Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

У січні 2024 року позивач ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №С-401-007104-18-980 у розмірі 15\~329,52 грн. та за кредитним договором №Р24.00401.003922098 у розмірі 68\~896,85 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що 02.10.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, за умовами якого останньому було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] та встановлено максимальний кредитний ліміт у 200\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 24.00% річних. 08.05.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р24.00401.003922098, відповідно до умов якого останній отримав кошти в розмірі 74\~904.00 грн. строком на 48 місяців та зі сплатою відсотків у розмірі 1,99% річних від залишкової суми кредиту. З огляду на те, що [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань за вказаними договорами, у зв`язку з чим утворилась заборгованість та враховуючи те, що позивач на підставі договору факторингу набув право вимоги, останній вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами. Так останнім зазначено про те, що заявлені вимоги є безпідставними оскільки позивачем не надано доказів перерахування коштів та набуття права вимоги. Позивачем надано відповідь на відзив в якому зазначено доводи на спростування позиції відповідача, а також додано витяг з реєстру боржників та виписку по рахунку. Відповідачем надано заперечення в яких останній зазначив, що не згоден з сумою боргу. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 17.01.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Отже, оскільки до суду не надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 02.10.2018 року між ПАТ «Ідея-Банк» та [PERSON] було укладено угоду №С-401-007104-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки за умовами якого останньому було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] та встановлено максимальний кредитний ліміт у 200\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 24.00% річних. Відповідно до розрахунку заборгованості за угодою №С-401-007104-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, її розмір станом на 30.11.2023 становить 15\~329,52 грн. та складається з: заборгованість за основним боргом, 8\~627,14 грн. заборгованість за відсотками. Також надано заяву №С-401-007104-18-980 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк» і заяву №С-401-007104-18-980 на приєднання до договору добровільного страхування життя. Відповідно до копії кредитного договору №Р24.00401.003922098 від 08.05.2018 сторонами якого є ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , останньому було надано кредит у сумі 74\~904,00 грн. строком на 48 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% річних від залишкової суми кредиту. Також вказаним договором передбачено плату за обслуговування кредиту. Що включає в себе надання інформації по рахунку, опрацювання запитів, та інш. Також відповідно до вказаного договору, для повернення коштів за кредитом, банком відкрито рахунок № [NUMBER] . Крім того вказано, що кредит надається у день підписання договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №Р24.00401.003922098 від 08.05.2018, її розмір станом на 30.11.2018 становить 68\~896,85 грн. яка складається з: 20\~398,49 грн. заборгованість за основним боргом, 804,46 грн. заборгованість за відсотками, 47\~693,90 грн. заборгованість за комісіями. Також надано заяву № Р24.00401.003922098 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк» і заяву № Р24.00401.003922098 на приєднання до договору добровільного страхування життя. Крім того, позивачем на підтвердження заявлених вимог, надано виписку за рахунком № [NUMBER] . Згідно копії договору факторингу №07072023 від 07.07.2023, АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» право вимоги за кредитним договором №Р24.00401.003922098 та №С-401-007104-18-980. Вказане підтверджується також: витягом з реєстру боржників; копією платіжної інструкції №19913. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це встановлено в частині першій статті 1048 ЦК України. Згідно ч.1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. З огляду на те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт отримання коштів за вказаними договорами, які не повернуто, та виходячи зі змісту доказів наданих позивачем, заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором №С-401-007104-18-980 та за в частині стягнення заборгованості за договором №Р24.00401.003922098 (заборгованість за основним боргом, заборгованість за відсотками) підлягають задоволенню. Що ж до вимог про стягнення заборгованості за комісією (договір № Р24.00401.003922098), суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями абзацу 3 частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга, це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі N 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі N 708/195/19. З огляду на те, що позивачем нараховано плату у вигляді комісії за дії, які не є послугою у розумінні приписів Закону і повинні надаватися безоплатно, заявлена до стягнення складова заборгованості - заборгованість за комісіями, не підлягає задоволенню. Посилання відповідача щодо не вірно розрахованої суми заборгованості не заслуговує на увагу, оскільки останнім не надано власного розрахунку заборгованості. Інші доводи відповідача щодо не згоди з заявленими позовними вимогами, спростовуються наявними у справі доказами. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі в розмірі 1\~164,16 грн. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 599, 654, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial