Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаною позовною заявою, в якій просять суд: 1) встановити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] складає 1/2 частину вищевказаної квартири, як частка у праві спільної сумісної власності у майні подружжя; 2) визнати за [PERSON] та за [PERSON] право власності кожному по 1/8 частині вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері, [PERSON] . Представник позивачів адвокат Єрмоленко В. А., яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги б/н від 26.11.2022, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 26.11.2022, серії АР №156144, звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд: встановити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] складає 1/2 частину вищевказаної квартири, як частка у праві спільної сумісної власності у майні подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері, [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері, [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що 25 березня 1967 року зареєстровано шлюб між батьками сторін у справі - [PERSON] та [PERSON] . [INFO] у подружжя [PERSON] народився син, [PERSON] . [INFO] у подружжя [PERSON] народився син, [PERSON] . [INFO] у подружжя [PERSON] народився син, [PERSON] відповідач у справі. Сторони у справі є рідними братами. [INFO] померла мати сторін у справі, [PERSON] . Заповіту [PERSON] не залишила. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частина цієї квартири належала на праві власності, як частка у спільному майні подружжя, чоловіку померлої, [PERSON] , так як ця квартира була придбана подружжям під час перебування у шлюбі. Відповідно до ордеру № 41 від 05.05.1972 року виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради депутатів трудящих [PERSON] на підставі рішення загальних зборів ЖБК- 15 «Машинобудівник», видано трикімнатну квартиру, загальною площею 66,6 кв.м., розташовану за адресою [ADDRESS] на родину у складі чотирьох осіб до якої входили: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син). Відповідно до Розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради № 441 від 30.01.2007 року вартість квартири в сумі 7292 крб. виплачена повністю у 1987 році. Вартість вищевказаної квартири повністю виплачена під час перебування батьків сторін - [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, тому вищевказана квартира належала подружжю на праві спільної сумісної власності 1/2 частина вищевказаної квартири належала [PERSON] , як частка у спільній сумісній власності подружжя, а інша 1/2 частина цієї ж квартири належала [PERSON] . Так як заповіту [PERSON] не залишила право на спадкування за законом, як спадкоємці першої черги отримали: чоловік померлої [PERSON] , син померлої, позивачі [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] , у рівних частках, тобто по 1/8 частини квартири кожний. Після смерті матері позивачі у продовж шестимісячного терміну до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались, так як вважали себе такими, що прийняли спадщину у зв`язку з тим, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном та відповідно прийняли спадщину, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, що підтверджується відповідною реєстрацією місця проживання. Проте, звернувшись 10.02.2023 року до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, отримали відмови у вчиненні нотаріальної дії через те, що заявником не надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . [INFO] помер батько сторін у справі, [PERSON] , який залишив заповіт на користь відповідача. Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита у П`ятій запорізькій державній нотаріальній конторі. Таким чином, виділити подружні частки померлих осіб, у вищевказаній квартирі та отримати свідоцтво про право власності на 1/2 частини вищевказаної квартири за кожним із подружжя у позасудовому порядку, позивачі у справі не мають можливості, тому у зв`язку із необхідністю подальшого управління нерухомим майном, вимушені звернутись до суду позовною заявою. Ухвалою суду від 16.05.2023 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. 12.06.2023 на вимогу суду П`ятою запорізькою державною нотаріальною конторою надано матеріали спадкової справи №327/2021, що заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 14.06.2023 на вимогу суду Другою запорізькою державною нотаріальною конторою надано матеріали спадкової справи №4 за 2022 рік, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] . 19.06.2023 на виконання ухвали суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради надано Довідку про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.01.1989 по 31.12.1989. 09.10.2023 представником позивачів адвокатом Борисенковим В.С. подано клопотання про доручення до матеріалів справи копій письмових доказів. Ухвалою суду від 09.10.2023 у головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України витребувано інформацію стосовно відповідача [PERSON] . Витребувані докази надійшли до суду 20.11.2023. Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] ,\~згідно ст.128\~ЦПК України,\~будучи належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи, в судове\~засідання не\~з`явився.\~Причини неявки\~суду не\~повідомив.\~Заяви про\~розгляд справи\~без його\~участі та\~заперечення не\~надав. Ухвалою суду від 27.11.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні 15.01.2024 позивач [PERSON] та його представник адвокат Мазур О.С. заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сестрою батька позивачів, рідною тіткою позивачів. Після смерті матері позивачів, допомагала брату по господарству, бувала у них досить часто. В період шість місяців після смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , разом мешкали: її брат [PERSON] , молодший брат [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] повернувся зі служби в армії на початку літа 1989 року. Разом вони жили за цією адресою, разом вели господарство, допомагали один одному. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є однокласницею позивача Кузнецова [PERSON] , приятелькою з дитинства, та на той час сусідкою позивачів. Пояснила суду, що дуже добре знає сім`ю [PERSON] , бо проживали по сусідству, поруч балкони. З [PERSON] навчалися в одному класі. Пам`ятає похорони матері позивачів, були всі окрім [PERSON] , який служив. Побачила його вже влітку, допомагав свідку по господарству. Бачила всіх і пізніше, мешкали всі разом з батьком за цією адресою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що є однокласником позивача Кузнецова [PERSON] , товаришем зі школи, в пам`ятає червень 1989 року, коли повернувся з військової служби, та відразу зустрівся з [PERSON] у нього вдома, де проживали його брати, батько, жінка [PERSON] . Після цього спілкувалися, дуже часто, бо товаришували, бував у них удома. Свідок [PERSON] пояснила суду, що проживала з позивачами по сусідству з того моменту, як заселили їх кооперативний будинок, товаришувала з позивачами. Пам`ятає похорон матері позивачів, [PERSON] мешкав разом з братом і батьком, бувала в їхньому помешканні. [PERSON] з`явився вже влітку, повернувся зі служби, бачила його з батьком, кудись постійно їздили на своїй машині. Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, здійснивши допит свідків, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено\~та перевірено\~матеріалами справи,\~що\~25 березня 1967 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом з державного РАЦС громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00031848607, актовий запис №468. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1038, [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 67, [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] . (а.с.24) [INFO] у подружжя [PERSON] народився син, [PERSON] відповідач у справі. Відповідно до ордеру № 41 від 05.05.1972 року, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради депутатів трудящих [PERSON] на підставі рішення загальних зборів ЖБК-15 «Машинобудівник», видано трикімнатну квартиру, загальною площею 66,6 кв.м., розташовану а адресою [ADDRESS] на родину у складі чотирьох осіб до якої входили: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син). (а.с.28) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.07.2021 року [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю сторін у справі. (а.с.27) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , разом з тим, померла за життя не складала заповіту. Відтак спадкування відбувалося за законом. Так, спадкоємцями першої черги після померлої [PERSON] були її чоловік [PERSON] , та сини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради № 441 від 30.01.2007 року вартість квартири в сумі 7292 крб. виплачена повністю у 1987 році. Вказаним розпорядженням вирішено оформити право приватної власності на квартиру [ADDRESS] за гр. [PERSON] . (а.с.30) Судом встановлено, що спірна квартира була набута у власність під час перебування у шлюбі батьків сторін у справі, вступний внесок до ЖБК внесено у 1971 році, що підтверджується квитанцією №1 від 18.01.1971. (а.с. 32) Відтак суд приходить до висновку, що інша половина цієї квартири належала на праві власності, як частка у спільному майні подружжя, чоловіку померлої, [PERSON] . Таким чином, кожний із спадкоємців за законом мав право на спадкування на 1/8 частину квартири кожний. Відповідно прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в ред. 2003 року), цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином у цій справі застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу редакції 1963 року. Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті особи, спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є в рівних частках діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Судом встановлено, що після смерті матері позивачі у продовж шестимісячного терміну до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались, так як вважали себе такими, що прийняли спадщину у зв`язку з тим, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном та відповідно прийняли спадщину, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Вказані обставини суд вважає доведеними належними письмовими доказами, що знаходяться в матеріалах справи та показаннями свідків. Проте, звернувшись 10.02.2023 року до нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримали відмови у вчиненні нотаріальної дії через та, що заявником не надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця - [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . [INFO] помер батько сторін у справі, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.01.2021 року (а.с.22), який залишив заповіт на користь відповідача [PERSON] , що вбачається з матеріалів спадкової справи. Враховуючи, що в позасудовому порядку виділити подружні частки померлих осіб, у вищевказаній квартирі та отримати свідоцтво про право власності на 1/2 частини вищевказаної квартири за кожним із подружжя на теперішній час неможливо, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» (який діяв на час спірних правовідносин сторін), було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність" (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин) при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнакопичення, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно ч. 4 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють, в тому числі такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Відповідно до глави 10 п. 4.21 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «При оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності або свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення прав у нотаріальному порядку. Відповідно п. 12 Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК України, спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 25.03.2020 у справі № 305/235/17 виклав наступні правові висновки: фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд враховує і роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" про те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивачів про успадкування часток в спірній квартирі. За таких обставин, беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, пояснення позивача [PERSON] , показання свідків та інші докази, які наявні в матеріалах справи, суд вважає що позов підлягає задовольнити у повному обсязі. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивачів по сплаті судового збору повинні бути стягнуті з відповідача на їх користь, проте, оскільки позивачами не заявлена вимога про стягнення з відповідача на їх користь судових витрат, судовий збір розподілу не підлягає. Доказів понесення інших судових витрат, в матеріалах справи відсутні.

Outcome: approved