Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

13 липня 2021 року акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») звернулося до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначено, що 19 вересня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено договір кредиту № Z06.00602.005719810, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 117280 грн зі сплатою 21,99 % річних. Посилаючись на те, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 129423,81 грн; з яких основний борг 73765,32 грн; прострочений борг 2388,54 грн ; прострочені проценти 11145,69 грн; строкові проценти 137,38 грн; нарахована плата за обслуговування кредиту 3694,44 грн; прострочена плата за обслуговування кредиту 38273,91 грн; пеня за несвоєчасне погашення платежів 18,53 грн. Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2021 року позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Z06.00602.005719810 від 19 вересня 2019 року в розмірі 129423,81 грн. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2023 року скасована вищевказане заочне рішення, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, змінено первісного позивача на АТ «Ідея Банк» на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»). Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2023 року цивільну справу передано за підсудністю до Романівського районного суду Житомирської області. В заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача зазначив, що позов не підлягає задоволенню посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором відповідачем погашалась вчасно без порушень. Дата остаточного повернення кредиту встановлена договором 19 вересня 2024 року, позивачем не надано доказів зміни строку повернення кредиту, тому вимога про повернення усієї суми заборгованості є необґрунтовано та безпідставною. Незаконним є нарахування позивачем комісії за обслуговування кредиту. Учасники справи в сулове засідання не заявилися, про час та місце якого повідомлені належним чином, заявивши клопотання про розгляд справи без їх участі, прои цьому представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, а представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Суд, дослідивши письмові докази, що надані сторонами, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 вересня 2019 року між АТ "Ідея банк" та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування № Z06.00602.005719810, відповідно до якого останньому було надано кредит в розмірі 117280,00 грн зі змінюваною процентною ставкою 21,99 % річних, строк кредиту 60 місяців, тобто до 19 вересня 2024 року. Пунктом 1.5 договору зазначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до пункту 5 додатку №1, як «Інші послуги банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунок в банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розміщені на веб-сайті банку: www.ideabank.ua. Згідно пункту 4 Паспорту споживчого кредиту плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2.95% щомісячно від початкової суми кредиту. Згідно пункту 6 Паспорту споживчого кредиту наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит: пеня за кожен день прострочки на прострочену суму кредиту, проценти, плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,15 % в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів то 0,65% в період прострочення оплати з 60 календарного дня. АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором перед [PERSON] виконав, перерахувавши йому на рахунок 117280,00 грн, що підтверджується меморіальними ордерами та випискою по рахунку відповідача. З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 22 квітня 2021 року [PERSON] мав просточену заборгованість в сумі 129423,81 грн; з яких основний борг 73765,32 грн; прострочений борг 2388,54 грн; прострочені проценти 11145,69 грн; строкові проценти 137,38 грн; нарахована плата за обслуговування кредиту 3694,44 грн; прострочена плата за обслуговування кредиту 38273,91 грн; пеня за несвоєчасне погашення платежів 18,53 грн. АТ «Ідея Банк» направило [PERSON] вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 3 березня 2021 року, що підтверджується описом вкладення та списком згрупованих поштових відправлень. У вимозі зазначено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги, банк буде змушений здійснити стягнення заборгованості у безпірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною другою статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та проценти від простроченої суми. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідачем та його представником доводи позивача щодо невиконання ним зобов`язань за договором не спростовані, доказів сплати заборгованості за основним боргом в розмірі 73765,32 грн; простроченим боргом в розмірі 2388,54 грн; простроченим процентам в розмірі 11145,69 грн; строковим процентам в розмірі 137,38 грн; та пені за несвоєчасне погашення платежів в розмірі 18,53 грн не надали, таким чином суд прихожить до висновку про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за тілом кредиту, відсотках та пені. Натомість щодо стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 1 квітня 2020 року в справі № 583/3343/19 та від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20, та прийшла до висновку, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Врахувавши те, що в оспореному договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договору комісії за обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні стягнення комісії з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що [PERSON] не спростував розрахунків банку щодо розміру фактично отриманої суми кредитних коштів, нарахованих відсотків та пені, що було процесуальним обов`язком останнього відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача 73765,32 грн основного боргу, 2388,54 грн простроченого боргу, 11145,69 грн прострочених процентів, 137, 38 грн строкових процентів, 18,53 грн пені за несвоєчасне погашення платежів, всього разом 87455,46 грн. У стягненні ж плати за обслуговування кредиту, слід відмовити. Задовольняючи позов, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial