Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Представник позивача адвокат Орел В.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги, звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив припинити стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , звільнити позивача від сплати аліментів на утримання дитини та стягнути з відповідача судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 31.10.2008 між сторонами укладено шлюб. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] 23.09.2013 рішенням Богодухівського районного суду Харківської області шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 16.10.2013 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі частини доходів. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 18.02.2016 розмір аліментів на утримання [PERSON] зменшено до 1/6 частини всіх доходів. 28.01.2024 [PERSON] за власним бажанням змінив місце свого проживання та проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Таким чином підстави, які слугували для стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина змінилися, отже наявні підстави для припинення стягнення аліментів з позивача та звільнення його від сплати аліментів. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник надав заяву, в якій просив провести підготовче судове засідання без участі позивача та його представника. Відповідач надала заяву, в якій позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, однак зазначила, що заперечує проти стягнення з неї судових витрат, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має джерела доходу. Крім того, просила розгляд справи провести без її участі. Згідно з ч.\~ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати\~позов на\~будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши позовну заяву, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.15) [INFO] народився [PERSON] . Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 23.09.2013 (а.с.16-17) розірвано шлюб між [PERSON] (прізвище до шлюбу « [PERSON] ») та [PERSON] , зареєстрований 31.10.2008 Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління Дніпропетровської області, актовий запис 1041. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище [PERSON] . Згідно рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 16.10.2013 (а.с.17-18) з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частина всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.09.2013 та до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 18.02.2016 (а.с.19-20) зменшено розмір аліментів, утриманих з позивача за рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 16.10.2013 до 1/6 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Згідно копії витягу з реєстру територіальної громади (а.с.13) позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 29.02.2024 (а.с.14) позивач фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 01.03.2024 (а.с.25) за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] , та його син [PERSON] , [INFO] . Житло складається з 3 житлових кімнат, кухні, ванної кімнати. Умови проживання задовільні, є всі умови для комфортного проживання, наявні всі зручності, будинок в належному технічному стані. Для дитини наявна окрема кімната, обладнана всім необхідним. Дитина проживає з батьком з 28.01.2024, вихованням сина займається батько. Вказане жито належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2023 (копія а.с.26). Згідно копії характеристики (а.с.27) [PERSON] з першого класу навчається в Леб`язькому ліцеї. До суду надано також копію форми ОК-5 за період з 212 по 2023 на ім`я [PERSON] (а.с.23-24) на підтвердження отримання позивачем доходу. Згідно копії висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] від 16.03.2023 місце проживання дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити разом з батьком за адресою: [ADDRESS] за взаємною згодою батьків. Згідно довідки від 23.04.2024 (а.с.43) [PERSON] працює в КНП «Чугуївська центральна лікарня ім. М.І.Кононенка», перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 04.01.2023 по 08.11.2025. Згідно копії свідоцтва про шлюб (а.с.44) [PERSON] та [PERSON] уклади 30.08.2014 шлюб, прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Відповідно до ст.141\~СК\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої\~статті 181 СК України\~визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до п.17\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини та звільнення від стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає з батьком. Відповідно ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3\~статті 181 Сімейного кодексу України) та на підстави припинення сплати аліментів.\~Стаття 192 Сімейного кодексу України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а\~стаття 273 Сімейного кодексу України\~додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 Сімейного кодексу України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями\~статті 273 Сімейного кодексу України\~має на меті скасування їх присудження. Положеннями ч. 2\~ст. 188 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з ч. 4\~ст. 273 ЦПК України\~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Факт зміни місця проживання одного з батьків та, як наслідок, залишення дитини проживати з іншим, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача. Як встановлено дитина [PERSON] проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини, які стягуються на підставі рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 23.09.2013. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову, тобто з 16.10.2023 року. Відповідно до положень частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ЦПК України\~не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів та звільнення від стягнення аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Частинами 1-4\~статті 12 ЦПК України\~установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст.\~81, ч. 1 ст.\~83 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно дост.89ЦПКУкраїни суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд розподіляє судові витрати пропорційно відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2,\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК\~України судові\~витрати\~складаються\~з судового\~збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового\~збору,\~порядок\~його\~сплати,\~повернення\~і звільнення\~від сплати\~встановлюються законом. До\~витрат,\~пов`язаних\~з\~розглядом\~справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-6\~статті\~137\~\~ЦПК\~України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розміру судових витрат на надання правової допомоги в розмірі 10000 грн позивачем належних доказів до суду не додано (відсутній договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, факт здійснення позивачем вказаних витрат квитанція/меморіальний ордер/чек). Суд зазначає, що у позові представником позивача зазначено наступне: « попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат складається із сплати судового збору у розмірі 1211й.20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000.00 грн. Загальний розмір понесених позивачем витрат на момент звернення із позовом складає 1211.20 грн. та може бути збільшений під час розгляду справи, про що позивачем буде подаватись окрема заява відповідно до ст. 141 ЦПК України.» Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд зазначає, що до позовної заяви не додано доказів щодо витрат на правничу допомогу за з позовної заяви не вбачається, що такі докази будуть надані в подальшому. Враховуючи вказане, суд вважає за доцільне відмовити позивачу у стягненні з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 10000.00 грн. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2,\~8\~ст.\~141\~ЦПК\~України судовий\~збір\~покладається\~на сторони\~пропорційно\~розміру задоволених\~позовних\~вимог. Інші\~судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом\~справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову \~на\~відповідача; у\~разі\~відмови\~в\~позові\~\~на\~позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211, 20 грн.

Outcome: approved