Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

25.09.2023 позивач звернувся до суду через систему «Електронний Суд» з позовною заявою в якій просить поновити його на роботі, на посаді менеджера з логістики Херсонського філіалу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані". Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2022 року по 27.02.2023 рік у сумі 69579,38 грн., середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 27.02.2023 року до дня поновлення на роботі, який на час звернення до суду становить 33460,41 грн., а всього 103039,79 грн. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати. На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Ірбіс Компані" з 17.10.2019 року, про що свідчить запис в трудовій книжці. Був прийнятий на посаду "Менеджер з логістики Херсонської філії" згідно наказу № 15-К від 16.10.2019 року. Виконував роботу з керівництва логістичним відділом Херсонської філії ТОВ "Ірбіс Компані". 24.02.2022 року в Україні почалась війна, та м. Херсон було окуповано ворогом російською федерацією. Херсонська філія ТОВ "Ірбіс Компані" розташована за адресою Миколаївське шосе, 5-й км в офісній будівлі "Брейн". Саме офісна будівля "Брейн" була захоплена ворогом та використовувалась в якості казарми під час окупації м. Херсона. До деокупації м. Херсона, тобто до 11.11.2022 року дана будівля була знешкоджена Збройними силами України, тобто зруйнована повністю . Інше робоче місце після деокупації м. Херсона відповідач не надавав та не зв`язувався засобами зв`язку щодо переведення на іншу роботу або щодо звільнення. 16.05.2023 року позивач звернувся до відповідача з проханням звільнити його з займаної посади за власним бажанням, але був поставлений до відома, що його звільнено 27.02.2023 року за ст. 36 п. 8-3, відповідно до наказу № 18 від 27.02.2023 року. Зазначає, що розрахунок при звільнені з ним не було проведено, також не надано розрахункової відомості. Крім того посилається на те, що на час звільнення 27.02.2023 року з дня деокупації міста Херсон, пройшло 108 днів, строк в чотири місяці закінчився б тільки 11.03.2023 року після деокупації міста. Таким чином, вважає своє звільнення, а так само і наказ № 18 від 27.02.2023 року про звільнення, незаконними. Позивач вказує на те, що заробітна плата йому не виплачувалась з лютого 2022 року включно по час звільнення 27.02.2023 року. Тобто відповідач заборгував за 12 місяців. Лютий-вересень 2022 року мінімальна заробітна плата складала 5232,50 грн. з урахуванням податків, що становить 41860 грн., жовтень-грудень 2022 року - 5393,50, що складає 16180,50 грн., січень-лютий 2023 року - 5769,44, що складає 11538,88 грн., а всього - 69579,38 грн. Оскільки вважає своє звільнення без законної підстави 27.02.2023 року, термін вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення судового рішення (час поновлення на роботі) складає 207 день на час звернення до суду. Тобто середньомісячний заробіток складає 69579,38 грн. / 365 днів = 190,63 грн., а за 207 днів складає 33460,41 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.10.2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Херсонського\~міського суду\~Херсонської області\~від 27.10.2023\~року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 28.11.2023 через систему «Електронний суд» було направлено відзив відповідача на позовну заяву, отриманий суддею 30.11.2023, в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. 03.01.2024 року судді передано додаткові пояснення представника відповідача від 21.12.2023 року. На обґрунтування своєї позиції зазначають, що після окупації м. Херсон 25.02.2022р. територія, будівля, майно та документи Херсонської філії «ІРБІС КОМПАНІ» розташовані за адресою м. Херсон, Миколаївське шосе, 5-й км, були захоплені військовими злочинцями рф, а потім знищені внаслідок бойових дій, про що представниками Відповідача був складений відповідний акт та подана заява в поліцію. Доступ до документів, в тому числі бухгалтерських та кадрових, був втрачений внаслідок захоплення Філії, а потім безповоротно унеможливлений внаслідок знищення Філії. Знаходження та виконання роботи на Філії стала неможливою та була зупинена (копія наказу про зупинення роботи Філії додається). Акт від 25.02.2022р. про відсутність працівників, інформації про них, та про неможливість вручення наказу додається). Відповідно зазначеного наказу, керівництво Відповідача вирішило не звільняти працівників через вимушене закриття Філії, а залишити їх в штаті, а питання щодо подальшого продовження або припинення взаємовідносин вирішувати за заявами працівників або відповідно до положень КЗпП України. У зв`язку із неможливістю вийти на зв`язок з Позивачем та більшістю працівників Філії («абонент поза зоною»), та припинення роботи поштового зв`язку з м. Херсон 01.03.2022р. був складений акт про неможливість вручення зазначеного наказу (копія акту додається). Через захоплення Філії доступ до кадрових документів з адресами та телефонами працівників Філії був втрачений. Працівники Філії, у яких могла бути інформація щодо місцезнаходження інших працівників, зокрема Позивача, також зникли зі зв`язку. Отже Відповідач не мав жодної можливості розшукати чи вийти на зв`язок з працівниками Філії. Ще кілька днів після окупації Херсону та захоплення Філії в період з 24.02.2022р. по 28.02.2022р. мінімальна кількість працівників намагалась виконувати свої трудові функції та розвозити залишки товару. Однак більшість працівників Філії, в точу числі й Позивач, перестали виходити на зв`язок та не намагались перевестись на роботу до офісу головного підприємства ТОВ «ІРБІС КОМПАНІ» в м. Миколаєві. Як зазначено вище, розуміючи обставини тих днів, в рамках доброзичливих відносин та піклування про працівників, з надією на швидке відновлення роботи Філії, Відповідач не став приймати рішення про звільнення жодного працівника, та залишив в штаті підприємства, незважаючи на зникнення їх зі зв`язку, та відсутності спроби перевестись до офісу головного підприємства ТОВ «ІРБІС КОМПАНІ» в м. Миколаєві. Звернули увагу суду, що Позивач не зазначає в позовній заяві та не надає відповідних доказів щодо свого місця знаходження після 24.02.2022р., щодо причин невиходу на зв`язок з Відповідачем, щодо неподання буд-яких заяв щодо працевлаштування, та щодо відсутності наміру перевестись до офісу головного підприємства ТОВ «ІРБІС КОМПАНІ» в м. Миколаєві з березня 2022р. по травень 2023р. Навіть після деокупації м. Херсон 11.11.2022р. Позивач не виходив на зв`язок з Відповідачем, не подавав будь-яких заяв щодо працевлаштування, не проявляв наміру перевестись до офісу головного підприємства ТОВ «ІРБІС КОМПАНІ» в м. Миколаєві. На відміну від Відповідача, у якого не було жодної інформації про місцезнаходження Позивача після 24.02.2022р., сам Позивач достеменно знав, що офіс головного підприємства знаходиться в м. Миколаєві, та мав всіляку можливість заявити про свої наміри щодо подальшого перебування у трудових відносинах з Відповідачем. Відновлення роботи Філії виявилось неможливим через повне знищення будівлі, майна та документації, та через відсутність господарської доцільності та можливості. 12.11.2022р. Відповідач склав акт про відсутність Позивача на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль. Щодо звільнення позивача зазначає, що 19.07.2022р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX від 01.07.2022р., яким в КЗпП України внесені зміни, зокрема ч.1 ст.36 доповнена новим пунктом: Ст.36. Підставами припинення трудового договору є: «8-3) відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль». 27.02.2023р. Відповідачем був складений акт про відсутність Позивача на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль (відсутній 12 місяців). 27.02.2023р. Відповідач виніс оскаржуваний наказ №18 про звільнення Позивача на підставі п.8-3 ч.1 ст.36 КЗПП України. 27.02.2023р. Відповідачем був складений акт про неможливість вручення Наказу №18 від 27.02.2023р. через відсутність інформації про місцезнаходження Позивача. Приписи п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП України не ставить можливість звільнення працівника в залежність до причини відсутності працівника на роботі та причини відсутності інформації про це, а також до поважності таких причин. Отже, прив`язка до відрахування 4-х місячного строку відсутності до моменту деокупації м. Херсон з боку Позивача є необґрунтованою. Таким чином, через відсутність Позивача на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль його звільнення на підставі п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП України є законним. Також звернули увагу суду, що Позивач не заперечує, що з березня 2022р. по травень 2023р. він не звертався до Відповідача, не надавав інформацію про себе, не проявляв намір та бажання вийти на роботу, зокрема до головного підприємства Відповідача в м. Миколаєві. До Відповідача Позивач звернувся лише в травні 2023р., тобто більше ніж через 14 місяців після зникнення. Позивач зазначає, що в травні 2023р. він звернувся до Відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням. Це підтверджує відсутність у Позивача наміру та бажання працювати у Відповідача. Якщо для Позивача принципова зміна формулювання та підстави звільнення, то Відповідач не заперечує проти їх уточнення за відповідною заявою Позивача. В свою чергу, позовна вимога про поновленні на роботі йде в супереч бажанню Позивача звільнитися за власним бажанням, та підтверджує недобросовісність та непослідовність дій (бездіяльності) Позивача. Щодо стягнення заробітної плати відповідач зазначає, що з кінця лютого 2022р. Позивач не виконував жодної роботи для Відповідача (незалежно від будь-яких причин), то відсутні підстави для нарахування, виплати або стягнення на користь Позивача заробітної плати за цей час. Крім того, з наданої Позивачем довідки форми ОК-7, що заробітна плата за лютий 2022р. Позивачу була нарахована та сплачена. Крім того, з довідки вбачається, що за лютий 2023р. нарахована сума відпускних. Відповідно до відомості на виплату готівки №13 від 27.02.2023р. за Позивачем задепонована сума 3014,86 грн. компенсація відпустки за 18 днів (10 днів за 2020-2021 рік, 8 днів за 2021-2022 рік). Зазначену суму Позивач може отримати у Відповідача за відповідною заявою у будь-який час. Таким чином, відсутні підстави стягнення заробітної плати за лютий 2022р. А у зв`язку із невиконанням Позивачем жодної роботи протягом березня 2022р лютого 2023р. та законністю звільнення, відсутні підстави для стягнення буд-яких сум. Щодо поновлення на роботі, зазначили, що поновлення на роботі на Херсонській філії є неможливим, у зв`язку з відсутністю будь-яких умов для роботи там, та продовження зупинення діяльності філії. Позивач не скористався своїм правом подати відповідь на відзив. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 17.10.2019 року на підставі Наказу №15-к від 16.10.2019 року [PERSON] прийнято на посаду менеджера з логістики Херсонської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРБІС КОМПАНІ», що підтверджено копією трудової книжки серії [NUMBER] . 25.02.2022 року комісією в складі директора Херсонської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРБІС КОМПАНІ», бухгалтера та оператора ОЕМ складено акт зі змісту якого вбачається, що 25.02.2022 року територія та приміщення Філії, які знаходяться за адресою: с. Херсон, Миколаївське шосе, 5км, з усіма транспортними засобами, обладнанням, устаткуванням, товаром, іншими ТМЦ, документами були захоплені озброєними військовими злочинцями російської федерації. Всі працівники та відвідувачі Херсонської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРБІС КОМПАНІ» були вигнані з приміщень та території філії з погрозами фізичної розправи Забрати будь-які речі та документи можливості надано не було. Доступ до території та приміщень філії повністю заблокований військовими злочинцями та технікою російської федерації. Копію акту додано до матеріалів справи. Директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРБІС КОМПАНІ» на підставі акту про захоплення Херсонської філії ТОВ ІРБІС КОМПАНІ» від 25.02.2022 р. видано Наказ №12 від 25.02.2022 р. «Про зупинення діяльності Херсонської філії», копія наказу міститься в матеріалах справи. Комісією з працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРБІС КОМПАНІ» складено акт від 25.02.2022 року про те, що 25.02.2022 року жоден з працівників Херсонської філії ТОВ «ІРБІС КОМПАНІ» не з`явився до головного офісу підприємства в м. Миколаїв, зв`язок з ними втрачений, самостійно вони на зв`язок не виходили, встановити їх місцезнаходження або отримати іншу інформацію про них, провести перемовини щодо подальшого продовження або припинення трудових відносин, ознайомити або вручити копію наказу №12 від 25.02.2022 р. «Про зупинення діяльності Херсонської філії» є неможливим через окупацію м. Херсон військовими злочинцями рф. Копію акту додано до матеріалів справи. 12.11.2022 року комісією з працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРБІС КОМПАНІ» складено акт про те, що в період з 25.02.2022 року по 12.11.2022 року (після деокупації м. Херсон) жоден з працівників Херсонської філії ТОВ «ІРБІС КОМПАНІ» не з`являвся до головного офісу підприємства в м. Миколаїв, зв`язок з ними втрачений, самостійно вони на зв`язок не виходили, встановити їх місцезнаходження або отримати іншу інформацію про них, провести перемовини щодо подальшого продовження або припинення трудових відносин - є неможливим через захоплення та подальше знищення будівлі, майна, документів, в т.ч. кадрових, облікових та бухгалтерських, військовими злочинцями рф. Копію акту додано до матеріалів справи. 05.12.2022 року за даним фактом директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРБІС КОМПАНІ» подано до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області заяву про вчинення кримінального правопорушення. В ході розгляду заяви за фактом вчинення кримінального правопорушення працівниками слідчого відділення відділу поліції №2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області 23.12.2022 розпочато кримінальне провадження №12022231020000304 за ч.1 ст.438 КК України. Надано витяг з ЄРДР. 27.02.2023 року комісією з працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРБІС КОМПАНІ» складено акт № 8 про те, що працівник Херсонської філії менеджер з логістики [PERSON] , з 25.02.2022 року по 27.02.2023 року (понад 12 місяців) не з`явився до головного офісу підприємства в м. Миколаїв, зв`язок з ними втрачений, самостійно він на зв`язок не виходив, встановити його місцезнаходження або отримати іншу інформацію про нього, провести перемовини щодо подальшого продовження або припинення трудових відносин, є неможливим. Копію акту додано до матеріалів справи. Відповідно до копії Наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРБІС КОМПАНІ» №18 від 27.02.2023 року, [PERSON] звільнено з посади менеджера з логістики з 27.02.2023 року на підставі п.8/3 ст.36 КЗпП. З наказом [PERSON] ознайомлений 16.05.2023 року. 27.02.2023 року комісією з працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «ІРБІС КОМПАНІ» складено акт № 8/1 про те, що працівнику Херсонської філії менеджеру з логістики [PERSON] , ознайомити чи вручити Наказ №18 від 27.02.2023 року про його звільнення є неможливим через відсутність інформації про його місцезнаходження та втрату зв`язку з ним. Копію акту додано до матеріалів справи. Згідно положень ст. 233КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ст. 5-1 КЗпП). Згідно з ч. 1 ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. 19.07.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ, яким внесено зміни, зокрема до КЗпП. Вказаним Законом ч. 1 ст. 36 КЗпП доповнено п. 8-3, відповідно до якого підставою припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч. 1 ст. 58 Конституції України). Конституційний Суд України вважає, що за змістом ч. 1 ст. 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням (абз. 4, 5 п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28.01.2016 №955-VIII зі змінами від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019). Стаття 58 Конституції України у закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України). Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч. 1 ст. 58 Конституції України) (абз. 1-4 п. 5 Рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення ст. ст. 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22, 243-25 ЦПК України (у справі щодо несумісності депутатського мандата) від 13.05.1997 №1-зп/1997) Оцінюючи викладене вище, суд приходить до висновку, що для припинення дії трудового договору на підставі п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП мають бути дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці підряд. Так оцінюючи позиції сторін суд вважає, що позивач [PERSON] дійсно був відсутній на робочому місці понад чотири місяці поспіль, що ним і не оспорювалось. Крім того, суд погоджується з позицією сторони відповідача про те, що позивач не забезпечив роботодавця інформацією про причини своєї відсутності, жодними належними та допустимим засобами її не обґрунтував перед ТОВ «ІРБІС КОМПАНІ», докази іншого в матеріалах справи відсутні. Таким чином суд приходить до висновку, що ТОВ «ІРБІС КОМПАНІ» існували підстави для звільнення [PERSON] на підставі п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП. Відтак, із огляду на вищенаведене, суд вважає, що відповідачем доведено дотримання приписів трудового законодавства при звільненні позивача. Щодо виплати заборгованості по заробітній платі за період з 01.02.2022 року по 27.02.2023 року у сумі 69579,38 грн, суд виходить з наступного. З 25.02.2022 року зупинено діяльність Херсонської філії ТОВ «ІРБІС КОМПАНІ» у зв`язку з її захопленням військами рф, на підставі наказу № 12 від 25.02.2022 року. Наказ є чинним, ні в судовому порядку, ні в порядку, передбаченому ч.3 ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», не оскаржувався. Докази іншого в матеріалах справи відсутні. З довідки форма ОК-7 Пенсійного фонду України, вбачається, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за лютий 2022 року (28 трудових днів) виплачено заробітну плату у розмірі 5610,00 грн. Як установлено судом, Херсонська філія ТОВ «ІРБІС КОМПАНІ» в період 25.02.2022 по 27.02.2023 року (день звільнення позивача) зупинила свою діяльність, позивач не виконував роботу для відповідача, що ним не заперечується, тому відсутні підстави для нарахування та виплати на користь позивача заробітної плати за цей час. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не має жодних заперечень й готовий виплати нараховані позивачу кошти в розмірі 3014,86 грн., як компенсацію за відпустки за 18 днів, як тільки позивач звернеться за їх отриманням. Вказана сума нарахована та задепонована, що вбачається з відомості на виплату готівки №13 від 27.02.2023 р. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині стягнення невиплаченої заробітної плати, не ґрунтуються на встановлених нормах трудового законодавства України, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи та не доведені позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст. 188 ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Оскільки судом встановлено, що стороною відповідача було дотримано приписів трудового законодавства, то вимоги позивача в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом не можуть бути задоволені. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, не містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, та наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства, з огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, підстави для задоволення позову - відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. На підставі ч. 7 ст.141ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed