Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнень від 26.10.2023 року, просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 9,5 кв.м.; у користування [PERSON] та [PERSON] виділити житлову кімнату площею 18,1 кв.м.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 11,6 кв.м.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 11,6 кв.м. та лоджію площею 2,8 кв.м. В загальному користуванні співвласників залишити допоміжні приміщення, а саме: коридор площею 11,1 кв.м.; кухню площею 9,5 кв.м.; вбудовану шафу площею 0,6 кв.м.; ванну кімнату площею 2,7 кв.м.; вбиральню площею 1,4 кв.м. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками вказаної квартири є відповідачі по справі. Зазначає, що відповідачі самостійно, не узгодивши з позивачем, встановили власний порядок користування спірною квартирою, обмеживши позивача у користуванні нею, чим порушили його право власності. Дійти згоди по користуванню спірною квартирою та оплатою за комунальні послуги у договірному порядку сторони не можуть, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з цим позовом. 23.02.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву та 15.04.2021 року надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в яких вона заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що вже багато років за домовленістю співвласників вищевказаної квартири встановлений певний порядок користування нею, а саме: 1) у кімнаті площею 11,6 кв.м. проживає [PERSON] (співвласник, мати позивача, пенсіонерка); 2) у кімнаті площею 9,5 кв.м. проживає [PERSON] (співвласник, сестра позивача) разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; 3) у кімнаті площею 11,9 кв.м. проживає [PERSON] (співвласник, сестра позивача) разом її чоловіком [PERSON] та неповнолітньою дитиною [PERSON] ;4) в кімнаті площею 18,1 кв.м. проживає [PERSON] (співвласник, брат позивача). За встановленим порядком користування квартирою відповідачі проживають з 2005 року. Всі особисті речі членів сім`ї знаходяться у їх кімнатах, налагоджено побут. Позивач більше 20 років у спірній квартирі не мешкає, нею не користується, участі в утримуванні квартири, оплаті комунальних послуг не приймає. Позивач весь цей час майже не спілкується з родиною. Запропонований у позовній заяві порядок користування квартирою передбачає, що необхідно буде виселити з кімнати площею 11,9 кв.м., [PERSON] разом з її неповнолітньою дитиною [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , з чим відповідачі не погоджуються. Крім того, вказує на те, що кімната площею 11,9 кв.м. є ізольованою, однак вона містить вихід на єдиний у квартирі балкон, який використовують усі члени родини. Також зазначає про те, що позивач повідомив про намір надавати свою частину квартири в оренду іншим особам за кошти, проте квартира була придбана для потреб сім`ї, а тому не можна надавати її частину в оренду. Крім того, загальна площа спірної квартири складає 51,1 кв.м. Співвласниками квартири є 5 осіб. Тобто умовна частка для кожного із співвласників складає 1/5 частину квартири, що становить 10,22 кв.м. на кожного співвласника. З урахуванням мешкання в спірній квартирі фактично ще трьох неповнолітніх дітей різної статі, то кількість квадратних метрів, які може використовувати кожен із членів родини ще значно зменшується й приблизно складає 6,3 кв.м. на особу. Відповідач наполягає на наступному порядку користування квартирою, а саме надати позивачу та його брату [PERSON] у спільне користування житлову кімнату площею 18,1 кв.м. Інші кімнати залишити у користування інших співвласників та їх родин відповідно до вже складеного з 2005 року порядку користування квартирою. Такий порядок користування житловим приміщенням у квартирі жодним чином не порушить права позивача, адже мінімальна площа спальні на дві особи складає 14 кв.м. згідно Державних будівельних норм. Також позивач та [PERSON] є рідними братами, повнолітніми особами однієї статі, захворюваннями які б вимагали надання окремого для мешкання житлового приміщення не хворіють. Крім того, позивач в уточненій позовній заяві посилається на те, що відповідачі обмежили його у праві користування квартирою, але це не відповідає дійсності, тому що він має можливість безперешкодно, у будь-який час, потрапляти до квартири, оскільки він має ключі, та зберігає особисті речі в спірній квартирі. Також відповідачу стало відомо, що на все нерухоме майно позивача накладено арешт, в зв`язку з чим, позивач своїми діями, які призвели до накладення арешту на його нерухоме майно, порушив право відповідача розпоряджатися спірною квартирою. 23.02.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву та 15.04.2021 року надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в яких він заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що вже багато років за домовленістю співвласників вищевказаної квартири встановлений певний порядок користування нею, а саме: 1) у кімнаті площею 11,6 кв.м. проживає [PERSON] (співвласник, мати позивача, пенсіонерка); 2) у кімнаті площею 9,5 кв.м. проживає [PERSON] (співвласник, сестра позивача) разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; 3) у кімнаті площею 11,9 кв.м. проживає [PERSON] (співвласник, сестра позивача) разом її чоловіком [PERSON] та неповнолітньою дитиною [PERSON] ;4) в кімнаті площею 18,1 кв.м. проживає [PERSON] (співвласник, брат позивача). За встановленим порядком користування квартирою відповідачі проживають з 2005 року. Всі особисті речі членів сім`ї знаходяться у їх кімнатах, налагоджено побут. Позивач більше 20 років у спірній квартирі не мешкає, нею не користується, участі в утримуванні квартири, оплаті комунальних послуг не приймає. Позивач весь цей час майже не спілкується з родиною. Запропонований у позовній заяві порядок користування квартирою передбачає, що необхідно буде виселити з кімнати площею 11,9 кв.м., [PERSON] разом з її неповнолітньою дитиною [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , з чим відповідачі не погоджуються. Крім того, вказує на те, що кімната з площею 11,9 кв.м. є ізольованою, однак вона містить вихід на єдиний у квартирі балкон, який використовують усі члени родини. Також зазначає про те, що позивач повідомив про намір надавати свою частину квартири в оренду іншим особам за кошти, проте квартира була придбана для потреб сім`ї, а тому не можна надавати її частину в оренду. Крім того, загальна площа спірної квартири складає 51,1 кв.м. Співвласниками квартири є 5 осіб. Тобто умовна для кожного із співвласників складає 1/5 частину квартири, що складає 10,22 кв.м. на кожного співвласника. З урахуванням мешкання в спірній квартирі фактично ще трьох неповнолітніх дітей різної статі, то кількість квадратних метрів, які може використовувати кожен із членів родини ще значно зменшується й приблизно складає 6,3 кв.м. на особу. Відповідач наполягає на наступному порядку користування квартирою, а саме надати позивачу та його брату [PERSON] у спільне користування житлову кімнату площею 18,1 кв.м. Інші кімнати залишити у користування інших співвласників та їх родин відповідно до вже складеного порядку користування квартирою з 2005 року. Такий порядок користування житловим приміщенням у квартирі жодним чином не порушить права позивача, адже мінімальна площа спальні на дві особи складає 14 кв.м., згідно Державних будівельних норм. Також позивач та [PERSON] є рідними братами, повнолітніми особами однієї статі, захворюваннями які б вимагали надання окремого для мешкання житлового приміщення не хворіють. Крім того також вказує на те, що у лютому 2021 року з позивачем було досягнуто усну домовленість про покупку частини його квартири, але став відомим той факт, що на все нерухоме майно позивача накладено арешт. Також зазначає, що він хоче купити частину квартири позивача. 28.02.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву та 15.04.2021 року надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в яких вона заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що вже багато років за домовленістю співвласників вищевказаної квартири встановлений певний порядок користування нею, а саме: 1) у кімнаті площею 11,6 кв.м. проживає [PERSON] (співвласник, мати позивача, пенсіонерка); 2) у кімнаті площею 9,5 кв.м. проживає [PERSON] (співвласник, сестра позивача) разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; 3) у кімнаті площею 11,9 кв.м. проживає [PERSON] (співвласник, сестра позивача) разом її чоловіком [PERSON] та неповнолітньою дитиною [PERSON] ;4) в кімнаті площею 18,1 кв.м. проживає [PERSON] (співвласник, брат позивача).З встановленим порядком користування квартирою відповідачі проживають з 2005 року. Всі особисті речі членів сім`ї знаходяться у їх кімнатах, налагоджено побут. Позивач більше 20 років у спірній квартирі не мешкає, нею не користується, участі в утримуванні квартири, оплаті комунальних послуг не приймає. Позивач весь цей час майже не спілкується з родиною. Запропонований у позовній заяві порядок користування квартирою передбачає, що необхідно буде виселити з кімнати площею 11,9 кв.м., [PERSON] разом з її неповнолітньою дитиною [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , з чим відповідачі не погоджуються. Крім того, вказує на те, що кімната з площею 11,9 кв.м. є ізольованою, однак вона містить вихід на єдиний у квартирі балкон, який використовують усі члени родини. Також зазначає про те, що позивач повідомив про намір надавати свою частину квартири в оренду іншим особам за кошти, проте квартира була придбана для потреб сім`ї, а тому не можна надавати її частину в оренду. Крім того, загальна площа спірної квартири складає 51,1 кв.м. Співвласниками квартири є 5 осіб. Тобто умовна для кожного із співвласників складає 1/5 частину квартири, що складає 10,22 кв.м. на кожного співвласника. З урахуванням мешкання в спірній квартирі фактично ще трьох неповнолітніх дітей різної статі, то кількість квадратних метрів, які може використовувати кожен із членів родини ще значно зменшується й приблизно складає 6,3 кв.м. на особу. Відповідач наполягає на наступному порядку користування квартирою, а саме надати позивачу та його брату [PERSON] у спільне користування житлову кімнату площею 18,1 кв.м. Інші кімнати залишити у користування інших співвласників та їх родин відповідно до вже складеного порядку користування квартирою з 2005 року. Такий порядок користування житловим приміщенням у квартирі жодним чином не порушить права позивача, адже мінімальна площа спальні на дві особи складає 14 кв.м., згідно Державних будівельних норм. Також позивач та [PERSON] є рідними братами, повнолітніми особами однієї статі, захворюваннями які б вимагали надання окремого для мешкання житлового приміщення не хворіють. Крім того, позивач в уточненій позовній заяві посилається на те, що відповідачі обмежили його у праві користування квартирою, але це не відповідає дійсності, тому що він має можливість безперешкодно, у будь-який час, потрапляти до квартири, оскільки він має ключі, та зберігає особисті речі в спірній квартирі. Також відповідачу стало відомо, що на все нерухоме майно позивача накладено арешт, в зв`язку з чим, позивач своїми діями, які призвели до накладення арешту на його нерухоме майно, порушив право відповідача розпоряджатися спірною квартирою. 15.04.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому вона вказує на те, що позивач в уточненій позовній заяві посилається на те, що відповідачі обмежили його у праві користування квартирою, але це не відповідає дійсності, тому що він має можливість безперешкодно, у будь-який час, потрапляти до квартири, оскільки він має ключі та зберігає особисті речі в спірній квартирі. Також відповідачу стало відомо, що на все нерухоме майно позивача накладено арешт, в зв`язку з чим позивач своїми діями, які призвели до накладення арешту на його нерухоме майно, порушив право відповідача розпоряджатися спірною квартирою. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.01.2021 року (суддя Музиченко В.О.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.05.2021 року (суддя Музиченко В.О.) по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.01.2022 року (суддя Музиченко В.О.) поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. На виконання розпорядження голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу передано до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.03.2023 року вказану цивільну справу передано до Комінтернівського районного суду м. Харкова за підсудністю. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2023 року вказані матеріали цивільної справи № 641/10478/20 надійшли до провадження судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Ященко С.О. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.05.2023 року справу прийнято до провадження судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Ященко С.О. та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява, в якій він уточнені позовні вимоги від 26.10.2023 року підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Просить проводити судове засідання без участі позивача та його представника. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, направлення смс-сповіщень, причини неявки суду не повідомили. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З копії свідоцтва про право власності на житло від 06.11.2006 року № 3-06-268893 встановлено, що квартира загальною площею 79,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту № П-3-33435 на квартиру [ADDRESS] встановлено, що вказана квартира посімейного заселення розташована на 1 поверсі 9-поверхового будинку та складається з 4 кімнат житловою площею 51,1 кв.м., у тому числі 1-а кімната 18,1 кв.м., 2-а кімната 9,5 кв.м., 3-а кімната 11,6 кв.м., 4-а кімната 11,9 кв.м., кухні площею 9,5 кв.м., вбиральні 1,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., коридору 11,1 кв.м., вбудованої шафи 0,6 кв.м. Квартира обладнана лоджією 5,5 кв.м. [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 19.12.2007 року. З матеріалів справи встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.02.2021, копією паспорта [PERSON] . З копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] є пенсіонером. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.05.2014 року встановлено, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.07.2005 року встановлено, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.07.2011 року встановлено, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.11.2020 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 25.11.2020 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.07.2010 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.07.2010 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.04.2021 року встановлено, що постановою МВДВМ по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Х/о накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] . З висновку експерта № 13616 від 24.01.2022 року встановлено, що: 1) виділити в натурі 1/5 частку, що належить [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] , відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, неможливо; 2) надано варіанти розподілу виділення часток в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників квартири [ADDRESS] , а саме по 1/5 частині, що належать [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] неможливо; 3) на розгляд суду надано І варіант порядку користування квартирою [ADDRESS] , з відступом від часток та за умови об`єднання часток двох співвласників, а саме: кімната площею 18,1 кв.м. виділяється І та ІІ співвласникам на 2/5 частки, кімната площею 9,5 кв.м. виділяється ІІІ співвласнику на 1/5 частки, кімната площею 11,6 кв.м. виділяється ІV співвласнику на 1/5 частки, кімната 11,9 кв.м. виділяється V співвласнику на 1/5 частки, інші приміщення залишити у спільному користуванні. У висновку експертом також зазначено, що під час обстеження квартири встановлено, що в квартирі [ADDRESS] відповідно до технічного паспорту змін та перебудов немає, але вихід на лоджію фактично є з кімнати площею 11,9кв.м., в не з кімнати площею 11,6 кв.м., як зазначено у технічному паспорті. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо визначення порядку користування квартирою, що належить їм на праві спільної сумісної власності, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частинами першою, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Зважаючи на те, що на день постановлення рішення суду між сторонами відсутній договір про визначення часток в праві власності на квартиру, тому їх частки слід визнати рівними, тобто по 1/5 частині за кожним. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників». Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21). У постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 487/3769/20 (провадження № 61-7928св22) вказано, що «володіння та користування майном здійснюється усіма його співвласниками за спільною згодою, тобто у результаті досягнення консенсусу. У тому ж разі, якщо такої згоди сторони не досягли, спір щодо порядку володіння та користування спільним майном повинен вирішуватися судом. Отже, у разі коли існує між співвласниками спір з приводу порядку користування та володіння спільним майном, суд має вирішити такий спір щодо суті, визначивши певний порядок користування спільним майном для його співвласників, які в позасудовому порядку не досягли згоди з приводу користування та управління ним. Дійсно, первинне значення у врегулюванні правовідносин між співвласниками має їх домовленість, яку не може підміняти рішення суду, проте у разі виникнення конфліктної ситуації, що унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд з метою забезпечення рівної реалізації співвласниками їх прав». Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Варіант порядку користування квартирою, зазначений [PERSON] у позовній заяві з урахуванням уточнень від 26.10.2023 року, а саме: у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 9,5 кв.м.; у користування [PERSON] та [PERSON] виділити житлову кімнату площею 18,1 кв.м.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 11,6 кв.м.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 11,9 кв.м. та лоджію площею 2,8 кв.м.; в загальному користуванні співвласників залишити допоміжні приміщення, а саме: коридор площею 11,1 кв.м.; кухню площею 9,5 кв.м.; вбудовану шафу площею 0,6 кв.м.; ванну кімнату площею 2,7 кв.м.; вбиральню площею 1,4 кв.м., можливий. У висновку судово-будівельної експертизи запропоновано І варіант порядку квартирою, який відповідає вищевказаним вимогам. Враховуючи перебування квартири на праві спільності сумісної власності у власності 5 осіб, а також розмір житлової площі, що припадає на одну особу, взаємовідносини сторін та наявність у квартирі ізольованих житлових кімнат, суд дійшов висновку, що запропонований позивачем порядок користування квартирою забезпечує розумний баланс інтересів та прав всіх співвласників, а також відповідає фактичному порядку користування кожним із співвласників окремою частиною спільного майна та не призведе до погіршення їх житлових умов. Відтак встановлення порядку користування квартирою з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників житлової площі, із урахуванням планування квартири, є єдиним оптимальним способом вирішення спору між співвласниками квартири, які не змогли за взаємною згодою, добровільно вирішити питання користування спірною квартирою. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення уточнених позовних вимог та визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] , згідно з порядком, запропонованим позивачем. Доводи відповідачів про те, що з 2005 році між ними вже склався порядок користування спірною квартирою, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки такий порядок користування не враховує право спільної сумісної власності позивача на вказану квартиру. Відносно доводів відповідачів щодо необхідності дотримання норм житлової площі та дотримання прав неповнолітніх дітей, які проживають у вказаній квартирі, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2023 року у справі № 760/19865/15-ц (провадження № 61-20309св21) зроблено висновок про те, що «відповідно до статті 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється у розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. У цій справі спір стосується не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику по 13,65 м2 житлової площі на одну особу, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 182/3348/19 (провадження № 61-1084св21). Рішення судів попередніх інстанцій не порушує права членів сім`ї відповідача, її дітей, оскільки останні не є співвласниками майна, у користуванні їх спільним майном». Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зокрема, при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. Також позивачем сплачено вартість судової будівельно-технічної експертизи № 13616 у розмірі 8580,50 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, зазначені витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved