Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Прокурором у\~лютому 2024\~року було\~подано позов,\~в якому\~він просив\~стягнути з\~ [PERSON] \~витрати на лікування потерпілого від злочину в розмірі 5132,88 грн. В обґрунтування позову зазначено, що у березні 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Daewoo Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] (далі по тексту автомобіль Daewoo Lanos), під керуванням відповідача, внаслідок якої пасажир автомобіля [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Після ДТП потерпіла 3 дні перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Звягельська багатопрофільна лікарня» (далі по тексту Лікарня). Факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] підтверджено під час судового розгляду кримінального провадження, а витрати медичного закладу на лікування потерпілого підлягають стягненню з відповідача. Оскільки лікування відбувалось у комунальному медичному закладі, прокурор вбачає необхідність захисту інтересів держави в порядку цивільного судочинства. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх з підстав, викладених в позовній заяві. Представники Лікарні та Національної служби здоров`я України до суду не прибули, останній надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в суді визнав позов та погодився на відшкодування, зазначених у позові витрат. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів. Право прокурора на звернення до суду в інтересах держави встановлено ст.56 ЦПК України. Встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля Daewoo\~Lanos [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток лицевого відділу черепа стінок правої гайморової пазухи з переходом на нижній край правої орбіти, скроневого відростка лівої виличної кістки, струсу головного мозку, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Дії відповідача кваліфіковані за ч.1 ст.286-1 КК України, як порушення правил\~безпеки дорожнього\~руху або\~експлуатації транспорту\~особою,\~яка керує\~транспортним засобом\~у стані\~алкогольного сп`яніння,\~що спричинило\~потерпілій середньої\~тяжкості тілесне\~ушкодження. В подальшу вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 11.11.2022 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту на строк один місяць з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження цивільний позов про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину не заявлявся, відповідачем кошти добровільно на користь медичного закладу не відшкодовано. За змістом положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1206 ЦК України, особа, що вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545 (далі по тексту Порядок). Згідно з п.2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом, окрім інших, з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора (п.3 Порядку). Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (п.4 Порядку). Невідшкодування витрат, здійснених лікарнею за рахунок державного бюджету на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину з відповідача. Таке звернення до суду є виправданим, оскільки в даному випадку захисту потребують державні інтереси. Згідно довідки\~Лікарні від\~17.03.2023 потерпіла\~ [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 29.03.2022 по 01.04.2022, 3 ліжко-дні, історія хвороби №2026. Фактичні витрати комунального підприємства на стаціонарне лікування потерпілої склали 5132,88 грн. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Тобто, послуги Лікарні в даній справі пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національної служби здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням у потерпілої тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та їх наслідків. Частиною 2 ст.1191 встановлено, що держава має право зворотної вимоги до особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Таким чином, законом встановлено обов`язок відповідача відшкодувати витрати на лікування потерпілого від злочину. Враховуючи наведене та те, що на час подання позову витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину у розмірі 5132,88 грн не були відшкодовані відповідачем, суд дійшов висновку, що відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України позов підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави суд стягує судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved