Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що 06.11.2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики шляхом оформлення боргової розписки, за яким відповідачу було передано у позику грошові кошти в розмірі 45 000,00 грн. На підтвердження укладення договору позики та фіксації умов позики - відповідачем було викладено розписку, за змістом якої встановлено наступне: [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 45 000,00 грн., зобов`язувався повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 30.11.2023 року без відсотків. У разі недотримання цього обов`язку, відповідач зобов`язався виплатити пеню у розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен день прострочення. Станом на 22.12.2023 року відповідач [PERSON] не повернув позику, що є порушенням зобов`язання. Так, належним способом захисту позивачем свого порушеного права є звернення до суду, з метою стягнення наданої грошової суми та пені. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) грошові кошти в сумі 45 000,00 грн., а також суму пені за прострочення виконання зобов`язання за період з 01.12.2023 р. по 20.12.2023 р. у сумі 9000,00 грн. Стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Ухвалою суду від 04.01.2024 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв та клопотань не подавав. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 06.11.2023 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики шляхом оформлення боргової розписки, за яким відповідачу було передано у позику грошові кошти в розмірі 45 000,00 грн. На підтвердження укладення договору позики та фіксації умов позики - відповідачем було викладено розписку, за змістом якої встановлено наступне: [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 45 000,00 грн., зобов`язувався повернути отримані грошові кошти в повному обсязі до 30.11.2023 року без відсотків. У разі недотримання цього обов`язку, відповідач зобов`язався виплатити пеню у розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен день прострочення. (а.с. 21, 22). Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Законом покладено на позичальника обов`язок з повернення позики. Так, ст. 1049 ЦК України вказано: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Розпискою [PERSON] від 06.11.2023 р. було обумовлено строк повернення позики до 30.11.2023 р. Станом на 22.12.2023 року відповідач [PERSON] не повернув позику, що є порушенням зобов`язання. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 3) сплата неустойки. Неустойка є один із видів забезпечення виконання зобов`язання, який застосовується у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розпискою від 06.11.2023 р. було встановлено наступне: «Уразі недотримання цього обов`язку, відповідач зобов`язався виплатити пеню у розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен день прострочення». Так, за розпискою від 06.11.2023 р. відповідачу [PERSON] була надана сума позики у розмірі 45000,00 грн., які підлягають поверненню та було покладено обов`язок зі сплати відсотків (1% від суми позики) у разі порушення зобов`язання з повернення грошових коштів у визначений строк. Отже станом на 22.12.2023 року відповідач [PERSON] прострочив строк починаючи з 0112.2023 р. по 20.12.2023 становить 20 днів. Так, 1% від 45 000,00 грн. складає 450,00 грн. 450 грн. * 20 днів = 9000,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з позичальника підлягає стягненню пеня в розмірі 1% від запозиченої суми за кожен день прострочення зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики. У постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі N 640/7558/17 вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У постанові від 27.02.2019 р. у справі № 175/213/16-ц Верховним судом висловлено позицію щодо допустимого розміру пені за договором позики, зокрема: «Установивши, що відповідач порушив зобов`язання з повернення позики, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, визначив характер спірних правовідносин та, правильно застосувавши положення статей 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з [PERSON] суми неповерненої позики у загальному розмірі 83 880,87 гривень та пені, нарахованої у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань. Доводи заявника про те, що між ним та ДП "Адміністративно-господарське підприємство" укладено господарські договори, які повинні регулюватись відповідними положеннями Господарського кодексу України, не спростовують правильності цих висновків і відхиляються касаційним судом, оскільки предметом договорів позики зазначено побутові потреби позичальника. [...] Належна до стягнення пеня підлягає обчисленню із урахуванням встановленого у пункті 6.4 договорів позики її максимального розміру - не більше 1 % від суми позики за кожним договором». Пунктом 37-38 Постанови від 30.06.2020 р. у справі № 638/18231/15-ц Верховним судом було зазначено: «Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу). Оскільки позичальник умов договору позики щодо своєчасного повернення суми боргу не виконував, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості». Постановою від 02.02.2022 р. у справі №220/1330/20 Верховним Судом було вказано наступне: «Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами, відповідно до укладеного договору позики, ОСОБА 2 зобов`язувалась повернути не пізніше 29 грудня 2015 року. Пунктом 8 вказаного договору сторони погодили, що у разі невиконання грошових зобов`язань,

Outcome: approved