Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

25 березня 2024 року позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від всіх видів його доходу (заробітку), щомісяця, але не менше 50 % мінімального розміру, який становить розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 25.07.2020 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . З 15.01.2024 року стосунки позивачки та відповідача було розірвано, сторони проживають окремо. Проте, відповідач у добровільному порядку відмовляється утримувати дружину та доньку, яка залишилась проживати разом із матір`ю. Разом з тим, позивачка стверджує, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, інших неповнолітніх дітей на утриманні немає, а тому має змогу утримувати матеріально позивачку та їхню спільну доньку. Ухвалою суду від 27.03.2024 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, її представниця подала до суду заяву, у якій підтримує позовні вимоги, просить справу розглядати без її участі та без участі позивачки. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, перевіривши та оцінивши зібрані докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на даний час сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі згідно даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 25.07.2020 року, актовий запис № 246, однак у січні, як стверджується позивачкою та не заперечується відповідачем, 2024 року сторони припинили спільно проживати та вести спільне господарство. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Хмельницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 02.07.2021 року. Дитина проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на повному її утриманні, що підтверджується даними відповідних довідок для [PERSON] та [PERSON] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.05.2022 року № 6825-5001645686 та № 6865-50016455782 При цьому, як стверджується позивачкою та не заперечується відповідачем, батько дитини [PERSON] проживає окремо з січня 2024 року. Водночас, суду не надано підтверджень, що відповідач піклується про доньку належним чином та надає матеріальну допомогу на її утримання та забезпечення в добровільному порядку. В частині 2\~статті 51 Конституції України\~закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із \~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до суду. Судом з`ясовано, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв`язку з чим позивачка була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Враховуючи, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, інших неповнолітніх дітей на утриманні немає, доказів про неспроможність сплачувати аліменти відповідачем суду не надано, а також виходячи з мінімальних потреб дитини для її належного утримання та забезпечення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25.03.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частки від заробітку відповідача щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку суд зазначає наступне. Положеннями ч. 1\~ст. 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч. 2, 4\~ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Як було встановлено судом, відповідач є батьком дитини [PERSON] , яка проживає разом із матір`ю та перебуває на її повному утриманні. У зв`язку із тим, що на момент звернення до суду вік дитини становив 2,9 роки у позивачки відсутня можливість працювати самостійно, оскільки остання зайнята доглядом за донькою. Тому, позивачка [PERSON] потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог\~ст. 84 СК України. Як вже було з`ясовано судом, відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини у визначеному позивачкою розмірі, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 25.03.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнення аліментів в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця на утримання дружини з дня звернення до суду 25.03.2024 року до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку [INFO] . Відповідно до\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь держави в порядку ст.141 ЦПК України

Outcome: approved