Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

05.09.2022 року до Баранівського районного суду Житомирської області звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.06.1997 року. Неповнолітніх дітей немає. Після реєстрації шлюбу і до 2012 року вони проживали більш-менш нормально, а затим з кожним наступним роком стосунки між ними почали погіршуватись, оскільки відповідач почав зловживати спиртними напоями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поводив себе дуже агресивно, ображав позивачку, працювати не бажав, родину не забезпечував, з цього приводу у них постійно виникали сварки, які переростали в скандали. Сторони неодноразово мали намір розлучитися, але затим мирились, однак у липні 2022 року остаточно припинили сімейно-шлюбні відносини. Розлучитися через органи РАЦСу відповідач не бажає. Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області Васильчук О.В. від 03.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 24.02.2023 року ухвалою судді, за клопотанням позивача, сторонам надано строк для примирення терміном шість місяців, провадження у справі зупинено до 24.08.2023 року. Рішенням Вищої ради правосуддя від 05.09.2023 № 870/0/15-23 суддя Васильчук О.В. звільнена з посади судді у відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 08.12.2023 головуючим суддею визначено Самойленко Л.М. Ухвалою суду від 12.03.2024 року позовна заява прийнята до провадження та призначено до розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 30.04.2024 року направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, оскільки вона перебуває на роботі у місті Житомирі. Відповідач [PERSON] в судове засідання теж не з`явився, 30.04.2024 року направив до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає та просить їх задовольнити. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 червня 1997 року у Довбиській селищній раді Баранівського району Житомирської області, актовий запис №18, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.06.1997 р.(а.с5). Під час розгляду справи судом з`ясовано, що спільне життя сторін не склалося через протилежні погляди на подружнє життя, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки буде шкодити їх інтересам. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З урахуванням досліджених доказів по справі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них, а тому позов законний, обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст.1 Сімейного кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Частиною 3, 4 ст.56 СКУкраїни передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.110 СКУкраїни позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач просить залишити судові витрати за нею, а тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл. На підставі викладеного та

Outcome: approved