Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Рух справи 13.06.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 07.06.2022, за підписом представника позивача - адвоката Афанасьєва С.В. (діє на підставі довіреності), в якій ставиться питання про стягнення з [PERSON] в порядку суброгації страхового відшкодування за завдані збитки в розмірі 71 142,94 грн та 2 481,00 грн судового збору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 16.06.2022. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 01.07.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.07.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Доводи позову В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що 15.06.2016 між ПрАТ «СК «Уніка» та відкритим акціонерним товариством «Хімічний завод «Ріхтер Гедеон» (резидент Угорщини), інтереси якого в Україні представляє представництво « Ріхтер Гедеон Нрт. » було укладено договір добровільного страхування на транспорті «КАСКО CORPORATE» № 001345/4100/000001. Як стверджується у позові, предметом вказаного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням, зокрема, транспортним засобом «Suzuki Swift», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначається, що відповідно до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 28.10.2019 у м. Києві на проспекті Валерія Лобановського відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі трьох транспортних засобів: автомобіля марки «Mercedes-Benz Е210», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , автомобіля марки «Hyundai Matrix», державний номерний знак [NUMBER] під керування [PERSON] та застрахованого автомобіля «Suzuki Swift», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . При цьому, позивач зазначає, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п.п. 2.36, 2.5, 2.10.а,12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. За фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП укладено адміністративний протокол за ст.. 124 Кодексу України по адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та матеріали ДТП направлено до Солом`янського районного суду міста Києва. Як вказує позивач, відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 25.11.2019 у справі № 760/30819/19, відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122.4, ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідна постанова набрала законної сили 05.12.2019. Зі слів позивача, 31.10.2019 потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди, звернувся до страховика винуватця - ПрАТ «СК «Уніка» з заявою про подію, що має ознаки страхового випадку. Також у позові зазначається, що для встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Suzul Swift», державний реєстраційний номер [NUMBER] , ПрАТ «СК «Уніка» 31.10.2019 було проведено огляд транспортного засобу, про що складено протокол, та замовлено проведення оцінки матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу у суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] . У позові стверджується, що відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 2441 ФОП [PERSON] від 04.02.2020, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Suzuki Swift» державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 77 139,79 грн. Також звертається увага на те, що відповідно до рахунку № 00051 від 29.01.2020 ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Suzuki Swift» державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 72 067,94 грн. У позові наголошується, що ПрАТ «СК «Уніка» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування в розмірі 71 142,94 грн, шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ФОП [PERSON] . При цьому, позивач звертає увагу на те, що на момент ДТП власник транспортного засобу «Mercedes-Benz Е210», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Відповідно відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідач [PERSON] , [INFO] , з 28.10.2008 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 68, зворотній бік). Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду без вручення (а.с. 73). Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 20.09.2023 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 74; https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1479154/). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. За змістом відповіді Національної поліції України вбачається, що 28.10.2019 о 18 год 29 хв на проспекті Валерія Лобановського, Севастопольська площа в м. Києві сталася ДТП (ідентифікатор картки: [NUMBER] ) за участі транспортного засобу «Mercedes-Benz Е210», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , автомобіля марки «Hyundai Matrix», державний номерний знак [NUMBER] під керування [PERSON] та застрахованого автомобіля «Suzuki Swift», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а.с. 16-17). При цьому, в графі: «наявний (відсутній) полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат «Зелена картка» не вбачається жодних позначень (а.с. 16). Вказана обставина також підтверджується долученою копією постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 25.11.2019 у справі № 760/30819/19 (а.с. 18-19; https://reyestr.court.gov.ua/Review/86028675), в описовій частині якої вказано, зокрема, наступне: «28 жовтня 2019 року о 19 год. 10 хв. по вулиці Андрія Головка, 39/8, в місті Києві, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz E210», д.н.з. [NUMBER] з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів, під час руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості та безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «Suzuki Swift», д.н.з. [NUMBER] , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Matrix», д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень всіх транспортних засобів, та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої причетний. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій [PERSON] відмовився у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . Своїми діями громадянин [PERSON] порушив п.п. 2.3 б), 2.5, 2.10. а), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.». Вказаною постановою суду від 25.11.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП) 15.06.2016 між ПрАТ «СК «Уніка» та відкритим акціонерним товариством «Хімічний завод «Ріхтер Гедеон» (резидент Угорщини), інтереси якого в Україні представляє представництво « Ріхтер Гедеон Нрт. » було укладено договір добровільного страхування на транспорті «КАСКО CORPORATE» № 001345/4100/000001 (а.с. 11-12), предметом якого є страхування транспортного засобу «Suzuki Swift» державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 13). Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2019 представництво « Ріхтер Гедеон Нрт. » звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, яка відбулася 28.10.2019 (а.с. 20-21). В матеріалах справи міститься копія звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 04.02.2020; об`єкт оцінки: колісни2 транспортний засіб - «Suzuki Swift»; реєстраційний номер - [NUMBER] ; дата оцінки станом на - 22.11.2019; замовник - ПрАТ «СК «Уніка»; за з висновками якого: вартість відновлювального ремонту КТЗ Suzuki Swift д.р.н. [NUMBER] , визначена за витратним підходом, складає: 77 139,79 грн, ринкова вартість КТЗ Suzuki Swift д.р.н. [NUMBER] , визначена за порівняльним підходом, може складати: 129 711,99 грн, (інструментальні дослідження КТЗ не проводилися); на підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ після аварійного пошкодження КТЗ "'Suzuki Swift д.р.н. [NUMBER] , станом на 22.11.2019 дорівнює з урахуванням ПДВ (на запасні частини), але без врахування ВТВ 47 405,29 грн (а.с. 27-36). На а.с. 59 міститься платіжне доручення № 134340 від 04.02.2020, з якого вбачається, що ПрАТ «СК «Уніка» здійснило переказ 71 142,94 грн отримувачу ФОП « [PERSON] »; призначення платежу: «страхове відшкодування згідно договору № 001345/4100/0000001 від 15/06/2016 без ПДВ». Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 21.02.2020 надсилалася відповідачу [PERSON] претензія № 27093 про відшкодування шкоди (а.с. 60-61). Крім того, до позовної заяви долучено копії: витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «СК «Уніка» (а.с. 7-10); пояснень (до заяви № 00324507) [PERSON] (а.с. 22); свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Suzuki Swift», державний реєстраційний номер [NUMBER] та посвідчення водія [PERSON] (а.с. 23-24); протоколу огляду транспортного засобу від 31.10.2019 (а.с. 25-26); акту огляду транспортного засобу № 00324507 (а.с. 37-38); ремонтної калькуляції № 00324507 від 04.02.2020 (а.с. 39-44); фото-додатків пошкодженого транспортного засобу (а.с. 46-51); рахунку № 00051 від 29.01.2020 (а.с. 55-57); страхового акту № 00324507 від 03.02.2020 (а.с. 58). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 25.11.2019 у справі № 60/30819/19: «28 жовтня 2019 року о 19 год. 10 хв. по вулиці Андрія Головка, 39/8, в місті Києві, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz E210», д.н.з. [NUMBER] з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів, під час руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості та безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «Suzuki Swift», д.н.з. [NUMBER] , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Matrix», д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень всіх транспортних засобів, та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої причетний. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій [PERSON] відмовився у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . Своїми діями громадянин [PERSON] порушив п.п. 2.3 б), 2.5, 2.10. а), 12.1, 13.1, Правил дорожнього руху України.». Цією постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. За змістом ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 наведеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом статті 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. На підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована на момент ДТП, позивач надав відповідь Національної поліції України (ідентифікатор картки: 3019304411438010) у спеціально відведених графах якої не вказано щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). За таких обставин,

Outcome: approved