Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, 21.12.2018 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] уклали Комплексний договір №5/2420592 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» надав відповідачу кредит у сумі 417136,73 грн., строком з 21.12.2018р. До 20.12.2025, а відповідач зобов`язується повернути кредитні кошти згідно з графіком погашення кредиту. Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером та випискою по рахунку . Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначений договором строк, а також виконати інші свої зобов`язання згідно до кредитного договору. Однак, в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання. У зв`язку з цим банк направив на адресу відповідача вимогу щодо сплати простроченої заборгованості, але відповідач не вчинив жодних дій, щодо погашення заборгованості. Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача станом на 17.07.2023 року наявна заборгованість в загальному розмірі 333 019,67 грн. Крім того, 25.05.2018 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] уклали Договір про відкриття поточного рахунку та видачу кредитної платіжної картки та їх обслуговування № [NUMBER] . Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредитну карту з встановленим кредитним лімітом на суму 20000,00 грн. з фіксованою відсотковою ставкою у розмірі 30 % річних. В порушення умов Договору Відповідачем не повертаються кредитні коштів в строки, передбачені договором та не сплачують відсотки за користування кредитом. У зв`язку з цим банк направив на адресу відповідача вимогу щодо сплати простроченої заборгованості, але відповідач не вчинив жодних дій, щодо погашення заборгованості. Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача станом на 17.07.2023 року наявна заборгованість в загальному розмірі 15 646,12 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь загальну суму заборгованості у сумі 348 665,79 грн. та витрати по сплаті судового збору Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.09.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений законом строк сторони заперечення щодо такого розгляду не направили. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками відповідач отримав 20 жовтня 2023 року, що підтверджено зворотнім повідомленням. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи. Письмового відзиву, заперечень, клопотань до суду не подавалось, причини неможливості їх подати суду також не повідомлено. Відповідно до положень ч. 8ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, принцип змагальності згідно ст.\~12\~ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Статтею 204\~ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1ст.\~626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. ст.628,629\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 1ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 21.12.2018 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] уклали Комплексний договір №5/2420592 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» надав відповідачу кредит у сумі 417136,73 грн., строком з 21.12.2018р. до 20.12.2025, а відповідач зобов`язується повернути кредитні кошти згідно з графіком погашення кредиту. Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером та випискою по рахунку . Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначений договором строк, а також виконати інші свої зобов`язання згідно до кредитного договору. Однак, в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання. У зв`язку з цим банк направив на адресу відповідача вимогу щодо сплати простроченої заборгованості, але відповідач не вчинив жодних дій, щодо погашення заборгованості. Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача станом на 17.07.2023 року наявна заборгованість в загальному розмірі 333 019,67 грн. Крім того, 25.05.2018 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] уклали Договір про відкриття поточного рахунку та видачу кредитної платіжної картки та їх обслуговування № [NUMBER] . Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредитну карту з встановленим кредитним лімітом на суму 20000,00 грн. з фіксованою відсотковою ставкою у розмірі 30 % річних. В порушення умов Договору Відповідачем не повертаються кредитні коштів в строки, передбачені договором та не сплачують відсотки за користування кредитом. У зв`язку з цим банк направив на адресу відповідача вимогу щодо сплати простроченої заборгованості, але відповідач не вчинив жодних дій, щодо погашення заборгованості. Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача станом на 17.07.2023 року наявна заборгованість в загальному розмірі 15 646,12 грн. Судом встановлено, що АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» свої зобов`язання за умовами договору виконав у повному обсязі, в свою чергу відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, кредит та проценти за користування кредитними коштами не сплачує. Відповідачі, не надавши суду відзиву на позов, приведених у позові обставин не спростували, проти розрахунку, наданого банком, не заперечували. Свого розрахунку не надали. Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачами умов договору та визнання ними заборгованості перед банком, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.\~141\~ЦПК України покладаються на відповідача. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved