Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

У січні 2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Приватного підприємства «Пультова охорона Шериф» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного підприємства «ПУЛЬТОВА ОХОРОНА ШЕРИФ» заборгованість за Договором № 4195 КВ про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони від 23 березня 2017 року в загальній сумі 5 750,00 сума боргу за надані послуги по Договору. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 березня 2017 року між Приватним підприємством «Пультова охорона Шериф» та [PERSON] укладено Договір № 4195 КВ про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони. Вартість обраних замовником послуг становила 305,00 грн. за один місяць їх надання. ПП «Шериф- пультова охорона» свої зобов`язання перед відповідачем, відповідно до умов Договору, виконало в повному обсязі, надавши охорону об`єкту за адресою: [ADDRESS] . Натомість відповідач, свої зобов`язання в частині сплати вартості послуг охорони не виконав. В наслідок чого у неї наявна заборгованість в загальному розмірі 5750,00 грн., яка складається із заборгованості за отримані послуги. На підставі викладеного позивач просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі та стягнути заборгованість. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.03.2024 року було відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивача, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, у позовній заяві просив суд розглянути вказану справу за відсутності представника позивача в судовому засіданні, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Так, у призначені судові засідання відповідач не з`явився, поштові відправлені, направлені на його адресу повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Крім того, на офіційному веб-сайті Шевченківського районного суду міста Києва було розміщено оголошення про виклик у судове засідання відповідача. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 березня 2017 між Приватним підприємством «Пультова охорона Шериф» та [PERSON] укладено Договір № 4195/КВ про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони (надалі - Договір). Відповідно до п. 1.3.1. Договору, охорона Об`єкта - здійснюється виконавцем шляхом спостереження за станом технічних засобів охоронної сигналізації, яка встановлена на об`єкті замовника та автоматично сповіщає про проникнення в приміщення чи порушення архітектурно-будівельних конструкцій, а також забезпечення негайного виїзду Групи Швидкого Реагування з метою вжиття заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання ОС, та при необхідності - затримання осіб, які проникли на об`єкт. Пунктом 1.2. Договору визначено, що послуги надаються за адресою, яка вказана в Додатку № 1 до Договору. Так, згідно п.1. Додатку № 1 адреса об`єкта - [ADDRESS] . Згідно із п. 2.1. Договору, визначено, що вартість обраних замовником послуг, згідно переліку викладеному в пункті 1.3. Договору, визначаються у Додатку №1. В свою чергу згідно п.2. Додатку №1 вартість обраних відповідачем послуг складає всього 305,00 грн. за один місяць їх надання. Згідно із положень п.2.3. Договору, оплата за цим Договором здійснюється на умовах передоплати і проводиться Замовником щомісячно, протягом перших п`яти календарних днів місяця в якому надаються послуги. Відповідно до п.3.2.16. Договору, замовник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату послуг, що надаються виконавцем згідно умов Договору. Крім того, п. 8.1.- 8.2. Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом календарного року, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання обома Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо за 15 днів до закінчення дії Договору жодна зі Сторін не вимагатиме його припинення, Договір вважається продовжений на той же термін, без обмежень кількості разів продовження дії Договору. Згідно із підпункту «а» п. 4.1.4. Договору виконавець має право достроково розірвати Договір, попередньо повідомивши про це Замовника, якщо останній не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному Договору. 26.12.2023 Приватним підприємством «Пультова Охорона Шериф» на адресу відповідача було направлено Повідомлення-вимога Вих. №08-12/22-2 про неналежне виконання зобов`язань за договором №4195/КВ та сплату грошових коштів, з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 5750,00 грн. Однак вищевказана вимога, з сторони відповідача, була залишена без реагування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. За приписами ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положенням ч. 1 ст. 903 ЦК України передбачений обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 978 Цивільного кодексу України за договором охорони - охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату. Судом установлено, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідні послуги в повному обсязі. Проте, відповідачем не виконуються грошові зобов`язання по сплаті вартості наданих Позивачем послуг. Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки, відповідачем порушене зобов`язання з оплати отриманих послуг охорони, що встановлені умовами Договору, за ним обліковується прострочена заборгованість на загальну суму 5 750,00 грн., яка складається з - 5 750,00 грн. заборгованості за отримані послуги. Вказаний розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Однак, відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору з боку відповідача суду надано не було. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті послуг охорони, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved