Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником земельної ділянки, яку орендує відповідач Фермерського господарства «Кулиничі» згідно договору оренди землі №б/н від 10.03.2017 року. Позивач вказує, що текст вказаного договору оренди землі йому не був відомий, оскільки він не був присутній при його складанні та не підписував його. В зв`язку з вищевказаним позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання Фермерського господарства «Кулиничі» повернути йому земельну ділянку та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди та стягнути на його користь судові витрати. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді\~ Хорольського районного суду Полтавської\~ області\~\~ від\~ 22.05.2023 року\~ відкрито провадження по справі та витребувано докази. Ухвалою суду від\~ 06.06.2023 року повторно витребувано докази та відкладено підготовче засідання. Ухвалою суду від\~ 04.10.2023 року призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду\~від\~ 16.01.2024\~року відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від\~ 16.01.2024 року призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду\~від\~ 20.03.2024\~року відновлено провадження у справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Шелудякова І.Ю. не з`явилася, з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про місце, дату та час розгляду справи. У судове засідання представник відповідача Фермерського господарства «Кулиничі» Кулинич О.В. не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд,\~з`ясувавши позиції сторін,\~відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю виходячи з нижченаведеного. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,1901 га кадастровий номер 5324884200:00:016:0009, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, що доводиться копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 180891 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 322418497 від 09.02.2023 року. З копії договору оренди землі б/н, укладеного 10.03.2017 року від імені [PERSON] з ФГ «Кулиничі» щодо вищевказаної земельної ділянки\~з кадастровим номером 5324884200:00:016:0009 та акту приймання-передачі земельної ділянки від 10.03.2017 року слідує, що відповідно до умов даного договору позивачем, як орендодавцем, передано орендарю Фермерському господарству «Кулиничі» в строкове платне користування дану земельну ділянку. Строк дії договору оренди землі складає 10 (десять) років (пункт 8 Договору оренди землі від 10.03.2017 року) та набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 43 Договору оренди землі від 10.03.2017 року). Позивач мотивує позов тим, що після ознайомлення із текстом вищевказаного Договору оренди землі від 10 березня 2017 року ним встановлено,\~що підпис\~у Розділі\~договору «Підписи\~сторін» Графі «Орендодавець» виконано не ним, а іншою сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. \~ \~ \~ \~Висновком судово-почеркознавчої\~експертизи №СЕ-19/117-24/2488-ПЧ\~від 12.03.2024\~року встановлено,\~що \~підпис від\~імені [PERSON] \~у Розділі\~«Підписи сторін»\~графі «Орендодацець»\~договору оренди\~землі №б/н\~від 10\~березня 2017\~року,\~сторонами якого\~є [PERSON] \~та Фермерське\~господарство «Кулиничі»,\~предметом якого\~є земельна\~ділянка площею\~2,1901\~га,\~кадастровий номер\~5324884200:00:016:0009,\~що\~розташована\~на території\~\~Новоаврамівської \~сільської\~ради Хорольського\~району\~Полтавської\~області,\~право\~оренди щодо\~вказаної\~земельної\~ділянки зареєстровано\~у Державному\~реєстрі\~речових прав\~на\~нерухоме\~майно за\~ФГ\~«Кулиничі», номер\~запису про\~інше речове\~право:\~33599861, виконаний тією особою, від імені якої він зазначений, - [PERSON] . Крім того\~підпис від\~імені [PERSON] \~у графі\~«Орендодацець» акту\~приймання-передачі\~земельної ділянки\~від 10\~березня 2017\~року до\~договору оренди\~землі №б/н\~від 10\~березня 2017\~року,\~сторонами якого\~є [PERSON] \~та Фермерське\~господарство «Кулиничі»,\~предметом якого\~є земельна\~ділянка площею\~2,1901\~га,\~кадастровий номер\~5324884200:00:016:0009,\~що\~розташована\~на території\~\~Новоаврамівської сільської\~ради\~Хорольського\~району Полтавської\~області,\~право\~оренди щодо\~вказаної\~земельної\~ділянки зареєстровано\~у Державному\~реєстрі\~речових прав\~на\~нерухоме\~майно за\~ФГ\~«Кулиничі», номер\~запису про\~інше\~речове\~право:\~33599861\~також виконаний тією особою, від імені якої він зазначений, - [PERSON] . Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. \~ \~ \~ \~У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. \~ \~ \~ \~Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. \~ \~ \~ \~Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. Частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої\~статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій\~статті 215 ЦК України, так і у\~статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України\~встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Статтею 627 ЦК України\~встановлено, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ч. 2\~ст. 792 ЦК України\~відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до\~ст. 6 Закону України «Про оренду землі»\~орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України,\~Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до частини першої\~статті 15 Закону України «Про оренду землі»\~істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.04.2022 року у справі № 454/148/20 зазначила, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Саме такі висновки висловлені у постанові КЦС ВС від 23.12.2020 у справі № 358/509/17 та постанові ВП ВС від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16. Частиною 1\~ст. 228 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на незаконне заволодіння майном фізичної особи і такий правочин є нікчемним. Згідно ст.ст.\~319,\~321 ЦК України\~право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд, право вчиняти будь-які дії щодо свого майна має лише його власник. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~право власності в Україні є непорушним, а за ч. 7\~ст. 319 ЦК України\~діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, і такого обов`язку власника у даній справі не встановлено. Позивач [PERSON] , як власник земельної ділянки захищає своє, порушене на його думку, право на користування земельною ділянкою, спростовуючи у позові укладення ним договору оренди земельної ділянки, виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки, що узгоджуєтьсяз позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження\~№ 14-499цс19). Судом з вищевказаного висновку судово-почеркознавчої експертизи №СЕ-19/117-24/2488-ПЧ від 12.03.2024 року встановлено, що саме позивач підписав спірний договір оренди землі №б/н від 10 березня 2017 року, отже, на даний час судом не встановлено порушення прав позивача, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed