Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

05.03.2024 року\~позивач звернувся\~до суду\~з позовною\~заявою до\~відповідачів в якому просив суд визнати договір купівлі продажу нерухомого майна квартири розташованої за адресою в [ADDRESS] , №1800 від 26.12.1997 року, зареєстрований Товарна біржа "Нерухомість Південь" в "Журналі реєстрації біржових угод" з нерухомим майном" за р. №1800 від 26 грудня 1997 року зареєстрований ММ БТІ за реєстровим № 18948 від 06.02.1998 року, укладений між сторонами. Ухвалою Центрального районного суду від 06.03.2024 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, надав заяву , в якій позов визнає та просить слухати справу у її відсутність. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. У відповідності дост. 13 ЦПК Українисуд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] 18.10.1996 року по 12.03.2003 року перебувала в шлюбі з [PERSON] . 12 березня 2003 року шлюб розірвано актовий запис №143. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоююються прізвища йому [PERSON] їй [PERSON] . 26.12.1997 року між [PERSON] , та відповідачами : [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , був укладений договір купівлі продажу квартири розташованої за адресою в [ADDRESS] , №1800 від 26.12.1997 року, зареєстрований Товарна біржа "Нерухомість Південь" в "Журналі реєстрації біржових угод" з нерухомим майном" за р. №1800 від 26 грудня 1997 року зареєстрований ММ БТІ за реєстровим № 18948 від 06.02.1998 року Згідно умов вказаного договору Сінкевич (Корольова) придбала вищезазначену квартиру в [ADDRESS] , №1800 від 26.12.1997 року В подальшому договір купівлі продажу квартири в [ADDRESS] , №1800 від 26.12.1997 року, було зареєстровано в МБТІ в Миколаєва 06.02.1998 року за реєстровим номером 18984 Стаття 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст.ст.57,58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Договір купівлі-продажу від 26 грудня 1997 року укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року(далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. При укладанні договору купівлі-продажу від 26 грудня 1997 року сторони керувались ч.2ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Приписами ст.224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч.2ст.47ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. В укладеному 26 грудня 1997 року договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється. Відповідно до ч.2ст. 220 ЦК України(2003), якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У зв`язку з тим, що сторони за договором купівлі-продажу нерухомого майна повністю виконали свої обов`язки по цьому договору, однак не мають можливості його нотаріально посвідчити, то суд вважає необхідним вказаний договір визнати дійсним. З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Outcome: approved