Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася в суд з вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами» (далі - Відповідач). Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Кам`янський ВДВС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М.. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 07 лютого 2022 року державним виконавцем Кам`янського ВДВС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Мелікян Л.О., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 68549004). Дана постанова була винесена на підставі виконавчого напису № 6386 від 18 липня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олегом Миколайовичем про стягнення з Позивача, за період 23.05.2016 року по 07.06.2019 року, на користь Відповідача заборгованості за кредитним договором зі страхування життя позичальника (рахунок) № 1418/4328CLAPT від 02 жовтня 2013 року в сумі 16034 грн.19 коп.. Також в рамках даного виконавчого провадження, були ще винесні державним виконавцем інші постанови, а саме 07.02.2022 року про арешт коштів боржника та 02.11.2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Про існування вищезазначених документів позивач дізналася звернувшись до Кам`янського ВДВС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), після того, як 24.01.2024 року в банківській установі АТ «Райффайзен Банк» їй повідомили про накладення арешту на її кошти, розміщені на рахунку банку. Вважає, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом незаконно, безпідставно, з порушенням вимог\~Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Саме з вказаних обставин звернулася до суду та просить суд визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також скасувати арешт коштів в сумі 17\~937, 61 грн. на її рахунку в АТ «Райффайзен Банк». 31.01.2024 року, ухвалою суддя позовну заяву позивача було залишено без руху, надано термін на усунення недоліків. 19.02.2024 року, ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2023 року по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні, та надано сторонам строк для подання заяв по суті. 27.03.2024 року ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області, витребувано у третіх осіб докази по справі. 27.03.2024 року, ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, попередньо подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі. Інші сторони в судове засідання не з`явились, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли. 01.04.2024 року, на адресу суду від директора ТОВ «Фінансова компанія\~Управління Активами»\~ надійшла заява, про визнання позовних вимог, та клопотання про врегулювання спору за участю судді. У відповідності до ч. 4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється ( ч.2 ст.247 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов до наступних висновків. Згідно із ч. 1.ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України\~випадках (стаття 13 ЦПК України). У частині 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи по захист свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі\~статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Як встановлено в ході судового розгляду, 07 лютого 2022 року державним виконавцем Кам`янського ВДВС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Мелікян Л.О., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 68549004). Дане виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого напису № 6386 від 18 липня 2019 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олега Миколайовича про стягнення з Позивача на користь Відповідача, за період 23.05.2016 року по 07.06.2019 року, 16034 грн. 19 коп.. заборгованості за кредитним договором зі страхування життя позичальника (рахунок) № 1418/4328CLAPT від 02 жовтня 2013 року укладеним Позивачем з Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», правонаступником прав та обов`язків яких відповідно до договору факторингу № 20160524-Г від 24 травня 2016 року була «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», правонаступником прав та обов`язків яких відповідно до договору факторингу № 20182407-1/2 від 24 липня 2019 року , є Відповідач по справі. Також в рамках даного виконавчого провадження, були ще винесні державним виконавцем інші постанови, а саме 07.02.2022 року про арешт коштів боржника та 02.11.2022 року, з урахуванням змін внесених Законом № 2455-ІХ в «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ « Про виконавче провадження», про повернення виконавчого документа стягувачу. Загальна сума заборгованості, з урахуванням виконавчого збору складає 17937 грн.61 коп.. Про існування вищезазначених документів позивач дізналася звернувшись до Кам`янського ВДВС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), після того, як 24.01.2024 року в банківській установі АТ «Райффайзен Банк» їй повідомили про накладення арешту на її кошти, розміщені на рахунку банку З обрахованою заборгованістю Позивач не погоджується та вказує, що перед виданням виконавчого напису не було перевірено його на безспірність, також зазначає, що при оформленні договору кредиту, даний договір нотаріально посвідчений не був. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому \~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172\~(п.п.3.5 п.3 гл. 16 розд ІІ Порядку). Відповідно до\~ст.18 Цивільного Кодексу\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства (ч.1\~ст.39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~(в редакції, що чинна на час виниклих правовідносин\~вчинення виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~(в редакції, що чинна на час виниклих правовідносин\~вчинення виконавчого напису)\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 закону «Про нотаріат», в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). Вчинення нотаріусом виконавчого напису\~це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису\~надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника\~це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками\~наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Із огляду на наведене та з урахуванням приписів стст.15, 16, 18\~ЦК, стст.50, 87, 88\~Закону «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постанові 29.03.2019р. за наслідками розгляду цивільної справи №137/1666/16-ц, постанові 02.07.2019р. у справі №916/3006/17 та постанові Верховного Суду у справі №369/6415/17\~від 26.02.2020 з подібних правовідносин. За результатами розгляду справи, суд погоджується з доводами позивача та встановив, що приватний нотаріус Гуревічов О.М. не пересвідчився у безспірності заборгованості. Крім того, приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на суму, яка не відповідає безспірній сумі заборгованості, про існування якої позивачу відомо не було. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалася належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім цього, як зазначає позивач та неспростовано відповідачем, що кредитний договір, на підставі якого здійснено виконавчий напис не був нотаріально посвідчений, а тому не може взагалі входити до переліку документів, по яким здійснюється виконавчий напис, і такі висновки суду узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17. Як вбачається з матеріалів справи, позивач довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог, а тому, у контексті наведеного, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, як обґрунтований та доведений перед судом. Що стосується позовної вимоги позивача, про скасування арешту коштів в сумі 17\~937, 61 грн. на її рахунку в АТ «Райффайзен Банк», то суд вважає, що дана вимога є передчасною, виходячи з наступного. Згідно частини 1\~статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»\~сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Згідно\~ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Частиною 4\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, якими є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;\~\~2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;\~\~3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;\~\~4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;\~\~5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;\~\~6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;\~\~7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;\~\~8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;\~\~9) підстави, передбачені пунктом 1-2\~розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;\~\~10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою\~статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому\~статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". Відповідно до ч. 5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:\~\~стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Відповідно до ч. 5\~ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених\~статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди. Виконавче провадження має бути закінчене, у разі якщо судом прийнято рішення про скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, згідно пункту 5 частини 1\~статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1\~ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 4\~ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою\~статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Отже, оскільки виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно позивача, не закінчене, позивач має можливість звернутися до державного виконавця з рішенням про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яке набрало чинності, з питанням про зняття арешту, накладеного на майно позивача як боржника. А тому дана вимога є передчасною та не підялгає до задоволення судом. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про судові витрати суд, враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов. Таким чином, 50 відсотків судового збору, сплаченого [PERSON] при поданні позову відповідно до квитанції № 0.0.3469791550.1 від 14.02.2024 року сплаченого у АТ КБ «ПриватБанк », що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. підлягають поверненню їй з державного бюджету, інші 50 відсотків сплаченого судового збору суд стягує з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами» на користь [PERSON] .. На підставі викладеного та

Outcome: partial