Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 16 лютого 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , представником якого є адвокат Баєва Н.Я., яка обґрунтована тим, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] і позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, звернувся в нотаріальну контору із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 6823081200:02:001:0106, що знаходиться по [ADDRESS] . Однак, йому відмовлено - при вивченні документів, які підтверджують право власності на земельну ділянку, належну померлій [PERSON] , нотаріусом встановлено, що земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , тобто без визначення частки у праві власності, рекомендовано звернутись до суду. У зв`язку з цим позивач [PERSON] просить суд: визнати, що частки померлої [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку становить по 1/2 частці кожному; припинити право спільної сумісної власності померлої [PERSON] та [PERSON] на вказану земельну ділянку; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON] . ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 2. 16 лютого 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява. 3. 20 лютого 2024 року до суду надійшли відомості про місце реєстрації відповідача. 4. 21 лютого 2024 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. 5. Підготовчі засідання призначалися на: 12 березня 2024 року, 26 квітня 2024 року. 6. 26 березня 2024 року до суду надійшла копія спадкової справи. ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 7. 25 квітня 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Баєва Н.Я. подала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує. 8. 26 лютого 2024 року відповідач [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовну заяву просить задовольнити. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 9. У ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як зазначено у ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За змістом ст. 357 ЦК України під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. В силу ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1). Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (абз. 1 ч. 2). Законодавець у ст. 370 ЦК України визначив, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом (ч. 1). У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (ч. 3). Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом (ч. 1). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення (ч. 2). В силу ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ч. 1 ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Законодавець у ст. 1226 ЦК України визначив, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1). Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (ч. 2). В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5). V. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 10. [INFO] в с. Русанівці Летичівського району Хмельницької області народився [PERSON] (а.с. 29, 34-39). 11. 06 серпня 2008 року [PERSON] склала заповіт і на випадок свої смерті все своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 4). 12. 10 квітня 2019 року сформовано два Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексні номери 162999834, 163000437 згідно яких земельна ділянка з кадастровим номером 6823081200:02:001:0106, площею 0,2500 га, на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області №22-70/2019 від 27 березня 2019 року належить [PERSON] та [PERSON] , розмір частки у кожного із співвласників - 1 (а.с. 13-14, 15-16). При цьому, у рішенні Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області №22-70/2019 від 27 березня 2019 року зазначено, що [PERSON] , [PERSON] передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер 6823081200:02:001:0106) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із земель житлової та громадської забудови в [ADDRESS] (а.с. 17-18). 13. [INFO] у віці 84 років в с. Русанівці Хмельницького району Хмельницької області померла [PERSON] (а.с. 5). 14. 27 грудня 2023 року приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу повідомила [PERSON] , що свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 6823081200:02:001:0106, що знаходиться по [ADDRESS] немає можливості видати, оскільки вказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток ( [PERSON] та [PERSON] ) (а.с. 6-7). VІ. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 15. Згідно матеріалів справи [PERSON] є онуком [PERSON] і отримав у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 20, 21). Однак, оформити у нотаріальному порядку право на земельну ділянку з кадастровим номером 6823081200:02:001:0106, як на спадкове майно, позивач немає можливості, адже його померла бабуся [PERSON] і [PERSON] є співвласниками вказаної земельної ділянки - на праві спільної сумісної власності без визначення часток. 16. Матеріали справи не містять відомостей, що померла бабуся позивача - [PERSON] і [PERSON] мали між собою домовленість щодо визначення розміру часток кожної із них на вказану земельну ділянку, тому суд приходить до висновку, що частки між ними, як співвласниками, були рівними, тобто по 1/2. Такий висновок суду узгоджується із технічним паспортом на житловий будинок по [ADDRESS] (тобто за тією ж адресою, що й земельна ділянка) у якому вказано, що частки [PERSON] та [PERSON] - по 1/2 (а.с. 22-27). 17. Враховуючи те, що позивач в позасудовому (нотаріальному) порядку не може оформити право власності на спадкове майно, його права підлягають захисту в судовому порядку в обраний ним у позовній заяві спосіб. 18. При вирішенні справи по суті суд враховує роз`яснення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», п. 10, п. 12, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». 19. Із заяви відповідача [PERSON] до суду вбачається, що позовні вимоги [PERSON] вона просить задовольнити. Із цього випливає, що відповідач позов визнає, отже між позивачем і відповідачем немає спору щодо спірної земельної ділянки, відповідач фактично не заперечує щодо визначення у рівній частині часток спірної земельної ділянки та припинення права спільної сумісної власності, визнання за позивачем права власності у судовому порядку на 1/2 частки земельної ділянки, як спадкове майно. 20. У ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. 21. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог, яке є повним і безумовним, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 22. У зв`язку з тим, що відповідач в підготовчому провадженні позовні вимоги визнала повністю, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог у повному обсязі. VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 23. Позовна заява є обґрунтованою, тому підлягає задоволенню. VІІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 24. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У заяві представника позивача вказано, що позивач судові витрати покладає на себе. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved