Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі Корюківської міської ради Чернігівської області звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] , про відібрання малолітньої дитини у матері без позбавлення її батьківських прав. Свої вимоги мотивують тим, що фахівцями із соціальної роботи ЦНСП Корюківської міської ради періодично проводилось інспектування сім`ї. [PERSON] завжди йде на контакт, але пояснювала, що дитина зовсім не слухає її, може вдарити, вживає в її адресу нецензурні слова, при найменшому непорозумінні тікає. В їх будинку не дотримуються санітарні норми, через брак коштів сім?я не може зробити навіть косметичного ремонту. [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію. Неодноразово [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення Закону України «Про освіту» через невідвідування її сином [PERSON] , 2012 р. н. навчального закладу). Після початку повномасштабної війни з Російською Федерацією [PERSON] приступив до навчання в закладі лише з 09.12.2022 року, на навчання він був доставлений службовим автомобілем Службою у справах дітей Корюківської міської ради, службою у справах дітей Корюківської райдержадміністрадії та ювенальної превенції Корюківського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області. На матір [PERSON] було складено протокол за статтею 184 кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення Закону України «Про освіту» через невідвідування її сином [PERSON] , 2012 р. н. навчального закладу). Сама [PERSON] згодна з тим, що її син повинен навчатися і не заперечує проти його безперервного перебування в закладі протягом навчального року. Крім того, вона не може разом з ним пройти комісію в лікарні, бо він її не слухає. Дитина потребує допомоги лікаря-психіатра, можливо, встановлення групи інвалідності. Але мати не зробила для цього жодної спроби. Представник позивача в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити. Представники третіх осіб надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибула, відзиву на позовну заяву не подала. Враховуючи позовні вимоги позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, беручи до уваги відсутність відповідача, яка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, відзиву на позовну заяву та будь-яких клопотань та заяв не подала, суд приходить до висновку про можливість заочно розглянути справу відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, враховуючи вказане, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в [ADDRESS] проживає [PERSON] , [INFO] . Вона має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини в його свідоцтві про народження записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Спиртних напоїв [PERSON] не вживає. Її син [PERSON] , 2012 р. н, навчався в Корюківській ЗОШ І-ІІІ ст. №1 на індивідуальній формі навчання. Програмовий матеріал він не засвоював. З 01.09.2021 року [PERSON] є учнем комунального закладу «Березнянський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради (смт. Березна Чернігівського району Чернігівської області, вул. Свято-Покровська, буд. 2). За час навчання в закладі дитина декілька днів був на навчанні, через що заклад звертався з клопотаннями про залучення дитини до навчання 16.09.2021 року, 22.11.2021 року, 19.01.2022 року, 18.02.2022 року, 24.01.2024 року. Неодноразово дитина відправлялась на навчання працівниками Служби у справах дітей, фахівцями з соціальної роботи ЦНСП Корюківської міської ради, але мати повертала дитину в родину і самостійно відправити його на навчання не могла. Фахівцями із соціальної роботи ЦНСП Корюківської міської ради періодично проводилось інспектування сім`ї. [PERSON] завжди йде на контакт, але пояснювала, що дитина зовсім не слухає її, може вдарити, вживає в її адресу нецензурні слова, при найменшому непорозумінні тікає. В їх будинку не дотримуються санітарні норми, через брак коштів сім?я не може зробити навіть косметичного ремонту. [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію. Неодноразово [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення Закону України «Про освіту» через невідвідування її сином [PERSON] , 2012 р. н. навчального закладу). Після початку повномасштабної війни з Російською Федерацією [PERSON] приступив до навчання в закладі лише з 09.12.2022 року, на навчання він був доставлений службовим автомобілем Службою у справах дітей Корюківської міської ради, службою у справах дітей Корюківської райдержадміністрадії та ювенальної превенції Корюківського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області. На матір [PERSON] було складено протокол за статтею 184 кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення Закону України «Про освіту» через невідвідування її сином [PERSON] , 2012 р. н. навчального закладу). Сама [PERSON] згодна з тим, що її син повинен навчатися і не заперечує проти його безперервного перебування в закладі протягом навчального року. Крім того, вона не може разом з ним пройти комісію в лікарні, бо він її не слухає. Дитина потребує допомоги лікаря-психіатра, можливо, встановлення групи інвалідності. Але мати не зробила для цього жодної спроби. Як пояснили в навчальному закладі, коли дитина поступає до них, вона починає отримувати знання (починає вивчати букви, рахувати), однак, через деякий час мати приїздить, забирає дитину, і вже, коли дитину привозять наступного разу, він зовсім не пам`ятає того, що вивчав раніше. 30.01.2024 року при черговій спробі залучити дитину до навчання дитина поводила себе край неадекватно, роздягнений бігав по лісу. Для залучення до пошуку дитини були задіяні працівники районного відділу поліції та МЧС, міської ради. Дитина близько трьох годин без одягу та взуття (в легкому светрі та шкарпетках) бігав по лісу. Дитина потребує особливого захисту, який його мати не може йому забезпечити. Виходячи з викладеного вище, вбачається, що [PERSON] не створює умов для забезпечення здобуття її сином [PERSON] , 2012 р. н. освіти. 01.02.2024 року виконавчим комітетом Корюківської міської ради було прийнято рішення про негайне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] від його матері [PERSON] , жительки [ADDRESS] , та направлення дитини до закладу соціального захисту дітей (КЗ Березнянський НРЦ). Згідно Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально забезпечувати та утримувати її. Відповідно до статті 170 Сімейного кодексу України суд може прийняти рішення про відібрання дітей у батьків, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Право на звернення до суду з відповідним позовом має орган опіки та піклування Виходячи з викладеного вище, вбачається, що [PERSON] не створює умов для отримання її дитиною освіти. Частини 1, 2 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" вказують, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідальність батьків за виховання дітей, яка в однаковій мірі покладається як на матір, так і на батька, визначена і в ст. ст.9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 780-ХІІ 27.02.1991 року. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідність відібрання у відповідача малолітньої дитини без позбавлення її батьківських прав. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Відповідачу необхідно роз`яснити, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за її письмовою заявою. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Outcome: approved