Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

26 березня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивачка в позовних вимогах просила: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 21.03.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та [INFO] у них народився син - [PERSON] . Після припинення спільного проживання позивач не проживає разом з відповідачем, спільного господарства не ведуть. Для захисту прав дитини та належного його матеріального забезпечення, позивач звернулась до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи в її відсутність та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову визнали в частині сплати аліментів в розмірі частини заробітку відповідача. У відзиві відповідач вказав, що, починаючи з 2013 року і до дня звернення до суду з позовом сплачував різними сумами аліменти на утримання сина, однак не менше визначеного діючим законодавством розміру на утримання дитини. Син дійсно проживає з матір`ю, однак зареєстрований за місцем проживання батька. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність позивача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши відповідача та його представника, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.11.2008 року та [INFO] у них народився син [PERSON] . Як встановлено судом, дитина проживає разом з матір`ю. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.08.2011 року (справа №2-8107/11) шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1). Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При зверненні до суду з позовом позивач зазначила, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, але добровільно не надає. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні пояснили, що відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання сина на підтвердження чого надали копії чеків та виписки по рахунку за 2013-2024 роки про перерахування коштів. Так як позивач наполягає на стягненні аліментів, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . При визначенні розміру аліментів суд враховує, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, стан здоров`я дитини (суду не було надано доказів, що дитина перебуває на обліку та потребує постійного лікування); судом встановлено, що відповідач є працездатним та отримує дохід, враховуючи що відповідач сплачував аліменти в добровільному порядку, позивач не довела необхідності стягнення аліментів в розмірі частини доходів відповідача, а тому суд визначає аліменти в розмірі частини доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 21.03.2024 року (дати передачі позовної заяви на поштове відділення) і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial