Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

17.01.2024 [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності на частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині після [PERSON] . В подальшому, 19.01.2024 [PERSON] надала суду уточнену редакцію позову до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: УТБ «Віконт-Т», приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапега О.П., в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу, зареєстрований на УТБ «Віконт-Т» 17.01.1997 за №414 дійсним та визнати за нею право власності на частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині після [PERSON] . В обґрунтування позову посилалася на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що послугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді від 22.01.2024 позовну заяву залишено без руху. 06.02.2024 на виконання вимог вищенаведеної ухвали, представник позивача надав суду заяву про виправлення недоліків. Ухвалою судді від \~06.02.2024 справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання у справі. Витребувано спадкову справу. 14.03.2024 до канцелярії суду надійшла витребувана судом спадкова справа. Ухвалою суду від 09.04.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу прийнято до розгляду по суті. Представник позивача та позивач в призначене судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в призначене судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в призначене судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими. Треті особи УТБ «Віконт-Т» та приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапега О.П. в призначене судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Вирішуючи позовну вимогу про визнання договору дійсним, суд виходить з наступного. 17.01.1997 сторони уклали на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» Договір купівлі-продажу нерухомого майна №414, за яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] придбав кв. [ADDRESS] . Даний договір зареєстровано КП ММБТІ 10.02.1997 за №18401. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР, який втратив чинність з 01.01.2004 р. на підставі ЦК України N 435-IV ( 435-15 ) від 16.01.2003, який набрав чинності 01.01.2004 р. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР, якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Як вбачається з матеріалів справи, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу. З огляду на викладене, є підстави для задоволення даної позовної вимоги та визнання договору №414 купівлі-продажу нерухомого майна від 17.01.1997 дійсним. Вирішуючи позовну вимогу про спадкування обов`язкової частки у спадщині, суд виходив з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зроблено відповідний актовий запис №1172 (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). За життя спадковадець [PERSON] склав заповіт від 11.09.2017, яким заповідав [PERSON] , [INFO] , в тому числі кв. [ADDRESS] . Позивачка є дружиною померлого відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 01.11.1997. Після смерті спадкодавця, приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області було заведено спадкову справу №38/2021. Позивачка та відповідач у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. При чому, [PERSON] в своїй заяві про прийняття спадщини від 24.10.2023 №38/2021 зазначила, що просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку в порядку ст. 1241 ЦК України. Зазначивши, що спадкове майно, що залишилось після смерті її чоловіка є його особистою власністю та на визнання частки даного майна спільним майном подружжя вона не претендує. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4\~ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Визнання права власності на майно за померлим неможливе, оскільки це право не може бути зареєстроване. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено\~ст. 1216 ЦК України. Чинне цивільне законодавство передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частинами першою та другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. (стаття 1233 ЦК України). Статтею 1235 ЦК України закріплено право заповідача на призначення спадкоємців. Так, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Право на обов`язкову частку це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України. Згідно зі ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого законного права чи інтересу в судовому порядку, зокрема, шляхом визнання права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінивши в сукупності наявні у справі докази та враховуючи, що існують перешкоди в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, судом встановлено коло спадкоємців та склад спадкового майна, при обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права власності, незалежно від змісту заповіту, на половину частки, яка належала б її у разі спадкування за законом, тобто, частки кв. [ADDRESS] . Відповідно до п.1 ч.2\~ст. 16 ЦК України, позовні вимога не суперечать закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved