Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та обґрунтовує свої вимоги тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , який 10.08.199 року посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гришиною В.І., серія та номер: 2-1926. Такий договір укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] . Іншим співвласником 1/2 частини спірного житлового будинку є [PERSON] . У 2010 році позивач фактично переїхала з вказаного будинку та фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Весь час з 2010 року в будинку залишається проживати [PERSON] та користується всіма комунальними послугами. Спорів між сторонами з цього питання не виникало. Однак з 2021 року [PERSON] перестав сплачувати комунальні платежі за користування послугами газопостачання та послугами розподілу природного газу. З 2021 року до 2023 року утворилась заборгованість оплати за поставлений природний газ в розмірі 12\~780,00 грн та за послуги розподілу природного газу 3\~470,89 грн. Особовий рахунок [NUMBER] оформлено на ім`я позивача, тому їй було відомо про наростання боргу. Позивач усно зверталась до [PERSON] з вимогою про оплату боргу за комунальними послугами газопостачання, але отримувала відмову. Тому 10.10.2023 по особовому рахунку № [NUMBER] позивачем була проведена оплата за поставлений природний газ у сумі 12\~780,00 грн за період 01.08.2021 по 10.10.2023. Згідно акту звірки з ТОВ «Запоріжгаз Збут» за період з 01.08.2021 по 30.04.2022 нараховано всього 16\~780,00 грн. Станом на 09.11.2023 року заборгованість відсутня. Також позивачем проведена оплата комунальних платежів з послуг розподілу природного газу по особовому рахунку № [NUMBER] в сумі 3\~470,90 грн за період з липня 2021 року до жовтня 2023 року листом від 01.11.2023 АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» підтвердив відсутність заборгованості за послугу розподілу природного газу. Станом на день звернення до суду за заявою позивача газопостачання до будинку припинено. Вважає, що з відповідача на її користь підлягають стягненню кошти за сплату комунальних платежів, оскільки вона фактично не користується послугами газопостачання та послугами розподілу газу за адресою [ADDRESS] , нарахування боргу здійснюється за показами лічильника. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на її користь 16\~250,89 грн., коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги, а саме за поставлений природний газ в сумі 12\~780,00 за період з 01.08.2021 до жовтня 2023 року та послугу розподілу природного газу в сумі 3\~740,89 грн. за період з 01.07.2021 до 10.10.2023. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2024 року відкрите провадження у вказаній справі, вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання. 04.04.2024 від позивача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів. В судовому засіданні представник позивача адвокат Лічман І.І. позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позов, зазначивши, що оскільки він і позивач є співвласникам житлового будинку, то і витрати по його утриманню мають нести порівну. Суд, вислухавши думку осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, доходить наступних висновків. Частина 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І. 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.10). Співвласником іншої 1/2 частини є [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно відомостей, наданих позивачем, особовий рахунок [NUMBER] відкрито на її ім`я (а.с. 15). Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Надані позивачкою квитанції про здійснення нею оплати за поставлений природний газ у сумі 12\~780,00 грн за період 01.08.2021 по 10.10.2023 та за послуги розподілу природного газу в сумі 3\~470,90 грн за період з липня 2021 року до жовтня 2023 року свідчать про сплату нею за послуг за період з січня серпня 2021 року по жовтень 2023 року (а.с. 17-18). Доводи позивача про те, що оскільки вона не проживає в спільному майні, то комунальні послуги сплачувати не має, є неспроможними, оскільки суперечать вимогам ч. 1 ст. 322 ЦК України, а тому власник має нести витрати по утриманню майна, незалежно від виділення часток в спільній власності. При цьому, відомостей про встановлення лічильника за адресою [ADDRESS] позивач не надає. Доводи ж позивачки про сплату комунальних послуг за іншою адресою належними доказами не підтверджені, оскільки надані позивачем квитанції про сплату комунальних послуг за адресою [ADDRESS] не містять відомостей про позивача як платника за вказаними квитанціям. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 1/2 вартості оплачених комунальних платежів. На підставі викладеного,

Outcome: partial