Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

В листопаді 2021 року об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш комфорт 16» (далі по тексту - Позивач, ОСББ «Наш комфорт 16») звернулося до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - Відповідач-2, [PERSON] ), [PERSON] (далі - Відповідач-3, [PERSON] ), в якому просило суд скасувати рішення про державну реєстрацію №48516240 від 04.09.2009, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Немченко Оленою Олегівною щодо об`єкту нерухомого майна №1514774332108 та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом зобов`язання привести нежитлові приміщення відповідно до загального технічного паспорту на будинок - приміщення LХХІ, LХХVIIІ, які розташовані на технічному поверсі (11) у багатоквартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] у попередній стан. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до рішення від 03.08.2019 установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] створено ОСББ «Наш комфорт 16». 11.09.2019 під час передачі даного житлового будинку в управління ОСББ «Наш комфорт 16» проводився огляд та було виявлено, що в секції № 3 технічний (11) поверх використовується як житлове приміщення власниками квартири [ADDRESS] , які мешкають на 10 поверсі даного багатоквартирного будинку. За даними інвентаризаційної справи житловий будинок містить п`ять секцій, зокрема третя - 10 житлових поверхів та технічний поверх, який є приміщенням загального користування. Дворівневі квартири при плануванні та будівництві даного житлового будинку не передбачені проектною документацією та відсутні у ньому. Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.03.2018 року загальна площа квартири становить 105,8 кв.м. 29.08.2019 року ТОВ «БТІ плюс» видало довідку № 29/08 про те, що квартира [ADDRESS] має загальну площу - 177,8 кв.м. В той же день ПП «ГЕО» виготовило новий технічний паспорт, згідно з яким загальна площа належної відповідачам квартири становить 177,8 кв.м. На підставі даних документів 04.09.2019 року державним реєстратором КП «Реєстрація нерухомості» Немченко О.О. прийнято рішення № 48516240 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким збільшено площу об`єкта нерухомого майна за рахунок технічного поверху з 105,8 кв.м. до 177,8 кв.м. Однак, приміщення, за рахунок яких відповідачами збільшено загальну площу квартири [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорту на будинок - приміщення LХХІ, LХХVIIІ призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир та є спільним майном усіх співвласників. Посилаючись на те, що відповідачі самовільно приєднали приміщення, які є спільним майном та належать усім співвласникам у багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] : технічний поверх (11), літера «А», секція №3, відповідно до технічного паспорту на будинок - приміщення LХХІ, приміщення LХХVIIІ позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Линник В.Я. відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 24.10.2022 року представник позивача звернувся з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію №48516240 від 04.09.2009, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Немченко Оленою Олегівною щодо об`єкту нерухомого майна №1514774332108 та відновити становище, яке існувало до порушення, зобов`язавши [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за власні кошти привести нежитлові приміщення, що позначені в технічному паспорті від 11.02.2009, складеному КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію №3 житлового будинку [ADDRESS] під номерами - приміщення LХХІ та приміщення LХХVIIІ, які розташовані на технічному поверсі (11) у багатоквартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (секція 3), літера «А» у попередній стан, а саме: - демонтувати самочинно встановлені стінові конструкції на технічному поверсі загального користування; - замурувати зроблений проріз з 10 поверху квартири на 11 (технічний поверх). Протокольною ухвалою суду від 01.03.2023 року суд долучив заяву про уточнення позовних вимог. 10.03.2023 року представник позивача звернувся з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію №48516240 від 04.09.2009, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Немченко Оленою Олегівною щодо квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1514774332108 та відновити становище, яке існувало до порушення, зобов`язавши [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] привести нежитлові приміщення, що позначені в технічному паспорті від 11.02.2009, складеному КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію №3 житлового будинку [ADDRESS] , під номерами - приміщення LХХІ(площею 110,9 кв.м.) та приміщення LХХVIIІ (площею 58,6 кв.м.), які розташовані на технічному поверсі у багатоквартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (секція 3), літера «А» у попередній стан згідно технічного паспорту від 11.02.2019, складеному КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію №3 житлового будинку [ADDRESS] , а саме: -демонтувати самочинно встановлені стінові конструкції в нежитлових приміщеннях, що позначені в технічному паспорті від 11.02.2009, складеному комунальним підприємством «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію № 3 житлового будинку [ADDRESS] , під номерами - LХХІ (площею 110,9 кв.м.), LХХVIIІ (площею 58,6 кв.м.), які розташовані на технічному поверсі у багатоквартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ; -відновити міжповерхове перекриття між технічним поверхом та приміщенням квартири [ADDRESS] , позначеному на плані технічного паспорту від 11.02.2009, складеному комунальним підприємством «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на секцію № 3 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , як комора № [NUMBER] (площею 7,9 кв.м.). В той же день, подав заяву про відшкодування судових витрат. Розпорядженням керівника апарату від 06.04.2023 року №16 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ у зв`язку зі звільненням у відставку судді [PERSON] , здійснено повторний автоматизований розподіл вищевказаної цивільної справи між суддями, відповідно до якого дану справу було передано для розгляду судді Горбачовій Ю.В. Ухвалою судді Ірпінського районного міського суду Київської області Горбачової Ю.В. цивільну справу № 367/9043/21 прийнято до свого провадження. Вирішено провадити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено по справі підготовче засідання на 09.06.2023 року. Ухвалою суду від 29.06.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено судовий розгляд по суті на 12.09.2023 року. Зі змісту ухвали суду від 29.06.2023 року вбачається, що судом з`ясовано обсяг позовних вимог, предмет та підстави позову, позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, яка надійшла до суду та сторонам ще у березні 2023 року, у якому уточнив предмет позову, дана позовна заява була прийнята судом до розгляду. При цьому суд наголосив, що строк для подання відзиву на час проведення підготовчого засідання вже сплив. В судовому засіданні, призначеному на 12.09.2023 року представник відповідача-3 - адвокат Попова С.В. звернулась до суду з клопотанням про повернення до підготовчого провадження. У задоволенні клопотання судом відмовлено. Судове засідання відкладено на 17.10.2023 року для повторного виклику відповідачів. В судовому засіданні, призначеному на 17.10.2023 року заслухано вступне слово представника позивача - адвоката Лисенка С.М., представника відповідача-3 - адвоката Попову С.В. Судом оголошено перерву у зв`язку з розглядом іншої справи. Ухвалою суду від 12.12.2023 року цивільну справу № 367/9043/21 передано голові Ірпінського міського суду Київської області для вирішення питання щодо направлення її до Київського апеляційного суду для визначення підсудності. Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.12.2023 року визначено Дарницький районний суд м. Києва судом, який здійснить розгляд справи № 367/9043/21. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 11.01.2024 року головуючим у справі визначено суддю Лужецьку О.Р. Ухвалою судді Лужецької О.Р. від 17.01.2024 року цивільну справу № 367/9043/21 прийнято до свого провадження. Призначено справу до судового розгляду на 08.02.2024 року. В судовому засіданні представник відповідача-2, Лісовський С.В. звернувся до суду з клопотанням про повернення до підготовчого провадження. У задоволенні клопотання судом було відмовлено. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача-1, відповідача-3 та їх представників розгляд справи відкладено на 07.03.2024. У відбувшихся судових засіданнях судом розглянуто клопотання представників відповідачів про повернення до підготовчого провадження. У задоволенні клопотання відмовлено. Повернуто відзиви відповідачів. Клопотання про доручення Висновку експерта від 29.03.2024 року залишено без задоволення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові та заяві про уточнення позовних вимог. Представник відповідача-1 - адвокат Івченко Д.Ю. в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив про те, що згідно Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 29.03.2024, (який не долучений судом до матеріалів справи) в об`ємі приміщень квартири [ADDRESS] не розташовані та не проходять загально будинкові інженерні мережі, які забезпечують безперебійне функціонування житлового будинку та наявність квартири [ADDRESS] не обмежує будь-якого співвласника багатоквартирного житлового будинку в доступі до користування технічним поверхом, дахом, ліфтами, а відтак права позивача не є порушеними. Додатково повідомив, що з боку державного реєстратора відсутні будь-які порушення під час проведення перереєстрації, яка відбулася 04.09.2019, оскільки вона була проведення на підставі всіх необхідних документів. Представник відповідача-2 - адвокат Лісовський С.В. проти задоволення позову заперечував та зазначав, що позивачем обрано невірний та неефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Що стосується реєстраційних дій повідомив, що 23.08.2018 року між [PERSON] , з одного боку та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири. Під час візуального огляду приміщення та аналізу документів було встановлено, що в квартирі відбулось перепланування та вказана інформація не була внесена до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отримувати дозвіл на перепланування квартири в даному випадку не потрібно. Достатньо оформити новий технічний паспорт, в якому будуть відображені характеристики і планування квартири після виконаних робіт. 29.08.2019 ПП «ГЕО» було складено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки ТОВ «БТІ ПЛЮС» від 29.08.2019 спірний об`єкт має загальну площу 177,8 кв.м., житлова площа 85,9 кв.м. Площа змінилася за рахунок демонтажу некапітальних перегородок, утеплення стін та переобладнання прибудови, яка не є самочинним будівництвом. Саме ці документи було надано державному реєстратору для проведення змін 04.09.2019 до Державного реєстру речових прав. Посилаючись на те, що вказані реєстраційні дії були проведені відповідно до вимог ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також на те, що подача позовної заяви направлена на позбавлення законного права власності просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача-3 - адвокат Попова С.В. проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на Висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 29.03.2024, (який не був приєднаний судом до матеріалів справи), зазначила про те, що в об`ємі приміщень квартири [ADDRESS] не розташовані та не проходять загально будинкові інженерні мережі, які забезпечують безперебійне функціонування житлового будинку та наявність квартири [ADDRESS] не обмежує будь-якого співвласника багатоквартирного житлового будинку в доступі до користування технічним поверхом, дахом, ліфтами, що спростовує наявність порушених прав співвласників будинку, а тому виключає підставу для звернення до суду з позовом. Крім того, вважає, що ОСББ «Наш комфорт 16» не є неналежним позивачем, оскільки право власності за ним не зареєстровано, а пред`явлення позивачем вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності не відновить прав позивача, оскільки залишається чинною підстава набуття від подачами права власності. Зміни, внесені державним реєстратором до запису Державного реєстру прав на нерухоме майно 04.09.2019 року проведені відповідно до Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 року на підставі вичерпного переліку документів, які необхідні для перереєстрації права власності. Вислухавши пояснення представника позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 23.03.2018 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець-1), [PERSON] (Покупець-2), [PERSON] (Покупець-3) укладено договір купівлі продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 297, відповідно до умов якого продавець передає у власність (продає) покупцям, а покупці приймають від продавця (купують), покупець-1-1/4 частку, покупець-2-1/4 частку, покупець-3-1/2 частку, квартиру [ADDRESS] . За даними правовстановлюючого документу, вказана квартира загальною площею - 105,8 кв.м., складається з трьох житлових кімнат, житлова площа - 52,0 кв.м. Право власності на квартиру [ADDRESS] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1514774332108. Судом встановлено, що на підставі довідки ТОВ «БТІ ПЛЮС» від 29.08.2019 № 29/08, повідомлено, що відповідно до технічної інвентаризації, проведеної 29.08.2019 року за адресою: [ADDRESS] було встановлено, що об`єкт має загальну площу - 177,8 кв.м., житлова площа - 85,9 кв.м. Площа змінилася за рахунок демонтажу некапітальних перегородок, утеплення стін та переобладнання прибудови, яка не є самочинним будівництвом. На замовлення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ПП «ГЕО» 29.08.2019 року складено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , відповідно до якого загальна площа приміщень становить 177,8 кв.м., житлова 85,9 кв.м., допоміжна 90,7 кв.м., площа літніх, неопалювальних приміщень - 1,2. При чому, площа, вказана в графі примітка самовільно приєднана до квартири. Відповідно до плану квартира [ADDRESS] розташована на 10 та 11 поверхах, літ. «А». На підставі довідки ТОВ «БТІ ПЛЮС» від 29.08.2019 № 29/08, технічного паспорту ПП «ГЕО» від 29.08.2019 року, заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] державним реєстратором прав на нерухоме майно КП Реєстрація нерухомості» Київської області Немченко О.О. прийнято рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1514774332108. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності загальна площа квартири [ADDRESS] становить 177,8 кв.м., з яких житлова 85,9 кв.м. ОСББ «Наш комфорт 16» створено 22.08.2019 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно статуту ОСББ «Наш комфорт 16», затвердженого протоколом №1 від 03.08.2019, ОСББ «Наш комфорт 16» створено власниками квартир та нежитлових приміщень (співвласники) багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Метою створення ОСББ «Наш комфорт 16» є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання ними майна будинку (п.2.1 Статуту). До спільного майна будинку належать приміщення загального користування, в тому числі допоміжні: фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, покрівля, сходові клітини, балкони сходових клітин, вестибюлі, позо квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за будинку, а також будівлі, споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку (п.5.3 Статуту). Спільне майно багатоповерхового будинку не може бути поділено між співвласниками і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки зі спільного майна багатоквартирного будинку (п.5.7 Статуту). Спільне майно будинку призначено для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (п.5.10 Статуту). Всі співвласники мають право вільно й на рівних умовах користуватися спільним майном будинку, за умови, що таке використання здійснюється згідно з призначенням відповідного майна, не порушує прав і законних інтересів інших співвласників та в порядку, визначеному загальними зборами Об`єднання (п.5.11 Статуту). Співвласникам будинку забороняється проводити переобладнання, реконструкцію спільного майна без відповідного погодження із правлінням Об`єднання та з порушенням вимог чинного санітарно-пожежного та містобудівного законодавства (п.7.6. Статуту). Відповідно до листа КП «Бучанський сервіс-центр документ» від 12.11.2020 №12/11/20/7 за даними інвентаризаційної справи даний багатоповерховий житловий будинок містить 5 секцій. Зокрема, відповідно до оцінювального акту на будівлю поверховість кожної секції складає, третя секція-10 житлових поверхів. Кожна секція верхньої частини будинку має технічний поверх (технічне горище. Нежитлове), в якому розміщені інженерні обладнання, машинне відділення ліфта та загальнобудинкові комунікації. Відповідно до листа від 11.09.2019 року ОСББ «Наш комфорт 16» вбачається, що 11.09.2019 року у зв`язку з передачею будинку [ADDRESS] в управління ОСББ «Наш комфорт 16» проводився огляд будинку представниками правління, КП «Бучанське УЖКГ». Під час огляду було виявлено, що в під їзді № 3 технічний поверх використовується як житлове приміщення власниками квартир [ADDRESS] , а також можливо іншими власниками квартир, які мешкають на 10 поверсі. Згідно технічного паспорту та експлікації приміщень, виготовленого КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» на будинок [ADDRESS] ) станом на 11.02.2009 року, квартира [ADDRESS] , площею 105,8 кв.м., житловою 52 кв.м. розташована на 10 поверсі. Приміщення LХХІ (площею 110,9 кв.м.) та приміщення LХХVIIІ (площею 58,6 кв.м.) розташовані на технічному поверсі у багатоквартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких рішень Бучанської міської ради та її виконавчого комітету щодо переобладнання або зміни функціонального призначення приміщень 11-го поверху у багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] не приймалось. Висновком експерта Українського незалежного інституту судових експертиз Свистунова І.С. № 231/02-2022 від 16.09.2022 проведено судову будівельно-технічну експертизу за завою від 01.12.2021 року керуючого Адвокатського бюро «Сергія Лисенка» адвоката Лисенка С.М., представляю чого інтереси ОСББ «Наш комфорт 16» щодо проведення будівельно- технічної експертизи для подальшого подання висновку до суду у цивільній справі № 367/9043/21, встановлено, що приміщення квартири [ADDRESS] , які позначені в технічному паспорті від 29.08.2019, складеному ПП «ГЕО» на плані одинадцятого поверху під номерами 7(частково, орієнтовною площею 4,12 кв.м.),8 (площею16,0 кв.м.), 9 (площею 17,7 кв.м.),10 (площею(18,4 кв.м.) сформовані за рахунок приміщень технічного поверху житлового будинку [ADDRESS] , що позначені в технічному паспорті від 11.02.2009, складеному КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» під номером LХХVIIІ (площею 58,6 кв.м.) та LХХІ (площею 110,9 кв.м.) відповідно. Приміщення квартири [ADDRESS] загальною площею 72 кв.м., а саме: №7 (площею 19,9 кв.м.), №8 (площею 16,0 кв.м.), №9 (площею17,7 кв.м.) та №10 (площею 18,4 кв.м.) за даними технічного паспорту від 29.08.2019, складеному ПП «ГЕО» є самовільно приєднані до квартири. Допитаний в судовому засіданні судовий експерт Свістунов І.С. в судовому засіданні підтримав наданий ним Висновок № 231/02-2022 від 16.09.2022. Зазначив, що 15.02.2022 року ним проведено візуальне обстеження приміщень технічного поверху секції №3 житлового будинку [ADDRESS] в присутності представника замовника - голови ОСББ «Наш комфорт 16». Доступ всередину приміщень LХХІ, LХХVII, LХХІ не забезпечено. Оглядаючи фото № 15,16 повідомив, що ймовірно в даному приміщенні проходить система опалення, а фото №21 - вентиляційні канали. Крім того, додав, що згідно 5.6 ДБН В.2.2-15:2019 висота житлових приміщень від підлоги до стелі повинна бути не менше 2,5 м. У районах із середньомісячною температурою липня 21 С і більше, яку визначають згідно з ДСТУ-НБВ.1.1-27, висоту житлових приміщень необхідно приймати не менше 2,7 м. Висоту внутрішньо квартирних коридорів, санвузлів та інших підсобних приміщень допускається знижувати до 2,1 кв.м., а фактична висота приміщення LХХVIIІ площею 58,6 кв.м. (частина якого в технічному паспорту від 29.08.2019 позначена як приміщення квартири [ADDRESS] площею 16,0 кв.м. та №9 площею17,7 кв.м.) становить 1,56 м. Враховуючи викладене, висота приміщень квартири [ADDRESS] , які позначені в технічному паспорті від 29.08.2019, складеному ПП «ГЕО» на плані одинадцятого поверху під номерами 7 (частково, орієнтованою площею 4,1 кв.м.), 8 (площею 16,0 кв.м.), 9 (площею 17,7 кв.м.), 10 (площею 18,4 кв.м.) та є сформованими за рахунок об`єму приміщень технічного поверху, не відповідає вимогам п.5.6 ДБВ В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення». Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Такими способами захисту можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Водночас використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України. Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктів власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу правомірності збільшення загальної площі квартири відповідачів [ADDRESS] шляхом приєднання частини технічного поверху будинку площею 72 кв.м. та реєстрації права власності на нього як частини квартири, що є спільним, неподільним майном співвласників багатоквартирного будинку. Самовільне приєднання до квартири частини технічного поверху шляхом здійснення отвору з приміщення квартири відповідачів на технічний поверх багатоквартирного будинку без відповідних дозвільних документів, згоди усіх співвласників квартир. Натомість, представники відповідачів зазначають, що в об`ємі приміщень квартири [ADDRESS] не розташовані та не проходять загально будинкові інженерні мережі, що в свою чергу не обмежує будь-якого співвласника багатоквартирного житлового будинку в доступі до користування технічним поверхом. Згідно частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Отже, частина друга статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на врегулювання порядку користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням. Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Отже, допоміжні приміщення є частиною житлового комплексу та призначені для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку та побутового обслуговування його мешканців. Положеннями статей 1 та 19 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»було визначено, що спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна, причому неподільне майно - це неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціювання жилого будинку. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства власники квартир багатоквартирних житлових будинків одночасно були власниками допоміжних приміщень. Ці приміщення є неподільним майном власників квартир, отже, їх передача у власність третім особам окремо від права власності на квартири, розташовані в цьому будинку, законом не передбачена і ці приміщення не є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Верховний Суд у постанові від 06.08.2019 по справі № 914/843/17 зазначив, що допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, які згідно положення ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Частиною першою та другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (пункт 1 частини першої та частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 № 14-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] , положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потрібно вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі за конституційним зверненням [PERSON] та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 (далі - Правила). Пунктом 3.2.1 Правил установлено, що на горищах та технічних поверхах повинен забезпечуватися: температурно-вологісний режим горищних приміщень, що перешкоджає випаданню конденсату на поверхні захисних конструкцій; доступ до всіх елементів і чистота горищного приміщення. Горищні приміщення не повинні бути захаращені будівельним сміттям, домашніми й іншими речами та обладнанням; використання горищних приміщень під майстерні, для сушіння білизни і під складські приміщення не допускається (пункти 3.2.5, 3.2.7 Правил). Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що співвласники квартир у багатоквартирному будинку, зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, у якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення. Допоміжні приміщення, а саме горище, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, не підлягає приватизації та не може бути поділене і виділене власнику квартири в багатоквартирному житловому будинку без втрати його функціонального призначення. У пункті 1.3 Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 зазначено, що питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження всіх співвласників. Для проведення власником приватного житлового фонду переобладнання і перепланування житлових приміщень, зокрема тих, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідний дозвіл власника будинку (квартири). На підставі дозволу співвласників на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень власник звертається до виконавчого комітету місцевої ради (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц). Як встановлено судом з документів наявних у матеріалах справи, зокрема з викопіювання поверхневого плану 10 поверху та плану технічного поверху технічного паспорту від 11.02.2009 року, а також технічного паспорту від 29.08.2019 року, належна відповідачам на праві власності квартири [ADDRESS] , на час купівлі-продажу 23.03.2018 року мала загальну площу 105,8 кв.м. Згодом відбулось збільшення загальної площі до 177,8 кв.м., тобто на 72 кв.м. за рахунок приєднання до неї частини технічного поверху. З дослідженого поверхневого плану будинку технічного паспорту від 29.08.2019 року, технічний поверх не передбачає наявність житлової площі. Як і не передбачено забудовником наявності дворівневої квартири у плані. Всупереч дослідженої технічної документації забудовника, згідно дослідженого плану квартири, експлікації приміщень, технічним паспортом ПП «ГЕО» від 29.08.2019 встановлено загальну площу квартири [ADDRESS] - 177,8 кв.м., з яких 72 кв.м. самовільно приєднані до квартири. При чому, в технічному паспорті від 29.08.2019 року, складеному ПП «ГЕО» зазначено про те, що площа, вказана в графі примітка самовільно приєднана до квартири. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Верховний Суд у постанові № 234/3341/15 від 22.05.2019 року зазначив, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням наведеного вище суд приходить до висновку про те, що збільшення площі квартири [ADDRESS] відбулося за рахунок самовільного приєднання частини технічного поверху, на який поширюється правовий режим права спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства власники квартир багатоквартирних житлових будинків одночасно були власниками допоміжних приміщень. Ці приміщення є неподільним майном власників квартир, отже, їх перехід у власність законом не передбачена і ці приміщення не є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. А відтак, таке приєднання призводить до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Заперечуючи проти позову щодо скасування державної реєстрації представник відповідача стверджує, що 04.09.2019 державним реєстратором було внесено зміни до запису Державного реєстру прав на нерухоме майно, у зв`язку із збільшенням площі, причому відповідачами було надано державному реєстратору весь визначений Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 вичерпний перелік документів, який необхідний для проведення перереєстрації права власності, зокрема, технічний паспорт на квартиру, виготовлений 29.08.2019 ПП «ГЕО» та довідку ТОВ «БТІ ПЛЮС» від 29.08.2019. Слід зауважити, що зважаючи на характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову, документи подані сторонами, з метою правильного вирішення спору в ході розгляду справи позивач скористався правом подання експертного висновку. Висновком експерта Українського незалежного інституту судових експертиз Свистунова І.С. № 231/02-2022 від 16.09.2022 встановлено, що приміщення квартири [ADDRESS] , які позначені в технічному паспорті від 29.08.2019, складеному ПП «ГЕО» на плані одинадцятого поверху під номерами 7(частково, орієнтовною площею 4,12 кв.м.),8 (площею16,0 кв.м.), 9 (площею 17,7 кв.м.),10 (площею 18,4 кв.м.) сформовані за рахунок приміщень технічного поверху житлового будинку [ADDRESS] , що позначені в технічному паспорті від 11.02.2009, складеному КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» під номером LХХVIIІ (площею 58,6 кв.м.) та LХХІ (площею 110,9 кв.м.) відповідно. Приміщення квартири [ADDRESS] загальною площею 72 кв.м., а саме: №7 (площею 19,9 кв.м.), №8 (площею 16,0 кв.м.), №9 (площею17,7 кв.м.) та №10 (площею 18,4 кв.м.) за даними технічного паспорту від 29.08.2019, складеному ПП «ГЕО» є самовільно приєднані до квартири. Суд вважає неприйнятними доводи представника відповідача в частині недопустимості та неприйнятності даного доказу, виходячи з наступного. Проведення експертизи доручено судовому експерту Свістунову І.С. , який має вищу будівельно-технічну, геодезичну та землевпорядну освіту другого рівня за ступенем магістра, експертну кваліфікацію за спеціальностями: 10.6 «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів», 10.10 «Визначення оціночної вартості будівельних об`єктів та споруд» (свідоцтво №1623 від 22.03.2013, видане Міністерством юстиції України, термін дії свідоцтва продовжено відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 14 березня 2022 року №1138/5 протягом трьох місяців з дня підписання чи скасування воєнного стану в Україні), стаж експертної роботи з 2009 року. Експерту відомий зміст ч.5 ст.106 ЦПК України, висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Даний доказ стосується предмету доказування, суд вважає його належним та допустимим, який доводить, що приміщення квартири [ADDRESS] сформовані за рахунок приміщень технічного поверху житлового будинку, що позначені в технічному паспорту від 11.02.2009, складеному КП «Бучанське бюро технічної інвентаризації» під номером LХХVIIІ та LХХІ та є самовільно приєднаними до квартири. Отже, суд приходить до переконання, що рішення державного реєстратора про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснено Немченко О.О. на підставі технічного паспорту ПП «ГЕО» від 29.08.2019, довідки ТОВ «БТІ плюс» від 29.08.2019 № 29/08, в якій зазначено, що площа змінилася за рахунок демонтажу некапітальних перегородок, утеплення стін та переобладнання прибудови, яка не є самочинним будівництвом, не відповідає вимогам законодавства, проведена із порушенням, оскільки дослідженими судом доказами встановлений факт самовільного приєднання, що не відповідає вимогам чинного містобудівного законодавства. Частиною першою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 зазначеного Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставами для відмови в державній реєстрації прав є те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Загальна спрямованість Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» полягає у забезпеченні достовірності та несуперечливості відомостей Державного реєстру прав. Механізм реалізації цього фундаментального підходу закріплений, зокрема, у частині першої статті 24 цього Закону, якою (у відповідній редакції) встановлено, що підстави для відмови в державній реєстрації прав є (у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі), зокрема, якщо заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону (заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону); подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; (подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують); наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Судом встановлено, що внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проведено щодо майна, на яке не виникло право власності. Водночас такі зміни до запису порушують права та інтереси позивача. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК). Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Виходячи з вищевикладеного вбачається, що у відповідачів були відсутні підстави для збільшення розміру загальної площі квартири [ADDRESS] за рахунок площі технічного поверху з 105,8 кв.м на 177,8 кв.м. Доказів на спростування вказаного стороною відповідачів надано не було. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості» Київська область, Немченко О.О. № 48516240 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1514774332108) від 04.09.2019 року, згідно якого збільшено загальну площу квартири [ADDRESS] з 105,8 кв.м до 177,8 кв.м. - скасуванню. Доводи сторони відповідача про те, що у висновок експерта Свістунова І.С. є неналежним доказом суд не приймає, оскільки вказані доводи фактично зводяться до незгоди з ним, при цьому доказів, які б спростовували висновок судового експерта Свістунова І.С. стороною відповідачів надано не було. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем (відповідачами) і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Суд звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19). Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). З огляду на встановлені судом фактичні обставини та доведеність самовільного приєднання частини технічного поверху відповідачами та збільшення загальної площі квартири [ADDRESS] без дозвільних документів, згоди співвласників багатоквартирного будинку, балансоутримувача, внаслідок самочинного перепланування квартири шляхом приєднання до неї частини технічного поверху багатоквартирного будинку суд прийшов до висновку про задоволення вимог про скасування державної реєстрації. Проте, саме по собі, скасування державної реєстрації права володіння за відповідачами не призведе до відновлення порушеного права позивача, як співвласника багатоквартирного будинку. В добровільному порядку виявлені порушення відповідачами усунуті не були. Суд вважає неприйнятними доводи представників відповідача щодо невірно обраного позивачем способу захисту, а також відсутність взагалі у позивача порушеного права з огляду на вказане вище. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з приписів пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення. Тобто, із змісту наведених правових приписів слідує, що у разі самочинного поєднання частини технічного поверху відновлення становища, яке існувало до порушення можливе шляхом зобов`язання відповідачів привести нежитлові приміщення, що позначені в технічному паспорті від 11.02.2009, на секцію [ADDRESS] , під номерами - LХХІ, LХХVIIІ, які розташовані на технічному поверсі у багатоквартирному житловому будинку у попередній стан згідно технічного паспорту від 11.02.2009, а саме: демонтувати самочинно встановлені стінові конструкції в нежитлових приміщеннях, що позначені в технічному паспорті від 11.02.2009, на секцію № 3 житлового будинку, під номерами - LХХІ (площею 110,9 кв.м.), LХХVIIІ (площею 58,6 кв.м.) та відновити міжповерхове перекриття між технічним поверхом та приміщенням квартири [ADDRESS] . Суд звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем обрано ефективний спосіб захисту, що відновить порушені права співвласників багатоповерхового будинку шляхом приведення технічного поверху у попередній стан згідно технічного паспорту від 11.02.2009, а саме, демонтувати самочинно встановлені стінові конструкції в нежитлових приміщеннях, що позначені в технічному паспорті від 11.02.2009, під номерами - LХХІ (площею 110,9 кв.м.), LХХVIIІ (площею 58,6 кв.м.), які розташовані на технічному поверсі у багатоквартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та відновити міжповерхове перекриття між технічним поверхом та приміщенням квартири [ADDRESS] . Посилання представника відповідача на те, що ОСББ «Наш комфорт 16» не є належним позивачем, оскільки право власності за ним не зареєстровано судом не приймається, оскільки чинне законодавство України не передбачає державної реєстрації на допоміжні приміщення, в тому числі технічні. Що стосується інших доводів, викладених у заявах по суті справи, то Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш комфорт 16» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію та відновлення становища, яке існувало до порушення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання щодо стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору підлягають вирішенню за правилами статті 141 ЦПК України, згідно частини першої якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1816 грн. за дві вимоги немайнового характеру (скасування державної реєстрації та відновлення становища, яке існувало до порушення), а саме, з [PERSON] (власник частки квартири) - 908 грн., з [PERSON] (власник частки) та [PERSON] (власник частки)- по 454 грн. з кожного. Крім того, відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 20 000 грн., а саме з [PERSON] (власник частки квартири) - 10 000 грн., з [PERSON] (власник частки) та [PERSON] (власник частки)- по 5 000 грн. з кожного. Позивачем ОСББ «Наш комфорт 16» заявлено вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, понесених на професійну правничу допомогу адвоката Лисенка С.В. в сумі 100 500 грн. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях № 13-рп/2000 від 16.11.2000 р., № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р., зокрема, у рішенні № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р. зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частин першої, третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно частин першої-п`ятої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, представництво інтересів позивача ОСББ «Наш комфорт 16» здійснювалося адвокатом Лисенком С.В. відповідно до Додаткової угоди від 17.05.2021 до договору про надання правової допомоги № 111 та ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1539278 від 30.01.2024. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката Лисенка С.М. долучено Додаткову угоду №3 від 12.10.2022 до Договору про надання правової допомоги №111, детальний опис робіт; у Додатковій угоді №3 сторони визначили фіксований розмір адвокатського гонорару, а саме за надання правничої допомоги в справах про скасування рішень державних реєстраторів, якими зареєстровано право власності на спільне майно співвласників та відновлення становища, яке існувало до порушення права - фіксована сума в розмірі 15 мінімальних заробітних плат станом на 01 січня року, в якому буде постановлено рішення суду у справі. Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Позивачем доведено реальність судових витрат; дійсна необхідність вбачається з загальної ситуації, в якій опинився позивач, який був вимушений вчиняти заходів щодо свого захисту в судовому порядку. При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачі скористалася своїм правом на подачу пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. З урахуванням наведеного, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів у даній справі витрат на правничу допомогу в розмірі 60 000 грн., а саме, з [PERSON] - 30 000 грн., [PERSON] , [PERSON] - 15 000 з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved