Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення відсотків та сум за ст.625 ЦК України. В обґрунтування вказаного позову посилались на те, що заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05 грудня 2013 року року по справі № 636/3201/13-ц, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» 47641,11 грн. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 20 листопада 2020 року у справі № 636/3201/13-ц, змінено стягувача з АТ КБ «Правекс-Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Гефест». Таким чином й на теперішній час за відповідачами обліковується сума основного боргу за договорами позики в розмірі 31459,07 грн. 11 січня 2024 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, була постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначене відкрите судове засідання о 12 год 45 хв 28 лютого 2024 року. Направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно і належним чином шляхом направлення на їх адресу, підтверджену довідкою з Єдиного державного демографічного реєстру, рекомендованого листа, який повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. При цьому від [PERSON] та [PERSON] до суду не надійшло відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 22 липня 2008 року між [PERSON] та АКБ «Правекс-банк» укладено. Кредитний договір № 6456-002/08 на підставі якого [PERSON] надано кредит у розмірі 30 000,00 грн., строком до 22.07.2010. 22 липня 2008 року між [PERSON] та АКБ «Правекс-Банк» в забезпечення виконання вимог за Кредитним Договором укладено Договір Поруки № 6456-002/08. 05.12.2013 заочним рішенням чугуївського міського суду Харківської області у справі № 636/3201/13-ц стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» 47 641,11 грн. 20 листопада 2020 рокку ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області у справі стягувача з АТ КБ «Правекс-банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Гефест». Станом на дату подачі позову, вищезазначене рішення не виконано. Обов?язок довести факт погашення боржником заборгованості, покладено саме на боржника, а не на кредитора, що підтверджується висновками Верховного Суду зробленими у постанові від 08.06.2022р. в справі № 913/618/21 «20. Суд звертає увагу на те, що у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач». Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних нараховуються за весь період порушення грошового зобов?язання, але стягненню підлягають лише в межах строку позовної давності, який ст. 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, внесено п.12 наступного змісту «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Таким чином нарахування фінансових санкцій - 3% річних згідно ст.625 ЦК України, до початку введення карантину здійснювалось в межах строку позовної давності - 3 роки тобто з 12.03.2017р. і повинно було закінчитись 12.03.2020р., але з продовженням строку позовної давності через введення карантину, нарахування тривало до 23 лютого 2022 року до введення воєнного стану, що відповідає вимогам закону. Розрахунок 3% річних за порушення зобов?язання з повернення розраховані за період: кредиту, що зафіксовано в рішенні суду, в розмірі 47 641 гривень 11 коп. 12.03.2017р. - 11.03.2018р.- 1 429, 23 грн. (47 641, 11 * 3% річних); 12.03.2018р. - 11.03.2019р.- 1 429, 23 грн. (47 641, 11 * 3% річних); 12.03.2019р. - 11.03.2020р.- 1 429, 23 грн. (47 641, 11 * 3% річних); 12.03.2020р. - 11.03.2021р. - 1 429, 23 грн. (47 647, 11 * 3% річних); 120332021р. - 23.02.2022р. (349 днів) - 1 366, 58 грн. (47 641, 11 * 3% річних /365, що разом складає 7083,50 грн. З урахуванням приписів статті 549 частини другої статті 625 ПК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема ч. 1 ст. 1050 ЦКУ передбачає: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦКУ. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Крім того, з аналізу наведеного законодавства вбачається, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних судом встановлено правомірність нарахування останніх відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: partial