Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.11.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було підписано Кредитний договір №5345074009. Відповідно до п. 1.1. якого Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п.5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР Позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти. ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» свій обов`язок із видачі кредиту виконало, а саме надало 1946, 61 грн. - на погашення заборгованості по Кредитному договору №9384670826 від 24.04.2020; 9 528, 00 грн. - переказ до запитання на користь [PERSON] ; 41 261, 07 грн. - на погашення заборгованості по Кредитному договору №501208329 від 21.11.2019; 600,00 грн. - на оплату страхового платежу; 10274, 93 грн. - на оплату страхового платежу за договором страхування №5345074009-С від 23.11.2020р.; 650,00 грн. - на оплату страхового платежу за договором страхування №5345074009-КМ2 від 23.11.2020р.; 200,00 грн. - на оплату електронного ключа доступу до додатку «SUPPORT.UA». 20.09.2021 року між 'ГОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір Факторингу №200921, за яким Позивач є Новим кредитором Боржника [PERSON] за Кредитним договором №5345074009 від 23.11.2020 року з усіма наступними додатками та змінами. [PERSON] станом на 10.02.2023 року свій обов`язок із повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів за раніше зазначеним кредитом не виконала, внаслідок чого утворився борг в розмірі 124154 грн. 94 коп., в т.ч.: - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) становить 82463 грн. 53 коп.; - заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) - 12 грн. 44 коп.; - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 41678 грн. 97 коп.. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з [PERSON] вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору. Представник відповідача адвокат Дрозд Р.Ю. надав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Підставою для відмови у задоволенні позову позивач зазначає відсутність доказів видачі кредиту. Також, посилався на та те, що виписками по особовому рахунку не підтверджується виконання позичальником умов кредитного договору. Відповідач зазначає, що сторони не дійшли згоди щодо розміру відсотків, оскільки умови кредитного договору мають відомості про відсотки при наданні кредиту - 5 %, щомісячна - 2,49 %, загальна річна - 0,01 %, реальна річна - 53,42 %. Крім цього, посилався на наявність незаконної комісії та відсутність доказів переходу права вимоги за кредитним договору у сумах стягнення. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що виписки з особових рахунків та платіжні доручення є належними доказами виконання безготівкового переказу коштів, позивачем надано розрахунок заборгованості та бухгалтерські довідки, які на його думку, також є належними та достатніми доказами заборгованості, умови кредитного договору погоджені сторонами, дійсність такого договору ніким не оспорюється. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності, про що зазначив у прохальній частині позову та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Дрозд Р.Ю. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.11.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було підписано Кредитний договір №5345074009. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Кредит надається позичальнику у сумі 88097,39 грн. строком на 48 (п.1.2 кредитного договору). Згідно з п.1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5074009, який є невід`ємною частиною цього Договору. п.1.4 кредитного договору встановлено видачу кредиту шляхом перерахування грошових коштів за наведеним реквізитами: ТОВ «ФК «ЦФР» [NUMBER] - 21 946,61 грн АТ «ТАСкомбанк» [NUMBER] - 9 528,00 грн АТ «Альфабанк» [NUMBER] - 41 261,07 грн. ПАТ «Страхова компанія «ТАС» [NUMBER] - 600,00 грн. ПАТ «Страхова компанія «ТАС» [NUMBER] - 10 274,93 грн. ПАТ «Страхова компанія «ТАС» [NUMBER] - 650, 00 грн. ТОВ «ЦФР» [NUMBER] - 200, 00 грн. Згідно з п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» (www.krеditmarkеt.uu) та з якими Позичальник ознайомився до укладення цього договору, про що підписався у заяві. Цей Договір, Паспорт кредиту № 5074009 та Умови тримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», редакція 04.05.2020р., складають єдиний кредитний договір (п. 2.2. Договору). Кредитний договір № 5345074009 підписано його сторонами. У п.4 Паспорту кредиту ТОВ «ФК «ЦФР» №5074009 зазначено суму кредиту 88 097,39 грн. та строк кредиту - 48. У п. 5 Паспорту кредиту сторонами встановлені розмір процентної ставки: при наданні кредиту - 5 %, щомісячна - 2,49 %, загальна річна - 0,01 %, реальна річна - 53,42 %. Пункт 5 Паспорту кредиту містить відомості щодо орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту. Пунктом 6 Паспорту кредиту встановлений порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Документ також підписано сторонами. Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063) редакція від 04.05.2020 року затверджені наказом Генерального директора позивача №13 від 04.05.2020 року. У п.1.7 якого наведено, що умови розміщено на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» (www.krеditmarkеt.ua). У відповідності до п. 2.1 наведених умов Кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок, зазначений позичальником в кредитному договорі за п. 5.1., позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти. У відповідності до платіжного доручення №І241496957 від 23.11.2020 року ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувало 600,00 грн. на рахунок АТ «СК «ТАС» [NUMBER] із призначенням платежу /=01-24.11.2020- [PERSON] -2882608346-25000.00-600.00-24.11.2021-5345074009-ТС -Страховий платіж. Без ПДВ=/ Платіжним дорученням №І241496955 від 23.11.2020 року ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувало 9528,00грн. на рахунок АТ "ТАСКОМБАНК" [NUMBER] із призначенням платежу Переказ до запитання на користь [PERSON] /ПАСПОРТ [NUMBER] надання кредиту зг.КД №5345074009 від 23/11/2020 Без ПДВ. Платіжним дорученням №І241496956 від 23.11.2020 року ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувало 41261,07 грн. на рахунок АТ Альфа-банк [NUMBER] призначенням платежу Перек грош кошт на погаш заборг по кд501209329 від 21.11.2019р. за рах. кред. кошт зг. кд 5345074009 від 23.11.2020 р . та заяви клієнта [PERSON] . Без ПДВ. 20.09.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір Факторингу №200921, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» зобов`язується відступити АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених договором, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «ФК «ЦФР» суму фінансування. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до Договору Факторингу №200921 від 20.09.2021 року предметом цього договору була передача і прав вимоги за кредитним договором №5345074009. Згідно з довідкою ТОВ «ФК «ЦФР» №8588480-30 від 03/03/2023 [PERSON] здійснено платежі 23.12.2020 - 2600 грн, 25.01.2021 - 2600 грн., 23.02.2021 - 2600 грн, 23.03.2021 - 2600грн, 23.04.2021 - 4 200грн, 25.02.2021 - 4 200грн. 30.01.2023 року позивач звернувся до відповідача із повідомленням-вимогою №1831/70.1.1 в якій вимагав достроково погасити кредит. Вимога не містить повідомлення споживача про затримку платежу із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Позивачем не надано доказів отримання такої вимоги [PERSON] .. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Враховуючи наведене, обов`язок позичальника зі сплати кредиту виникає після виконання зустрічного обов`язку кредитора щодо видачі кредиту в спосіб та на умовах кредитного договору з цим же фактом законодавець пов`язує і обов`язок позичальника із сплати відсотків саме з коштів які йому були надані позичальником. Верховний Суд у постанові від 09.08.2023 року по справі № 266/4900/21 наголосив на обов`язковості з`ясування судами наявності доказів надання кредиту позичальнику при вирішенні спору про стягнення заборгованості. Так, у постанові від 27.01.2022 року по справі 175/3625/19 Верховний Суд зауважив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц зазначено, що після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора. Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором Саме такий висновок наведений Верховним судом у постанові від 31 липня 2019 року по справі №553/1325/14-ц. Із врахуванням заперечення відповідача щодо отримання суми позики наведені обставини підлягають з`ясуванню та перевіркою доказами по справі. Надаючи оцінку доказам видачі кредиту суд виходить із такого. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Саме така правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц, від 31 липня 2019 року по справі № 553/1325/14-ц, від 30 січня 2018 року по справі 161/16891/15-ц, від 13 червня 2018 року по справі № 733/608/16-ц, від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц, від 16.08.2023 року по справі № 206/6390/17. Як раніше зазначалось, п.1.4 кредитного договору встановлено видачу кредиту шляхом перерахування грошових коштів за наведеним реквізитами, а за п. 2.1 УМОВ ОТРИМАННЯ ФІНАНСОВИХ КРЕДИТІВ ТОВ «ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063) редакція від 04.05.2020р. Кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок, зазначений позичальником в кредитному договорі. З огляду на наведене, предметом доказування у цій справі є обставини переказу ТОВ «ФК «ЦФР» грошових коштів на банківські рахунки, зазначені позичальником у п.1.4 кредитного договору. За п. 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валют, Затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. № 22, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за № 377/8976 (в редакція, яка була чина у листопаді 2020 року) вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. За п. 1.8 наведеної інструкції платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією. Платники - фізичні особи мають право оформляти доручення про списання коштів зі своїх рахунків у довільній формі, погодженій у договорі з банком. Платник може давати доручення про списання коштів зі свого рахунку на бланках розрахункових документів, види яких передбачені договором банківського рахунку чи іншим договором, у якому обумовлено право банку здійснювати договірне списання коштів, а також у вигляді електронного розрахункового документа, якщо це передбачено договором між ним і банком. Банк для здійснення розрахункових операцій може формувати електронні розрахункові документи. Суд вважає доцільним посилання представника позивача у відповіді на відзив на Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затверджену постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018р. №75. За п. 46 наведеного положення у редакції чинній на момент оформлення кредиту, меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. У відповідності до п. 48 у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Крім того, за положеннями п. 63 наведеного положення в редакції на час формування виписок, наданих позивачем (10.02.2023р.) Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. З огляду на наведене, належними та допустимим доказами про виконання обов`язку ТОВ «ФК «ЦФР» з переказу грошових коштів на банківські рахунки, значені позичальником в п.1.4 кредитного договору є платіжні доручення із відміткою банку про їх виконання, меморіальні ордери та виписки з клієнтського рахунку банку, що мають необхідні реквізити, які свідчать про виконання такої операції. Наведеним вимогам відповідають платіжні доручення №І241496957 від 23.11.2020 р., №І241496955 від 23.11.2020р., №І241496956 від 23.11.2020р., з огляду на що суд вважає встановленими на підставі належних та допустимих доказів обставини перерахування на виконання вимог п.1.4 кредитного договору №5074009 600,00 грн., 9528,00 грн. та 41261,07 грн.. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо неналежного оформлення наведених платіжних доручень через наявності на них відповідних підписів та інших необхідних реквізитів. З огляду на наведене, суд не може визнати належними допустимим та достовірними доказами виконання обов`язку ТОВ «ФК «ЦФР» з переказу грошових коштів на банківські рахунки, значені позичальником в п.1.4 кредитного договору бухгалтерську довідку на суму 21 946,61 грн., оскільки вона, відповідно до норм чинного законодавства, не може підтверджувати здійснення безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «ФК «ЦФР» [NUMBER] , крім цього, дана довідка всупереч п.2 ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не містить дату складання. Витяги з реєстру оплачених страхових платежів ЗАТ СК "ТАС" від 23.11.2020, Витяг з реєстру проданих електронних ключів доступу до мобільного додатку "Support.UA" за 23.11.2020, також не можуть підтверджувати факт здійснення безготівкового перерахування грошових коштів на рахунки, крім того, ці документи не містять відомостей про рахунки. Щодо наданих позивачем виписок слід зазначити, що такі виписки не містять відомостей про перерахування грошових коштів ТОВ «ФК «ЦФР» на рахунки ТОВ «ФК «ЦФР» [NUMBER] - 21 946,61 грн, ПАТ «Страхова компанія «ТАС» [NUMBER] - 600,00 грн., ПАТ «Страхова компанія «ТАС» [NUMBER] - 10 274,93 грн., ПАТ «Страхова компанія «ТАС» [NUMBER] - 650,00 грн., ТОВ «ЦФР» [NUMBER] - 200, 00 грн.. Більш того, з виписок вбачається, що вони зроблені з аналітичних рахунків обліку заборгованості за кредитним договором №5074009 та починаються з 20.09.2021 року, тобто з дати набуття прав вимоги позивачем. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Такі висновки наведені у п.17 та 18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 року по справі № 346/1305/19. У той час, необхідно зазначити, що заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на його зміст зобов`язального правовідношення, а відтак права боржника щодо нового кредитора залишаються такими, як і його права щодо первісного кредитора. У разі заміни кредитора законодавчо передбачено способи захисту інтересів як боржника (стаття 518 ЦК України), якому надається право висувати проти вимоги нового кредитора ті ж самі заперечення, які він мав проти первісного кредитора (наприклад зустрічні вимоги до первісного кредитора, заперечення, пов`язані із простроченням первісного кредитора, наявністю обставин непереборної сили тощо), так і нового кредитора (стаття 519 ЦК України), перед яким старий кредитор буде відповідати у зобов`язанні за недійсність переданої йому вимоги. Тобто відповідальність старого кредитора може настати, якщо передана вимога є недійсною внаслідок припинення первісного зобов`язання (виконанням, неможливістю виконання тощо) або в разі визнання недійсним правочину, який був підставою виникнення первісного зобов`язання. Отже, законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору про відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору, про що правильно наголошували скаржник у касаційній скарзі. Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, у постанові від 19 лютого 2020 року № 639/4836/17 та у постанові від 09.08.2023 року по справі № 756/15627/21. З огляду на наведене, виписки з аналітичних рахунків обліку заборгованості за кредитним договором №5074009 позивачем не можуть бути належними та достовірними доказами розміру заборгованості відповідача, оскільки позивач отримав право вимоги на той розмір боргових зобов`язань, що існував у первісного кредитора та облік ним зобов`язань в більшому розмірі, як саме і зазначення іншого розміру заборгованості у договорі факторингу, не має правових наслідків для боржника. Із огляду на наведене, не знаходять свого підтвердження належними та допустимими доказами факт видачі кредиту в розмірі 88097,39 грн., отже спростовується і вірність наданого позивачем розрахунку. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що встановлення комісії за видачу кредиту у розмір 5% є незаконним, оскільки кредитний договір був укладений 23.11.2020 року. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21). У свою чергу, розглядаючи можливість задоволення позову суд звертає увагу, що кредитний договір №5074009 укладений 23.11.2020 року, строком кредиту на 48 місяців, тобто до 24.11.2024 року. Отже, позовні вимоги направлені на дострокове стягнення заборгованості. Відповідно до положень ч.4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон № 1023-XII, який також встановлює права споживачів, визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII). Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті, який був чинний до 10 червня 2017 року). У чинній до 10 червня 2017 року редакції частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII було закріплено, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон № 1734-VIII, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон № 1023-XII застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII (стаття 11 Закону № 1023-XII у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону № 1023-XII. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон № 1734-VIII, а у частині, що йому не суперечить, - також Закон № 1023-XII. Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону № 1023-XII зі змінами, передбаченими Законом Українивід 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) виснувала, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій правовий висновок, висловлений постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), вказавши, що суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема, частини десятої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), в якій був установлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. Саме такий висновок навела Велика Палата Верховного Суду у постанові віл 04.07.2023 року по справі № 553/1501/15-ц, в якій також зазначила про відсутність підстав від наведених правових висновків. У постанові від 26.07.2023 року по справі № 757/2278/14-ц Верховний Суд наголосив на тому, що у справах про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором саме позивач повинен довести у судах першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до умов укладеного кредитного договору строк виконання такого зобов`язання є таким, що настав, а тому позичальник продовжує користуватися цими грошовими коштами неправомірно. У разі дострокового стягнення суми кредиту саме позивач має довести, що такий обов`язок виник, оскільки виключно з ініціативи кредитора та у порядку, визначеному умовами кредитного договору, в односторонньому порядку відбулася зміна умов такого договору, зокрема щодо строку виконання цивільного зобов`язання. З огляду на встановлені обставини, подання позову про дострокове стягнення боргу, невідповідності вимоги про виконання зобов`язань діючому законодавству, відсутності доказів отримання вимоги відповідачем, ненадання доказів щодо надання кредиту в повному обсязі, з урахуванням предмету позову, суд відмовляє у задоволенні позову. За вимогою ч.1 та п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed