Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача- приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Андрус А. В., в якому просить зменшити розмір обов`язкової частки [PERSON] у спадщині [PERSON] , померлого [INFO] з 1/4 до 1/16 частини спадкового майна. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він є пасинком [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Курненської сільської ради Житомирського району, Житомирської області 28 лютого 2023 року, актовий запис №19. За життя [PERSON] залишив на його ім"я заповіт, посвідчений [PERSON] - секретарем виконавчого комітету Тетірської сільської ради Пулинського району Житомирської області. Спадщина після смерті [PERSON] включає в себе земельну ділянку розміром 1,7355 належну спадкодавцю згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯД №555834 зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право на землю за №010822200226. В строк встановлений законодавством позивач подав заяву про прийняття спадщини за заповітом. Від нотаріуса він дізнався, що із заявами про прийняття спадщини звернулися також [PERSON] - дружина [PERSON] , яка на час відкриття спадщини була пенсіонеркою за віком, а також син [PERSON] - [PERSON] , який на момент відкриття спадщини був особою з інвалідністю. В подальшому, [PERSON] від своєї частки у спадщині відмовилася на користь відповідача [PERSON] .. Враховуючи, що [PERSON] відмовилася від спадщини на користь [PERSON] , останній отримує право на обов"язкову частку у спадщині у розмірі 1/4 спадкового майна. Останні 15 років свого життя [PERSON] потребував сторонньої допомоги, так як в нього ще з дитинства було виявлено захворювання серця (порок серця). Позивач разом зі своєю дружиною допомагали [PERSON] по господарству, заготовляли дрова, готували їжу, приносили продукти харчування, одяг, ліки, підтримували у скрутних ситуаціях. Дружина та рідні діти [PERSON] , в тому числі і відповідач, ніколи не цікавилися його життям, не підтримували з ним зв"язок та не допомагали йому, ні матеріально, ні фізично. Організацію поховання [PERSON] , включно з витратами, позивач з дружиною взяли на себе, що підтверджується довідкою № 228 від 28 лютого 2023 року, виданою виконкомом Курненської сільської ради. Відповідач в організації поховання свого батька будь-якої участі не приймав, навіть не цікавився чи потрібна будь-яка допомога. Враховуючи вищевикладене, просив суд зменшити розмір обов`язкової частки [PERSON] у спадщині після смерті [PERSON] з 1/4 частки до 1/16 частки та стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 04.10.2023 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 09 год 10 хв 16 жовтня 2023 року, яке неодноразово відкладалося. 13 листопада 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Мельника Ю.М. надійшов відзив на позовну заяву. Згідно ухвали Червоноармійського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2023 року, підготовче провадження у даній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 11 січня 2024 року, яке неодноразово відкладалося. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Бобчик І.М. позов підтримали та просили його задовольнити, з наведених у позові підстав. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача -адвокат Мельник Ю.М., позовні вимоги не визнали, з підстав наведених у поданому відзиві на позов. Третя особа у судовому засіданні відсутня, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, письмових пояснень щодо позову або відзиву на адресу суду не направляли, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності та вирішення спору відповідно до вимог закону. Вислухавши вступне слово позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Курненської сільської ради Житомирського району Житомирської області 28 лютого 2023 року, актовий запис №19 (а.с.37) 23.01.2017 [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Тетірської сільської ради Пулинського району Житомирської області, яким заповів [PERSON] земельну ділянку розміром 1,7355 належну йому згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с.62) Право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 1,7355 га, що розташована на території Тетірської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №555834 від 30.07.2008 , зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право на землю за №010822200226 (а.с.12). Згідно довідки №7 від 28.02.2023, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини Курненської сільської ради, [PERSON] помер у віці 65 років, дата смерті [INFO] . Причина смерті: Атеросклеротична хвророба серця. Хронічна серцево судинна недостатність (а.с.15) Відповідно до довідки №228 від 28.02.2023, виданої виконкомом Курненської сільської ради Житомрського району Житомирська область, [PERSON] , дійсно займалась обрядом поховання [PERSON] за власний рахунок. (а.с.16) Як визначено у ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Стаття 1233 ЦК України зазначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 06.03.2023, тобто у визначені законом строки, [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.136) 31.07.2023 до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Андруса А.В. із заявою про прийняття спадищини за законом після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] -син спадкодавця, (родинні стосунки стверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] ) (а.с. 145,148 ) Частинами 1 та 2 статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як визначено у ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, про що також зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7. За правилами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом усього належного померлому [PERSON] майна є [PERSON] , а також право на обов`язкову частку мають, син померлого [PERSON] - [PERSON] , як повнолітня непрацездатна особа ( посвідчення серії [NUMBER] свідчить про те, що [PERSON] є особою з інвалідністю 2-ї групи (а.с.147)) та непрацездатна дружина померлого [PERSON] - [PERSON] . Як визначено у ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Свідок [PERSON] , показала суду про те, що вона та покійний [PERSON] рідні сестра і брат. [PERSON] 20 років поспіль проживав одиноко та останні роки його життя ним опікувався позивач. [PERSON] залишив заповіт на ім"я позивача, який доводився йому пасинком. Рідні діти [PERSON] ним не опікувалися, в тому числі і відповідач. З 2017 року вона провідувала свого брата не частіше ніж один раз на два - три місяці. Цікавилася життям брата у спілкуванні з його сусідами по телефону. Сам брат розповідав їй про свої відносини з рідними дітьми та їй відомо, що ці відносини не були добрими, бо його рідні діти приходили до нього лише тоді коли він отримував пенсію та він разом з ними вживав спиртні напої. Рідні діти [PERSON] не допомагали. Зі слів брата їй відомо, що позивач допомагав йому по господарству, заготовляв дрова. Останні роки життя брат хворів, але не був прикутий до ліжка. Похованням її брата опікувався позивач. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] його рідний брат, а відповідач [PERSON] - рідний племінник. Йому особисто відомо про те, що між відповідачем та його батьком були добрі стосунки, але батьку син не допомогав. [PERSON] хворів з дитинства. До останніх днів свого життя [PERSON] обходив себе самостійно, не був прикутий до ліжка. Йому брат [PERSON] не скаржився що потребує будь-якої сторонньої допомоги та чи потребував брат такої допомоги і чи вимагав її від будь-кого, йому особисто нічого невідомо. Позивач допомагав його брату по господарству, приносив їжу та заготовляв дрова. Позивач також поніс витрати на поховання [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показав про те, що [PERSON] його рідний брат. Зі слів сторонніх людей йому відомо, що між [PERSON] та [PERSON] стосунки були погані. Як повідомляли йому сусіди його брата [PERSON] , рідні діти брата били його, забирали гроші, але хто саме з дітей це робив, йому не відомо. Брат інколи йому скаржився, що відповідач ображав його, забирав у нього гроші. Він особисто відвідував свого брата один раз на місяць та брат [PERSON] час від часу гостював у нього. З позивачем у його брата були добрі стосунки, позивач допомогав [PERSON] по господарству, приносив їжу та заготовляв дрова. Брат до останнього дня свого життя самостійно обходив себе та не потребував будь-якої сторонньої допомоги. Витрати на поховання [PERSON] поніс позивач. Свідок [PERSON] суду показала про те, що перебуває у дружніх стосунках з сім"єю позивача [PERSON] та часто гостює у них. Вона була свідком того, як сім"я позивача домомагала [PERSON] продуктами харчування та він приходив до них поїсти. До своїх рідних дітей [PERSON] за будь-якою допомогою не звертався. Коли [PERSON] отримував пенсію, то там збиралися компанії для випивки, в тому числі і відповідач. Свідок [PERSON] суду показала про те, що її чоловік [PERSON] жив окремо від сім"ї на протязі багатьох років, у батьківській хаті. Він не потребував стороннього догляду до останніх днів свого життя, не був лежачим хворим, страждав на алкоголізм. Він отримував пенсію та не звертався ні до кого за будь-якою допомогою. Син [PERSON] носив інколи йому їжу, а коли [PERSON] приходив до них, вона також допомагала йому продуктами харчування. У 2016 році її син [PERSON] отримав травму та йому заборонена важка фізична праця, тому за станом здоров"я він не міг допомогами фізично своєму батьку. У [PERSON] мінімальна пенсія і він змушений працювати, щоб зібрати кошти для операції. Брати та сестра [PERSON] вкрай рідко відвідували його, можливо один раз на рік та вони нічим не допомагали [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема ними може вважатися тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця тощо. Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця. Отже, аналіз вказаних законодавчих норм та матеріалів справи в цілому дає підстави для висновку, що заявляючи вимоги про зменшення розміру обов`язкової частки, позивач повинен довести суду та підтвердити належними і допустимими доказами підстави такого зменшення, зокрема, відсутність або негативний характер відносин між спадкоємцями та спадкодавцем, неприязні стосунки в зв`язку з аморальною поведінкою спадкоємця тощо. Позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Натомість твердження позивача спростовуються наступним. Свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] -близькі родичі спадкодавця про відомі їм факти, що є обставинами даної справи, повідомили суд, одержавши відомості про них від інших осіб, зазначивши при цьому , що про погані взаємовідносини між батьком [PERSON] та сином [PERSON] , їм відомо від сусідів [PERSON] , а також зі слів останнього, однак самі вони вкрай рідко спілкувалися з [PERSON] і не були очевидцями взаємовідносин, що склалися між спадкодавцем та його сином [PERSON] . Як і вище зазначені свідки так і свідок [PERSON] у своїх показаннях в суді не вказали на те, що між спадкодавцем та спадкоємцем [PERSON] було відсутнє спілкування та взаємовідносини та що мали місце неприязні стосунки в звязку з аморальною поведінкою останнього. Також вказані свідки заперечували що їм відомі факти, що [PERSON] за життя потребував фізичної та матеріальної підтримки відповідача, а [PERSON] відмовляв у її наданні, маючи змогу надавати відповідну допомогу. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено що між відповідачем та його батьком було відсутнє спілкування та що відносини між спадкоємцем [PERSON] та спадкодавцем - [PERSON] носили негативний характер або ж мали місце неприязні стосунки, в зв`язку з аморальною поведінкою спадкоємця. Отже, відповідно до вимог ЦПК України позивач не надав належних і достатніх доказів припинення спілкування чи наявності неприязних стосунків між спадкодавцем та його сином-відповідачем у справі, або інших обставин, що мають істотне значення. Крім того відповідач, є особою з інвалідністю 2-ї групи, як зазначив у судовому засіданні відповідач та свідок [PERSON] , за станом здоров"я відповідач не взмозі виконувати важку фізичну працю, розмір його пенсії мінімальний та він потребує значних матеріальних витрат на подальше лікування та хірургічне втручання, а спадкодавець не був фізично неспроможним здійснювати за собою догляд та не потребував матеріальної підтримки, оскільки отримував пенсію, а відтак, твердження позивача, що відповідач не допомагав своїму батьку фізично та матеріально, є недоречними. Отже, правові підстави для зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині відсутні, відтак, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Отже, суд не надає детальну відповідь на кожен аргумент позивача, якщо він не стосується предмету та підстав позову. Як визначено у ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у позові, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1226, 1233, 1235, 1241, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270, 1273, 1296, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed