Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

У провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання факту проживання однією сім`єю та поділ майна. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2024 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності задоволено частково, встановлено факт спільного сумісного проживання[PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з серпня 2010 року по грудень 2019 року; в рамках поділу спільного сумісного майна стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки «Hyndai Elantra», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , що становить 79 980 грн.; в рамках поділу спільного сумісного майна стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки «Ford Ranger», 2010 року випуску, VIN [NUMBER] , що становить 159 960 грн.; в рамках поділу спільного сумісного майна визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий №3221881600:31:130:0220, що знаходиться за адресою: Київська обл., с/рада Вищедубечанська; в рамках поділу спільного сумісного майна визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий №3221881600:31:130:0220, що знаходиться за адресою: Київська обл., с/рада Вищедубечанська; в рамках поділу спільного сумісного майна визнано за [PERSON] право власності на 40,83 % квартири [ADDRESS] ; в рамках поділу спільного сумісного майна визнано за [PERSON] 59,17 % квартири [ADDRESS] ; у задоволенні іншої частини вимог відмовлено; позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання факту проживання однією сім`єю та поділ майна задоволено частково, в рамках поділу спільного сумісного майна визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку торгової марки «Monday atelier», яка зареєстрована в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 10.11.2015 №205722; в рамках поділу спільного сумісного майна визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку торгової марки «Monday atelier», яка зареєстрована в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 10.11.2015 №205722; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 02.02.2024 в ході розгляду справи представник відповідача [PERSON] - адвокат Ілясов О.О. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, а саме щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 180 000 грн. та судового збору на загальну суму 8784,25 грн., з посиланням на те, що відповідачем було сплачено судовий збір за звернення до суду із зустрічним позовом у розмірі 6877,50 грн. за вимоги майнового характеру та 908 грн. за вимоги немайнового характеру, за подання заяви про збільшення позовних вимог відповідачем доплачено 989 грн. та 9,75 грн., а відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги б/н від 07.04.2021, а також додаткових угод від 07.07.2021, від 22.02.2022, від 10.08.2022 та від 21.01.2023, актів виконаних робіт тощо вартість наданої правової допомоги складає 161500 грн., що з урахуванням надання послуг правничої допомоги в судовому засіданні 02.02.2024 становить 180 000 грн., які він просив стягнути з позивача на користь відповідача. В подальшому, 10.02.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Ілясов О.О. звертався до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення схожого змісту та просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 180 000 грн. та судовий збір у розмірі 8784,25 грн. посилаючись на ті ж обставини, що були викладені у заяві від 02.02.2024. Крім того, 12.04.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Ілясов О.О. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій посилаючись на те, що судовим рішенням не визначена доля позовної вимоги відповідача про поділ квартири [ADDRESS] , просив в рамках поділу спільного сумісного майна визнати за відповідачем 59,17% вказаної квартири. Водночас, 26.10.2023 представник позивача [PERSON] - адвокат Фадєєва Н.І. в ході розгляду справи зверталась до суду із заявою про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені судові витрати у розмірі 150 000 грн., посилаючись на те, що позивачем було укладено з адвокатом договір про надання правової допомоги від 15.05.2021, відповідно до якого, а також акту наданих послуг від 26.10.2023 та довідки адвоката від 26.10.2023 вартість наданої правової допомоги склала 150 000 грн. В подальшому, 10.04.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Фадєєва Н.І. звернулася до суду із заявою про збільшення витрат на правову допомогу, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені судові витрати у розмірі 164 500 грн., посилаючись на обставини викладені у заяві від 26.10.2023, а також вказувала, що на підставі акту наданих послуг від 27.03.2024 позивачем було додатково понесено витрати на професійну правничу допомогу на суму 14 500 грн. Представник відповідача в судовому засіданні заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав та просив задовольнити, щодо заяви сторони позивача про стягнення витрат на послуги адвоката заперечував, подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, посилаючись на те, що стороною позивача не було надано попереднього розрахунку суми судових витрат, а витрати понесені позивачем на правничу допомогу є неспівмірними та недоведеними відповідними доказами. Вказував, що договір про надання правничої допомоги укладений з позивачем припинився 15.02.2022. Вважає довідку про проведення розрахунку надану адвокатом недопустимим та недостовірним доказом, оскільки вона не відповідає вимогам чинного законодавства. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд питання про ухвалення додаткового рішення за його відсутності, а також пояснення, в яких вказував на правомірність стягнення правової допомоги з відповідача у визначеному розмірі спираючись на відповідний обсяг наданих послуг та понесених витрат. В минулих судових засіданнях заяву про стягнення витрат на послуги адвоката та заяву про збільшення витрат на правову допомогу підтримав та просив задовольнити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.ч.1,2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до ч.1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як встановлено судом, 15.05.2021 між [PERSON] та адвокатом Фадєєвою Н.І. укладено договір про надання правової допомоги, а також додаткову угоду №1 від 14.05.2022, складено акти наданих послуг від 26.10.2023 та від 27.03.2024, згідно з якими вартість надання правової допомоги (консультації клієнта щодо стратегії та тактики у справі, підготовка позовної заяви, заяв про виклик свідків, відзиву на зустрічну позовну заяву, заяви про збільшення позовних вимог, заперечень проти взяття до уваги долучених доказів, письмових пояснень, клопотання про долучення додаткових доказів, участь адвоката в судових засіданнях, замовлення та супровід складання рецензій та звіту про незалежну оцінку, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка письмових пояснень до судових дебатів) склала 164500 грн., які згідно довідок адвоката від 26.10.2023 та від 27.03.2024 були оплачені у повному обсязі (а.с.80-84, 237, 241-242). Крім того, 07.04.2021 між [PERSON] та адвокатським бюро «Ілясов.Терра» укладено договір про надання правничої допомоги, а також додаткову угоду №2/9252 від 10.08.2022 та додаткову угоду №3/9252 від 21.01.2023, видано ордер від 12.10.2022 на представництво адвокатом Ілясовим О.О. інтересів [PERSON] , складено акти приймання-передачі послуг від 13.09.2022, 30.01.2023, 20.03.2023, 01.09.2023, 24.10.2023, 05.12.2023, 08.02.2024, згідно з якими вартість надання правової допомоги (складання процесуальних документів, участь в судових засіданнях) склала 180000 грн., які згідно наявних в матеріалах справи квитанцій були оплачені у повному обсязі (а.с.109-114, 120-125, 180 (зворот)-181,182-182(зворот)). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2019 у справі №756/2114/17 (провадження 61-10774св18). Суд звертає увагу на те, що позовні вимоги були задоволені частково, тому судові витрати повинні розподілятися пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи убачається, що під час звернення до суду із зустрічним позовом стороною відповідача подавався попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на суму 150 000 грн. Доказів зловживання процесуальними правами, що потягло за собою збільшення обсягу послуг, стороною позивача не надано. Суд також зазначає, що у відповідності до висновків наведених Верховним Судом у постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, подання стороною заяви про розподіл судових витрат (заяви про ухвалення додаткового рішення) не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору, у зв`язку з чим витрати понесені стороною відповідача на підготовку та подання зазначеної заяви, винесені окремим пунктом у переліку наданих адвокатом послуг в акті №12 приймання-передачі послуг від 08.02.2024, відшкодуванню не підлягають. Крім того, відповідачем під час звернення до суду із зустрічним позовом та у ході розгляду справи за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог було сплачено судовий збір на загальну суму 8784,25 грн., з них згідно пояснень сторони відповідача за вимогу немайнового характеру сплачено 908 грн., за вимогу майнового характеру сплачено 6877,50 грн., а також за подання заяви про збільшення позовних вимог у розмірі 989 грн. та за вимогу немайнового характеру у розмірі 9,75 грн. Водночас, як убачається з матеріалів справи, відповідач за період розгляду справи заявляв три зустрічні позовні вимоги, у зв`язку з чим повинен був сплатити 6877,50 грн. за майнову вимогу та по 908 грн. за дві вимоги немайнового характеру, на загальну суму 8693 грн. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, наявності доказів на підтвердження невідворотності таких витрат, а також фактичне задоволення зустрічних позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з позивача 150 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та судовий збір у розмірі 8693 грн. Підстав для задоволення доповнення до заяви про ухвалення додаткового рішення щодо визнання за відповідачем 59,17% права власності на спірну квартиру задоволенню не підлягає, оскільки за результатами розгляду справи, судом було ухвалено рішення про поділ спільного майна, що свідчить про розгляд усіх заявлених сторонами вимог. Судом встановлено, що стороною позивача при зверненні до суду з позовом не було надано попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат. Як вже було зазначено вище, частина 1 ст. 134 ЦПК України передбачає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Частиною 2 ст. 134 ЦПК України визначено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. З урахуванням вищенаведеного положення процесуального закону, суд приходить до висновку про те, що частина 2 ст. 134 ЦПК України наділяє суд дискреційними повноваженнями щодо можливості відмови у відшкодування судових витрат. Матеріали справи містять докази того, що представник позивача виконував свої зобов`язання на підставі наданого суду ордеру, який підтверджував його повноваження. До закінчення розгляду справи по суті звертався до суду із клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу на надавав свій розрахунок таких витрат. Частиною 4 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Суд уважає, що саме по собі не подання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат з першою заявою по суті, не є безумовною підставою для відмови у їх відшкодування за підтвердження обставин, що правничі послуги надавалися. Наданий представником позивача акт наданих послуг від 26.10.2023 не містить інформації про час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт. Суд наголошує, що позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, тому розмір витрат на правничу допомогу, повинні розраховуватися з урахуванням вказаної обставини та неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат (окрім судового збору). Крім того, стороною позивача під час звернення до суду з позовом було сплачено судовий збір на суму 11350 грн., що складало максимальну ставку за звернення до суду з позовною вимогою майнового характеру. При цьому, рішенням суду були частково задоволені позовні вимоги, а саме в рамках поділу спільного сумісного майна за позивачем визнано право власності на 40,83% квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі: 11350 грн. Х 40,83% / 100% = 4634,20 грн. Судом не береться до обрахунку вартість задоволених позовних вимог в частині стягнення компенсації вартості автомобілів та визнання права власності на частину земельної ділянки, оскільки відсутні достовірні відомості щодо їх вартості. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, наявності доказів на підтвердження невідворотності таких витрат, зважаючи на подане стороною позивача клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 50 000 грн. та стягнути їх, а також судовий збір у розмірі 4634,20 грн., з відповідача на користь позивача. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного та

Outcome: partial