Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

04.03.2024 адвокат Стратілатов К.Г., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Сальніцькою Л.Г. від 17.09.2007 АА 345582 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на все майно, що належить боржнику [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Київського районного суду м. Полтави від 04.11.2005 у справі № 1-518 [PERSON] призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3\~500,00 грн. на користь держави. 15.02.2006 на виконання вказаного вироку було видано виконавчий лист, на підставі якого Придніпровським ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області було відкрито виконавче провадження № 3839795. В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем Придніпровського ВДВС ГТУЮ в Черкаській області Сальніцькою Л.Г. було винесено постанову АА 345582 від 17.09.2007 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] , а саме на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . 21.09.2007 на підставі даної постанови до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис № 5706026 про обтяження (арешт нерухомого майна) вказаної частини квартири. 13.11.2008 виконавче провадження № 3839795 було закінчене у зв`язку з направленням виконавчого документа до Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції. 30.12.2011 Центральним ВДВС Черкаського МУЮ вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення. В період з 20.10.2022 по 11.01.2024 [PERSON] повністю виконав вирок Київського районного суду м. Полтави від 04.11.2005 у справі № 1-518 та сплатив на користь держави штраф в розмірі 3 500 грн. 31.01.2024 [PERSON] звернувся до Другого відділу ДВС із заявою про зняття арешту з майна та виключення запису про арешт з державного реєстру, однак йому було відмовлено. Продовження дії обмежень права власності [PERSON] на майно не переслідує будь-яку легітимну мету, є надмірно обтяжливим, не відповідає принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, а лише безпідставно обтяжує права позивача. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.03.2024 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 01.04.2024 від представника ГУ ДПС у Полтавській області за довіреністю Бойко А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки вони заявлені до неналежного відповідача. В судовому засіданні представник позивача адвокат Стратілатов К.Г. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача ГУ ДПС в Полтавській області за довіреністю Бойко А.В. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Другого відділу\~ДВС у\~м.\~Черкаси ЦМУ\~МЮ (м.\~Київ)в судове засідання не з`явився, 29.04.2024 надіслав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без участі представника. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 19.12.2000 належить частина квартири [ADDRESS] . Вироком Київського районного суду м. Полтави від 04.11.2005 по справі № 1-518/05, який набрав законної сили 15.02.2006, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3\~500,00 грн. на користь держави. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судові витрати у розмірі 1\~071,00 грн. Постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 17.09.2007, при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-158, виданого 15.02.2006 Київським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 3\~500,00 грн., накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме на частину квартири [ADDRESS] . 21.09.2007 на підставі вказаної постанови до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис № 5706026 про арешт частини квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . В період з 20.10.2022 по 11.01.2024 [PERSON] повністю виконав вирок Київського районного суду м. Полтави від 04.11.2005 у справі № 1-518 та сплатив на користь держави штраф в розмірі 3\~500,00 грн. Крім того, 22.04.2024 позивач сплатив на користь держави судові витрати у розмірі 1\~071,00 грн. 31.01.2024 представник [PERSON] адвокат Стратілатов К.Г. звернувся до Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна [PERSON] та виключення запису про арешт з державного реєстру. 15.02.2024 Другим відділом ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) надано відповідь на звернення, в якій повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту з майна. Зазначено, що на виконанні у Відділі перебували виконавчі провадження, а саме: № 10742771 з примусового виконання виконавчого листа № 1-518 виданого 15.02.2006 Київським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь держави судових витрат у розмірі 1 071,00 грн., яке завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення), інформація щодо сплати судових витрат, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження відсутня; № 3839795 з примусового виконання виконавчого листа № 1-518 виданого 15.02.2000 Київським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь держави судових витрат у розмірі 1 071,00 грн., яке завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення), інформація щодо сплати витрат виконавчого провадження відсутня. З метою захисту свого порушеного права на володіння, розпорядження та користування своїм майном, позивач звернувся до суду з даним позовом. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статтей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Частиною 4\~статті 59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачено\~виключний перелік\~підстав для\~зняття виконавцем\~арешту з\~усього майна\~(коштів)\~боржника або\~його частини. В усіх інших випадках, як вбачається з частини 5 статті 59 цього Закону, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. З матеріалів справи вбачається, що арешт на належне позивачу майно було накладено з метою виконання вироку Київського районного суду м. Полтави від 04.11.2005 по справі № 1-518/05, який на даний час виконаний позивачем, виконавчі провадження завершено. Суд зауважує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин, враховуючи, що продовження дії обмежень права власності позивача на майно не переслідує будь-яку легітимну мету, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо тверджень ГУ ДПС в Полтавській області, що вони є неналежними відповідачами, суд зазначає наступне. У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 вказано, що у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 299/2931/17 (провадження також вказано, що «позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України». Як зазначено вище, вироком Київського районного суду м. Полтави від 04.11.2005 по справі № 1-518/05 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3\~500,00 грн. на користь держави. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судові витрати у розмірі 1\~071,00 грн. Отже, арешт проводився для забезпечення стягнення штрафу на користь держави. За таких обставин суд вважає, що ГУ ДПС в Полтавській області є належним відповідачем у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved