Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якому, просить: стягнути з відповідача на користь [PERSON] : суму вкладу у сумі 139900, доларів США, нарахованих процентів у сумі 17487,50 доларів США, 3% річних у сумі 332367,43 грн та пені у сумі 153400,35 грн; відшкодування моральної шкоди в сумі 150000,00 грн. А також зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» розблокувати рахунки [PERSON] . В обґрунтування позову, позивач зазначила, що вона є клієнтом АТ «Державний ощадний банк України» з 2016 року. Рахунки було відкрито у відділенні 10026/0166 за адресою: [ADDRESS] , в якому позивач постійно обслуговується, зокрема на підставі Договору від 19.08.2016 (Заява про приєднання 2390787/050816) рахунок «мобільні заощадження», проценти за яким надходили на картковий рахунок. Останній аз [PERSON] відвідувала відділення банку у вересні 2020 року - для отримання перевиданої картки у зв`язку з закінченням строку дії попередньої. Наприкінці лютого 2021 року позивача запросили до банку, і на зустрічі, яка відбулась 01.03.2021 за участю співробітників служби безпеки банку [PERSON] було повідомлено про викрадення з її рахунків коштів в сумі 139900,00 доларів США, у тому числі з рахунка мобільних заощаджень 130000,00 доларів США та 9900,00 доларів США з картки банку. Також позивача було запевнлено, що банк зобов`язаний повернути кошти на її рахунок. [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути гроші на її рахунки, відновити та розблокувати їх, разом з тим грошові кошти не повернуто, тому позивач змушена була звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 10.05.2023 справу за вказаним позовом призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11.08.2023 представник відповідача - [PERSON] подав до суду клопотання про залишення без руху позовної заяви. 11.08.2023 від представника відповідача - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву у якому останній просив застосувати позовну давність до вимоги про стягнення коштів та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позов є необґрунтованим та безпідставним. Позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві, суду не надано а також не доведено, які саме права або інтереси [PERSON] були порушені банком. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди - позивачем не подано доказів на підтвердження того, що їй завдано моральної шкоди, не вказано в чому саме полягає заподіяна їй моральна шкода, з яких міркувань остання виходила, визначаючи її розмір та не надала доказів на підтвердження своїх доводів. Крім того, позов не відповідає вимогам ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки, відсутній розрахунок сум що стягуються та не зазначено докази, що підтверджують вказані обставини (щодо розміру грошових сум). Представник відповідача заявив про застосування строків позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки (пені), оскільки позов було подано у травні 2023 року, а в позовних вимогах пеня стягується за період з 01.03.2021. Ухвалою суду від 16.08.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - [PERSON] про залишення без руху позовної заяви. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.09.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив. 12.10.2023 позивач подала до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи. 13.12.2023 представник відповідача - [PERSON] подав до суду додаткові пояснення по справі. 01.02.2024 представник відповідача - [PERSON] подав до суду клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог про стягнення коштів у сумі 139900,00 доларів США у зв`язку з відсутністю предмету спору. 01.02.2024 позивач подала заяву про відмову від частини позовних вимог. Ухвалою суду від 12.03.2024 було закрито провадження по справі за позовною заявою [PERSON] до АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів в частині позовних вимог щодо повернення суми вкладу та нарахованих процентів щодо зобов`язання вчинити дії, а саме - розблокувати рахунки позивача, щодо стягнення неустойки за прострочку виконання зобов`язання про повернення вкладу. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. Отже, положення ст.625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, норма статті 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Судом встановлено, що між відповідачем та позивачем було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), шляхом підписання Заяви про приєднання № 2390787/050816 від 19.08.2016. На виконання договору позивачу був відкритий рахунок № [NUMBER] в доларах США (а.с. 8). Позивачем 01.03.2021 було подано до відповідача заяву про те, що у жовтні 2020 року з рахунків позивача невідомою особою було знято кошти на загальну суму 139900,00 доларів США (а.с. 19-21). За вказаним у заяві позивача фактом філією - Головного управління по м. Києву та Київській області банку було проведена службова перевірка, в ході якої була подана заява до Національної поліції України, за результатом якої розпочато та розслідується кримінальне провадження № 12021100000000248 від 25.03.2021 за ч. 3 ст. 191 КК України (а.с. 14). 01.01.2024 [PERSON] поновлено залишок коштів на рахунку у сумі 139900,00 доларів США, що підтверджується платіжною інструкцією (МО) № 1471617188911 від 01.01.2024 (а.с. 157). Суд приходить до висновку про те, що на момент звернення позивача до суду із цим позовом не існувало невиконаного грошового зобов`язання акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» перед нею в частині відшкодування майнової шкоди, більш того під час розгляду справи позивач відмовилася від своїх вимог щодо повернення вкладу та нарахованих процентів, а тому положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Дослідивши матеріали справи, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди позивачу. Проте, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 150000,00 грн завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому

Outcome: partial