Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Мамон О. звернувся до суду в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я із позовом, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Національної служби здоров`я України витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] на суму 12 898, 15 грн. Свої позовні вимоги прокурор мотивував наступним. Так, ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області у справі № 536/127/22 застосовано до неповнолітнього [PERSON] примусові заходи виховного характеру у виді передання під нагляд батька [PERSON] на строк 1 рік. Досудовим розслідування встановлено, що 05 червня 2021 року о 15.30 годині між с.Воскобійники та с.Пухальщина Кременчуцького району, не маючи права на керування транспортними засобами, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 211540, державний номер [NUMBER] , рухався водій [PERSON] , [INFO] . Рухаючись у заданій дорожній обстановці , порушивши вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням, змінив напрямок руху, виїхав за межі проїжджої частини в правий кювет, де допустив наїзд на дерево. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження. Отже, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, внаслідок якого було спричинено тілесні ушкодження потерпілому [PERSON] , а тому існує причинно -наслідковий зв`язок між його діями та перебуванням [PERSON] на лікуванні у хірургічному відділенні КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня» у період яасу з 05 червня 2021 року по 15 червня 221 року. На підставі Закону України «Про медичні гарантії» лікарні відшкодовано вартість лікування потерпілого [PERSON] за рахунок коштів Національної служби здоров`я України в сумі 12 898, 15 грн. З урахуванням того, що згідно положень цивільного законодавства України передбачено обов`язок особи, яка винна у заподіянні майнової шкоди, відшкодувати, зокрема, юридичній особі, таку шкоду, то [PERSON] є особою, яка несе обов`язок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого. Одночасно, [PERSON] є неповнолітньою особою, навчається у Кременчуцькому ліцеї № 13 «Авіор», то у порядку статті 1179 ЦК України, відшкодувати витрати на лікування потерпілого має його батько - [PERSON] 29 січня 2024 року ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в Національної служби здоров`я України до [PERSON] , визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Прокурор Кременчуцької окружної прокуратури Анюховська Я.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві та просила суд позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що на даний час він проживає разом із сином- [PERSON] , який навчається, а тому повністю повністю утримує сина матеріально. Зараз їх сім`я перебуває у скрутному матеріальному становищі та позбавлена можливості сплатити пред`явлену у позові суму грошових коштів. Також відповідач вказав, що при розгляді кримінального провадження відносно його сина - [PERSON] , Кременчуцьким районним судом Полтавської області було відмовлено прокурору у задоволенні його позову до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого. Окрім того, відповідач вказав, що потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні декілька днів, а тому, як на думку відповідача, сума витрат, які нараховані до сплати є завеликою. Вислухавши прокурора Анюховську Я.Л. , відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до пункту 3 статті131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і у визначеному законом порядку. Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно - небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. 12 квітня 2022 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області було постановлено ухвалу, якою застосовано до неповнолітнього [PERSON] примусові заходи виховного характеру у виді передання під нагляд батька - [PERSON] на строк 1 рік; у задоволенні позову прокурора Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту фінансів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення відмовлено. При цьому, ухвалою суду встановлено, що 05 червня 2021 року біля 15 год. 30 хв. в світлий час доби по сухому асфальтобетонному покриттю автошляху між населеними пунктами с.Воскобійники та с.Пухальщина Кременчуцького району Полтавської області, не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами, рухався автомобіль ВАЗ 211540 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який порушивши вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впорався з керуванням,виїхав за межі проїзної частини в правий кювет, де допустив наїзд на дерево, внаслідок чого пасажир автомобіля неповнолітній [PERSON] отримав тілесні ушкодження згідно висновку судової медичної експертизи №1158 від 25.11.2021 в вигляді закритих переломів обох кісток лівого передпліччя в нижній третині, які за ступенм тяжкості відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/117-21/12130-ІТ від 25.10.2021 водій автомобіля ВАЗ 211540 державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] мав технічну можливість уникнути заданої дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, для чого в ного не було будь-яких перешкод технічного характеру, в його діях вбачаються невідповідності з вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Судом констатовано, що в діях неповнолітнього [PERSON] вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Однак, [PERSON] народився [INFO] , на час вчинення сусільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.286 КК України [INFO] йому виповнилось 15 років, а відповідно до положень ч.1 ст.22 КК України, кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилось 16 років. Отже, [PERSON] не досягнув віку кримінальної відповідальності, тобто, не є суб`єктом вказаного кримінального правопорушення. Як вбачається мотивувальної частини ухвали суду, підставою відмови у задоволенні позову прокурора в інтересах держави щодо відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерплого від злочину, стало саме те, що позов подано прокурором в інтересах Департаменту фінансів Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, отже такий позов подавався не в інтересах держави, а в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ у частині таких вимог. У відповідності до вимог ст.ст.12, 13, 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно дост.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 07.07.1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду. Частинами 1 та 3 ст.1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ч.2ст.1191 ЦК України держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Положеннями п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Як вбачається з листа виконуючого обов`язки директора КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня» [PERSON], за вихідним номером 01-10/531 від 16 травня 2023 року, на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі охорони здоров`я у травматологічному відділенні з 05 червня 2021 року по 15 червня 2021 року перебував [PERSON] , [INFO] , з діагнозом закритий перелом метафізу обох кісток лівого передпліччя зі зміщенням Коліса. Загальна вартість лікування складає 13213, 10грн., з них на суму 674 грн. фінансувалось за рахунок коштів місцевого бюджету, фінансування в сумі 12 898, 15 грн. здійснювалося за програмою медичних гарантій коштами Національної служби здоров`я України на підставі договору № 2885-Е421-Р000 від 01 квітня 2021 року про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Згідно ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про законність та обгрунтованість позову прокурора в інтересах держави щодо стягнення з [PERSON] витрат медичного закладу на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] , у зв`язку з чим такі позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки прокурор, звертаючись з даним позовом до суду, діяв в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, та звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved