Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

22.03.2024 року заявниця [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначила, що в 2018 році її матір`ю [PERSON] було набуто у власність житлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла вказана квартира. Під час здійснення процедури спадкування їй стало відомо, що мати на випадок своєї смерті склала заповіт, за умовами якого заповіла їй усе своє майно. Однак, у вказаному заповіті допущено помилку в частині зазначення її (заявниці) прізвища, а саме: помилково зазначено « [PERSON] », у той час, коли вірним його написанням є « [PERSON] ». На її переконання, вказана помилка виникла внаслідок перекладу її прізвища із рос. на українську мову та така позбавляє можливості оформити свої спадкові права. Враховуючи наведене, просить суд встановити факт належності їй, [PERSON] , заповіту, складеного [PERSON] , посвідченого 25.06.2002 року Троянівською сільською радою та зареєстрованого в реєстрі за № 60. До початку судового засідання заявницею було подано до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 37). Від заінтересованої особи - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянської Т.П. на адресу суду також надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити за її відсутності (а.с. 35). Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку остання набула на підставі договору купівлі-продажу № 25, укладеного між ПрАТ «ЛСТМ № 536» та [PERSON] (а.с. 14-15). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, який посвідчений 25.06.2002 року Троянівською сільською радою Маневицького району Волинської області та зареєстрований в реєстрі за № 60. За змістом вказаного заповіту померла усе належне їй майно, де б воно не було та з чого не складалося б, а також все те, що належатиме їй на момент смерті вона заповіла [PERSON] (а.с. 24). У своїй заяві [PERSON] зазначає, що вищевказаний правовстановлюючий документ має помилку у написанні її прізвища, що позбавляє її можливості оформити свої спадкові права. Вищевказане твердження достовірно підтверджується постановою приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянської Т.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № б.н./02-31 від 15.03.2021 року зі змісту якого слідує, що у складеному [PERSON] заповіті від 25.06.2002 року прізвище спадкоємця зазначено « [PERSON] », проте прізвище заявниці « [PERSON] ». Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . Її матір`ю вказана [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається із будинкової книги серії А № 44687для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у кв. [ADDRESS] , за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-10). Як вбачається із будинкової книги № 3345, виданої 16.08.2018 року для реєстрації громадян, які проживають в [ADDRESS] , за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . До матеріалів справи також долучені письмові пояснення [PERSON] від 15.03.2024 року, в яких остання підтверджує факт складення її матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , заповіту на ім`я її рідної сестри [PERSON] (доньки померлої) (а.с. 21-23). Аналізуючи вищевказані докази у своєму взаємозв`язку, суд вважає доведеним належність заявниці [PERSON] заповіту, складеного [PERSON] , який посвідчений 25.06.2002 року Троянівською сільською радою Маневицького району Волинської області та зареєстрований в реєстрі за № 60, в якому її (заявниці) прізвище помилково вказане як « [PERSON] ». На переконання суду, розбіжність у написанні прізвища заявниці у правовстановлюючому документі виникла внаслідок його перекладу із рос. на українську мову. При цьому, виправити розбіжність у вищевказаному документі в позасудовому порядку не виявляється можливим. Встановлення належності правовстановлюючих документів має для заявниці [PERSON] юридичне значення та породжує юридичні наслідки, від яких залежить реалізація свого права на спадщину після смерті матері. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] , заінтересована особа приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянської Т.П. про встановлення факту належності правовстановлюючих документів є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved