Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Позов мотивує тим, що 05.02.2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, який підтверджується розпискою відповідачки, згідно якої остання зобов`язалася повернути йому борг в сумі 5850 грн. в строк до вересня 2019 року. 10.09.2019 року між ним та відповідачкою було укладено ще один договір позики, який підтверджується розпискою відповідачки, згідно якої остання зобов`язалася повернути йому борг в сумі 5150 грн. в строк до вересня 2019 року. В зазначений термін відповідачка своє зобов`язання не виконала. Він є пенсіонером і дана сума є для нього дуже значною, а тому невиконання відповідачкою своїх зобов`язань призвели до погіршення стану його здоров`я та психіки. Добровільно вирішити спір не вдалося. 25.03.2023 року, коли відповідачка перестала відповідати на телефонні дзвінки, він звернувся до поліції з заявою про порушення його прав, але отримав відмову. На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON] на його користь 11000 грн. в рахунок повернення боргу за договором позики. Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області від 29.01.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Також [PERSON] пояснив, що відповідачка [PERSON] із своїм колишнім чоловіком проживали по сусідству через два будинки від нього, а тому коли вони 05.09.2019 року звернулись до нього з приводу позики коштів він погодився та позичив їм 5850 грн., які вони зобов`язувались повернути до вересня 2019 року після того як продадуть земельну частку (пай), про що відповідачка написала йому відповідну розписку. 10.09.2019 року [PERSON] знову прийшла до нього та позичила ще 5150 грн., які також обіцяла віддати до кінця місяця та знову написала йому розписку. Однак, в обіцяний строк позичені кошти відповідачка не повернула та як потім йому стало відомо, що пай вони з чоловіком не продали, а здали в оренду і орендну плату вибрали наперед. Він неодноразово звертався до [PERSON] та її чоловіка з приводу повернення боргу, на що вони постійно обіцяли повернути кошти пізніше. Однак, коли чоловік відповідачки загинув і вона переїхала проживати в інше село, зрозумів, що вона не збирається повертати йому кошти і звернувся в поліцію, де йому роз`яснили, що необхідно звертатись до суду. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та вказала, що кошти в борг у позивача ніколи не брала, однак раніше з колишнім чоловіком [PERSON] , який вже загинув, постійно брали в нього горілку в борг, в зв`язку з чим вона за вказівкою чоловіка в 2019 році написала [PERSON] дві боргові розписки на підтвердження повернення коштів за взяту горілку. Проте на такі великі суми, які зазначені в розписках, ні вона, ні її покійний чоловік горілку не брали. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачкою [PERSON] особисто було складено та підписано розписку, згідно якої вона позичила у [PERSON] гроші у сумі 5850 грн. та зобов`язалася їх віддати у вересні 2019 року (а.с.5). Крім того, 10.09.2019 року відповідачкою [PERSON] особисто було складено та підписано розписку, згідно якої вона позичила у [PERSON] гроші у сумі 5150 грн. та зобов`язалася їх віддати у вересні 2019 року (а.с.6). Факт написання розписок відповідачкою не спростовано. Зміст розписок свідчать про укладення між сторонами договорів позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення ст.ст.1046, 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписки підтверджують укладення договору позики. У постанові Верховний Суд України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 викладено правовий висновок про те, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Подібні правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за цим договором, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України). [PERSON] , у зазначений в розписках строк, позики не повернула і [PERSON] звернувся до поліції, у зв`язку чим отримав листа №767/61/04-2023 від 05.04.2023 року в якому повідомлено, що в ході розгляду його звернення від 25.03.2023 року №4025 зареєстрованого в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Конотопського РВП ГУНП в Сумській області зібрано всі необхідні матеріали. На підставі ЗУ «Про звернення громадян» у зв`язку з відсутністю складу кримінального чи адміністративного правопорушення, прийнято рішення про припинення подальшого розгляду його звернення. Та роз`яснено, що у він має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (а.с.7). Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У відповідності з ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК України). Частиною 2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідачка не спростувала укладення договорів позики між нею та позивачем, у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення позивачу позиченої суми коштів, тобто не виконує свої зобов`язання за договорами позики. З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги наявність у позивача оригіналів боргових розписки, суд приходить до висновку, що даних, які б свідчили про повернення відповідачкою [PERSON] вищезазначених коштів судом не встановлено. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи зазначені вище вимоги Закону, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню, а саме: з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за договорами позики у загальному розмірі 11000,00 грн.. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення вимог позивача з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved