02.2017 року, в зв`язку з чим наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, через недотримання умов вчинення виконавчого напису. Як зазначено в пункті 95 вище наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду по справі № 910/10374/17 від 21.09.2021 року, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та наявності підстав для задоволення позову. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору як за подання позовної заяви, так і заяви про забезпечення позову, що разом складає 1610,40 грн. (1073,60 + 536,80) на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved