Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з 2011 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , з яким вони разом вели спільне господарство і у них був спільний бюджет. Зазначила, що тривалий час [PERSON] страждав від серцево-судинної та гіпертонічної хвороби, у зв`язку з чим враховуючи його похилий вік вона надавала йому допомогу, піклувалася про нього та доглядала за ним, оскільки він фактично був у безпорадному стані. [INFO] [PERSON] , помер. Оскільки інших родичів у померлого не було, вона за власні кошти організувала та провела його поховання. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 2021 року. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його рідний син [PERSON] , відповідач у справі. Вказувала, що оскільки [PERSON] перебуває за кордоном, то вона, як спадкоємиця четвертої черги після смерті [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини до Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса, де за її заявою було заведено спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] 15 листопада 2023 року постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки вона не підтвердила факт спільного проживання зі спадкодавцем, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання з [PERSON] . Посилаючись на вищевказані обставини, позивачка просила суд встановити факт її проживання понад п`ять років однією сім`єю з [PERSON] , померлим [INFO] та визнати за нею право на спадкування за законом після смерті [PERSON] разом із спадкоємцем за законом першої черги. Ухвалою суду від 03 квітня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 25-26). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2024 року, у зв`язку із наданням відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку судді [PERSON] справу було передано на розгляд судді Сегеді О. М. Справа отримана суддею 07 лютого 2024 року. Ухвалою суду від 07 лютого 2024 року справа була прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 69). Ухвалою суду від 03 квітня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду (а.с. 105). Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала заяву про підтримання позовних вимог та просила суд розглянути справу за їх відсутністю (а.с. 112). Відповідач, та його представник, діючий за ордером від 29 січня 2024 року в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надали заяву про визнання позовних вимог та просили суд розглянути справу за їх відсутністю (а.с. 75, 78, 93, 94, 113). 18 жовтня 2023 року набрав чинності та вводиться в дію Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29 червня 2023 року № 3200-IX, який передбачає обов`язкову наявність електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (ЄСІТС) для адвокатів, нотаріусів, державних та приватних виконавців, арбітражних керуючих, судових експертів, органів державної влади та інших державних органів, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, зареєстровані за законодавством України. Закон передбачає, що у разі звернення до суду особою, яка зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не виконала свого обов`язку, документи такої особи будуть залишатися судом без руху, або повертатися, залежно від виду процесуального документа. Законом встановлено, що обмін документами з такими суб`єктами здійснюється виключно через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» та за відсутності зареєстрованого Електронного кабінету користувача підсистему ЄСІТС «Електронний суд» для таких суб`єктів наставатимуть відповідні процесуальні наслідки, тому рекомендовано надсилати документи з процесуальних питань із застосуванням модулю ЄСІТС - підсистеми «Електронний кабінет» https://cabinet.court.gov.ua/login. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 2011 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Встановлено, що [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер від серцево-судинної недостатності, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №633 від 06 липня 2022 року (а.с. 11). \~ \~ \~ \~ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 2021 року (а.с. 12). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його рідний син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 41). Також судом встановлено, що [PERSON] перебував з [PERSON] , [INFO] у шлюбі, зареєстрованому Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №520, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 59-61). 14 жовтня 1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 59-61). Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи №Д1-204342-ю/л від 11 жовтня 2023 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.63). Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб №Д1-204342-ю/л від 11 жовтня 2023 року за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований з 15 грудня 2006 року тільки [PERSON] , [INFO] (а.с. 64). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , як особа, яка прожила однією сім`єю з [PERSON] на час його смерті більше одинадцять років, вважав себе спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , звернулась 05 жовтня 2023 року до державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса з заявою про прийняття спадщини (а.с. 38-39, 45). За заявою [PERSON] , державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса було заведено спадкову справу щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , копія якої була витребувана ухвалою суду від 14 грудня 2023 року (а.с. 8, 37-66). Оскільки, [PERSON] з 2011 року постійно проживала з [PERSON] , то вона відповідно до вимог ст.1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON] 15 листопада 2023року постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса Вальконіної І.П. було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки вона не підтвердила факт спільного проживання зі спадкодавцем, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання з [PERSON] (а.с. 10). Судом встановлено, що позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується штампом у паспорті громадянина України [PERSON] (а.с.4-5). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] з 03 січня 1985 року по 25 серпня 2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний 25 серпня 2012 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу (а.с.79). Тобто, [PERSON] , [INFO] в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2012 року не перебуває. Відповідно до інформації Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 27 листопада 2023 року інформація про реєстрацію місця проживання [PERSON] на території м. Одеси відсутня (а.с. 16). 11 березня 2023 року через канцелярію суду, представником відповідача надана заява [PERSON] , в який останній підтвердив факт того, що [PERSON] та [PERSON] з березня 2011 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с. 93, 94). Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] також підтверджується сімейними фотознімками, наявними в матеріалах справи (а.с. 80-84). Таким чином,\~суд вважає\~встановленим факт,\~що позивачка\~проживала однією\~сім`єю з[PERSON] з березня 2011 року по день його смерті, [INFO] , опікувалася ним, матеріально забезпечувала та надавала йому іншу допомогу, оскільки померлий через свою хворобу потребувала допомоги і була у безпорадному стані. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Здійснення права на спадкування визначено главою 87 ЦК. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Верховний Суд в постанові від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц визначив, що в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня. Так за змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1259 ЦПК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні\~спору про\~право на\~спадщину осіб,\~які проживали\~зі спадкодавцем\~однією сім`єю\~не менш\~як п`ять\~років до\~часу відкриття\~спадщини (четверта\~черга спадкоємців\~за законом),\~судам необхідно\~враховувати правила\~частини другої\~статті 3\~СК України\~про те,\~що сім`ю\~складають особи,\~які спільно\~проживають,\~пов`язані\~спільним побутом,\~мають взаємні\~права та\~обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб, а саме чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17 зазначено, що: «при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] , померлим [INFO] , як чоловіка та жінки понад п`яти років підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог, щодо визнання за позивачкою права на спадкування за законом разом із спадкоємцем за законом першоїт черги, то суд вважає, що в задоволенні вказаних вимог слід відмовити виходячі з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (частина перша статті 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (частина друга статті 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. У зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261-1265 ЦК України. Суд вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] перебував у безпорадному стані. Медична документація не містить записів про те, що [PERSON] не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. За таких обставин, суд прийшов до висновкау про відмову в задоволенні вимог щодо визнання за позивачкою права на спадкування за законом разом із спадкоємцем за законом першої черги, оскільки під час розгляду справи , позивачка не надала суду належних доказів, які б давали їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкаування. Отже враховуючи викладене, суд вважає, що позивачкою не довідено права на зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом. Відповідач своїм правом бути присутнім у судових засіданнях розпорядився на свій розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір по справі складає 1073,60грн., який позивачкою сплачений при зверненні до суду (а.с. 23).

Outcome: partial