Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У січні 2024 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Омега Фінанс» до [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27 грудня 2019 року між АТ «ЮНЕКС БАНК», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Омега Фінанс», та [PERSON] укладено кредитний договір № 23.284.1219.ФО_К, відповідно до умов якого відповідачу надано споживчий кредит в сумі 29 470,64 грн. терміном користування до 27.12.2022, зі сплатою процентів щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки у розмірі 12 % річних та сплатою щомісячно комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3,49 % від суми кредиту. Однак, у порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконала, тому станом на 31 березня 2021 року має заборгованість перед Банком у розмірі 39\~701 грн. 66 коп., яка складається із заборгованості по тілом кредиту (прострочена на дату подання позову) у розмірі 18\~188 грн. 53 коп., заборгованості по тілу кредиту (прострочена згідно Графіку платежів) у розмірі 7\~513 грн. 43 коп., строкових процентів за кредитом (прострочені на дату подання позову) у розмірі 188 грн. 01 коп., прострочені відсотки за кредитом (прострочені згідно з Графіком платежів) у розмірі 2\~497 грн. 86 коп., строкової комісії за обслуговування кредиту (прострочена на дату подання позову) у сумі 1\~028 грн. 53 коп., а також прострочена комісії за обслуговування кредиту (прострочена згідно Графіку платежів) у розмірі 10\~285 грн. 30 коп. Оскільки відповідачем у травні, серпні та вересні 2021 року частково погашено заборгованість на суму 6\~030 грн. 00 коп., загальна сума заборгованості складає 33\~671 грн. 66 коп., яку позивач просив стягнути з [PERSON] . Крім того, ТОВ «ФК «Омега Фінанс» просило стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 2\~422 грн. 40 коп. та витрати на професійну допомогу у розмірі 5\~000 грн. Позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог 12 березня 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Якимчука С.М. надійшов відзив на позов, в якому останній позовні вимоги визнав в частині суми боргу у розмірі 12\~582 грн. 62 коп., з яких: 8 922 грн. 67 коп. тіла кредиту та 3\~659 грн. 95 коп. процентів. В обґрунтування заперечень посилався на те, що позов не містить конкретного розрахунку вказаних у ньому сум боргу (його складових частин), який позивач вимагає стягнути з відповідача за зобов`язаннями позичальника, що є необхідними відомостями з метою встановлення точних періодів та складових боргу, який виник у відповідача відповідно до обов`язків позичальника у кредитному договорі. Також, вказував на те, що вимоги позивача в частині сплати комісії є некоректними, оскільки, при здійсненні розрахунку не було враховано вимог положень ч. ч. 1, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в якій закріплено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача) та положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Посилаючись на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц й постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, оскільки вона не є платою за послуги, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику, а тому положення кредитного договору щодо сплати позичальником на користь Банку комісій у вигляді щомісячної комісії за обслуговування кредиту 3,49 % від суми наданого кредиту є нікчемними. Крім того, представник відповідача зазначив, що [PERSON] періодично погашалася заборгованість за даним кредитним договором, що у загальному розмірі становить 11 313,83 грн., з яких: 8 917,97 грн. - тіло кредиту, 1 851,03 грн. проценти, а комісія за обслуговування кредиту нараховувалася безпідставно. Сума боргу, яку визнає відповідач, становить 12 582,62 грн., з яких: 8 922,67 грн. - тіло кредиту та 3 659,95 грн. проценти. З огляду на викладене, просив задовольнити позов частково в сумі 12 582,62 грн., а в решті позовних вимог - відмовити. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній позов визнав частково, в частині тіла кредиту та процентів на загальну суму 12 582,62 грн., а в решті позовних вимог - просив відмовити Обставини справи, що встановлені судом Судом втсановлено, що 27 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «Юнекс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 23.284.0219.ФО_К. Відповідно до умов договору відповідачу надано споживчий кредит в сумі 29 470,64 грн., терміном користування до 27.12.2022, зі сплатою процентів щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки у розмірі 12 % річних та сплатою щомісячно комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3,49 % від суми кредиту (а.с.14-17). Згідно умов кредитного договору відповідач зобов`язалася повернути кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, в порядку та на умовах відповідно до пунктів 2.3, 2.4. кредитного договору та згідно Графіку погашення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій за обслуговування кредиту. У п. 1.4.3 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісію за обслуговування кредиту щомісячно, в розмірі 3,49 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору, яка включається до складу щомісячних ануїтентних платежів. 31 березня 2021 року між АТ «Юнекс Банк» та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» укладено договір факторингу № 31/03-2021, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених договором, фактор зобов`язується за плату передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Права Вимоги за укладеними Кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с. 40-43). З Реєстру прав вимоги від 31 березня 2021 року (Додаток № 1 до договору факторингу № 31/03-2021) вбачається, що ТОВ «ФК «Омега Фінанс» набуло права вимоги до [PERSON] , яка станом на 31 березня 2021 року мала заборгованість у загальному розмірі - 39 701 грн. 66 коп., що складається із заборгованості по тілом кредиту (прострочена на дату подання позову) у розмірі 18 188 грн. 53 коп., заборгованості по тілу кредиту (прострочена згідно Графіку платежів) у розмірі 7 513 грн. 43 коп., строкових процентів за кредитом (прострочені на дату подання позову) у розмірі 188 грн. 01 коп., прострочені відсотки за кредитом (прострочені згідно з Графіком платежів) у розмірі 2 497 грн. 86 коп., строкової комісії за обслуговування кредиту (прострочена на дату подання позову) у сумі 1 028 грн. 53 коп., а також прострочена комісії за обслуговування кредиту (прострочена згідно Графіку платежів) у розмірі 10 285 грн. 30 коп. (а.с. 45-46). ТОВ «ФК\~«Омега Фінанс» направив на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги від 07 травня 2021 року (а.с. 38-39) . Судом також з`ясовано, що відповідач [PERSON] частково погашала заборгованість за кредитним договором № 23.284.0219.ФО_К від 27 грудня 2019 року, про що свідчать наявні в матеріалах справи квитанції від: 10.01.2020 на суму 2 010,00 грн.; 10.02.2020 на суму 2 010,00 грн.; 10.03.2020 на суму 2 010,00 грн.; 23.12.2020 на суму 200,00 грн.; 25.01.2021 на суму 2 100,00 грн.; 05.03.2021 на суму 2 010,00 грн.; 10.05.2021 на суму 2 010,00 грн.; 10.08.2021 на суму 2 010,00 грн.; 18.09.2021 на суму 2 010,00 грн.; 26.10.2021 на суму 2 010,00 грн.; 25.11.2021 на суму 2010,00 грн.; 13.12.2021 на суму 2 010,00 грн., тобто всього заборгованість погашено у розмірі 22 400,00 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідність до вимог ст. ст. 626, 628\~ЦК України договором\~є домовленість\~двох або\~більше сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків.\~Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч.\~1,\~3\~ст.509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від\~22 листопада 1996 року № 543/96-В\~«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. У відповідність до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.\~ Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, при підписанні 27 грудня 2019 року кредитного договору №23.284.0219.ФО_К між банком та відповідачем, як фізичною особою споживачем банківських послуг, виникли договірні правовідносини, які регулюються положеннями статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи і проаналізувавши наявні в її матеріалах докази, та порівнявши їх у співвідношенні із нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та враховуючи визнання відповідачем позову в частині заборгованості за тілом та відсотками кредиту, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості у розмірі 12 582 грн. 62 коп., тобто, за вирахуванням погашеного боргу розмірі 22 400 грн. Посилання позивача щодо наявності банківських виписок з рахунків позичальника, які не містять сум, сплачених відповідачем [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором, суд вважає необґрунтованими, оскільки дані обставини підтверджуються копіями відповідних квитанцій. Щодо стягнення заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредиту, то суд дійшов наступного висновку. У ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За змістом ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. У постанові Верховного Суду від 09\~грудня 2019\~рокуу цивільній справі № 524/5152/15-цроз`яснено, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Банк,\~встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту взагалі не зазначив, за що (за які саме послуги) вона повинна сплачуватись. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги, перелік яких відсутній у кредитному договорі, вказаний пункт кредитного договору (1.4.3.) є несправедливим в силу положень частини першої та п`ятої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і нікчемним в силу частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту у вигляді 3,49 % від суми наданого кредиту суперечать положенням ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, оскільки не є платою за послуги, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику, та чіткий перелік яких визначено, а положення п.\~п.\~1.4.2,\~1.4.3\~кредитного договорупро сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді одноразової комісії та щомісячної комісії за обслуговування кредиту є нікчемними. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заборгованість по комісіям за обслуговування кредиту у загальному розмірі 11\~313,83 грн. стягненню не підлягає, суд погоджується з наведеним відповідачем у відзиві контррозрахунком, згідно якого у відповідача є заборгованість за кредитним договором у розмірі 12\~582 грн. 62 коп. Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 813 від 12 січня 2024 року (а.с. 10). Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Кумко О.Д. на підставі договору про надання правової допомоги від 07 грудня 2023 року (а.с. 48-50). Відповідно до акту наданих послуг від 12 січня 2024 року адвокатом були надані послуги на загальну суму 5 000 грн., які були сплачені відповідно до платіжної інструкції № 811 від 12 січня 2024 року (а.с. 53). У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 900 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 1 700 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial