Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в кому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою; поділити спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та припинити режим спільного майна подружжя, щодо вказаної вище квартири. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, в лютому 2020 року уклав шлюб з відповідачкою Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалось, а тому на протязі останнього року відносини поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач вказує, що ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, а тому він вирішив звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. 08 лютого 2021 року ними була придбана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана за спільні кошти подружжя, а саме він надав 12 000,00 доларів. Право власності на дану квартиру за реєстровано за відповідачем. Оскільки між подружжям не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, то позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідач надала суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя не визнала, посилаючись на те, що квартира була придбана нею в період шлюбу, але за її особисті кошті, які були виділені їй Оваднівською сільською радою з коштів для забезпечення житлом дітей, позбавлених батьківського піклування. За таких обставин, спірна квартира не входить до маси спільного сумісного майна подружжя, набутого сторонами за час шлюбу, про що було добре відомо позивачу, а отже не підлягає поділу між подружжям. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечує, в частині позовних вимог про поділ спільного майна подружжя просить відмовити Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 25 лютого 2020 року, який зареєстрований Деснянським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №185. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, збереження родини - неможливе. Позивач та відповідачка наполягають на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей , що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу заявлені обґрунтовано, тому підлягають задоволенню. Родина розпалася остаточно і відновлена бути не може. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). Із копії розпорядження Володимир - Волинської районної державної адміністрації Волинської області № 580 від 17.10.2011 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с.101). 25 лютого 2020 року [PERSON] уклала шлюб, та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с.9). Відповідач 08 лютого 2021 року, в період шлюбу, придбала квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажі квартир від 08 лютого 2021 року та зареєстрованого в реєстрі за № 205. Пунктом 1 вказаного договору встановлено, що покупець сплачує продавцю ціну, встановлено за цим договором за рахунок коштів виділених покупцю згідно Протоколу № 2 засідання комісії Оваднівської сільської ради з формування пропозицій щодо спрямування у 2020 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на проектні, будівелно - ремонті роботи, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, та забезпечення житлом дітей - сиріт,дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа від 16 жовтня 2020 року (далі Протокол) та Рішення № 78 про затвердження протоколу засідання місцевої комісії з формування пропозиції щодо спрямування у 2020 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проекті, будівельно - ремонтні роботи, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, та забезпечення житлом дітей - сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа від 19 жовтня 2020 року, розрахунок яких здійснено відповідно до вимог Порядку. Пунктом 5 договору купівлі - продажу встановлено, що продаж квартири за домовленістю між покупцем та продавцем вчиняється за суму 386 167,00 грн. Пунктом 27 вказаного вище договору зокрема зазначено, що покупець довела до відома, що на момент набуття у власність квартири перебуває у зареєстрованому шлюбі. Кошти , за які набувається квартира виділені згідно Протоколу і є її особистою приватною власністю ( а.с.13). Згідно листа Оваднівської сільської ради Володимир - Волинського району Волинської області від 20.11.2020 року відповідачці на її спеціальний рахунок відкритий у АТ « Ощадбанк» було перераховано грошова компенсація на придбання житла та приміщень для розвитку сімей та інших форм виховання, наближених до сімейних, забезпечення житлом дітей сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 року № 877 у сумі 386 167,00 грн. ( а.с.105). Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому, тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. Належність майна до спільної власності подружжя визначається не тільки за фактом придбання його під час шлюбу, але й за спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визначаючи право спільної сумісної власності, суд встановлює як факт набуття майна під час шлюбу, так і те, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, головними критеріями поділу майна будуть час його набуття та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя таке майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 р. у справі №6- 2641цс15 та у рішенні від 24 січня 2020 р. у справі №546/912/16-ц. Таким чином, відповідачка підтвердила належними та допустимими доказами, що спірна квартира хоча і придбана в період шлюбу, але за кошти, які належать їй на праві особистої власності. При цьому, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо набуття спірної квартири за спільні кошти подружжя, та факт того, що на придбання квартири надав кошти у сумі 12000 доларів США, як він зазначає в позовній заяві, що є його процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Будь-яких доказів, на підтвердження наявності у нього особистих грошових коштів, джерела отримання таких коштів, саме за які позивач придбав би спірну квартиру, - ним не надано. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial