Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

Позивач 30.01.2024 року звернувся до Херсонського міського суду херсонської області із даним позовом, в якому просить: стягнути з відповідача компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Позов мотивований таким. [PERSON] є батьком у багатодітній сім`ї. На підставі поданої заяви до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної ради у м. Херсоні, сім`ї призначено грошову допомогу по червень 2022 року включно. З лютого 2022 року по 11.11.2022 року сім`я позивача знаходилась в місті Херсоні, на окупованій території, проте грошова допомога з липня 2022 року не виплачувалася. Після деокупації міста Херсона, [PERSON] неодноразово протягом листопада 32022 року лютого 2023 року звертався до начальника Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної ради у м. Херсоні з питання виплати допомоги, питання відмовлялись розглядати під різними приводами. Статус багатодітної сім`ї встановлено ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства». Має посвідчення батьків багатодітної сім`ї, строк якого продовжено до 19.11.2036 року. Для продовження посвідчення співробітники управління вимагали надавати довідки про навчання дочки дружини, нібито така допомога надається вперше. Саму грошову допомогу нараховувано на відповідний строк дії посвідчення. Відповідно до ст. 19 Конституції України, ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. На отримувача допомоги на дітей покладено обов`язок лише надати відомості про себе та членів своєї сім`ї, причому у любій формі, в тому числі усній. Управлінням в черговий раз грошову допомогу було призначено з обмеженням строку до 30.06.2022 року. Такі незаконні дії відповідача призвели до негативних наслідків. Оскільки м. Херсон на той час (30.06.2022 р.) було окуповано рф, то ані строк дії посвідчення батьків багатодітної сім`ї, ані виплату допомоги на дітей не було продовжено. Відтак багатодітна сім`я позивача залишилась без спеціального статусу та без державної допомоги, яка була вкрай потрібною. Виплату допомоги на дітей може бути припинено лише з підстав, визначених у п. 11 Порядку виплати допомоги на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2019 року за № 250, було відновлено лише з березня 2023 року, а фактично виплату допомоги поновлено з липня 2023 року. Внаслідок незаконних дій відповідача, в період з липня 2022 року по лютий 2023 року, не булу виплачена допомогу в розмірі 29400,00 грн. Внаслідок незаконних вимог відповідача щодо отримання довідок про навчання дітей та необхідності подання заяв про призначення допомогу на дітей разом з ксерокопіями посвідчень членів багатодітної сім`ї протягом 2021-2023 років, позивачу доводилось кожного півроку вчиняти багато різних дій, які він не був зобов`язаний за законом вчиняти. Наведені дії забирали багато часу та зусиль, тому що позивачу доводилось відвідувати відповідача разом з маленькими дітьми, а у 2023 році ще й з вагітною дружиною та разом з дітьми, а після народження 5-ї дитини ще й з грудною дитиною. Що суттєво відволікало його від численних домашніх справ та приводило до порушення звичного перебігу сімейного життя. Така ситуація негативно впливала на його самопочуття, систематично доводилось нервувати. Так, внаслідок тривалих незаконних дій відповідача відносно [PERSON] , останньому спричинено душевні страждання в період 2021-2023 років, тобто на протязі 3-х років, яку він оцінює в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді від 05.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представником відповідача подано відзив, в якому вказано, що відповідач позов не визнає, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Процесуальна позиція відповідача мотивована наступним. Родина [PERSON] перебуває на обліку управління, виховує п`ятеро дітей. А саме: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Вимоги законодавства з питання продовження дії посвідчень батьків та дітей багатодітної сім`ї для родини [PERSON] виконано відповідно до чинного законодавства. Позивач неправильно тлумачить норми законодавства, в тому числі щодо виготовлення і видачі посвідчень. Дії працівників управління щодо вимог надання позивачем відповідних довідок є законні, обґрунтовані та жодним чином не порушують його законних прав та інтересів. Грошова допомога сім`ї позивача дійсно не нараховувалась у період з липня 2022 року по лютий 2023 року у зв`язку з тим, що м. Херсон перебувало в окупації військами рф і управління праці та соціального захисту населення не здійснювало своїх функцій. Позивачем було подано скаргу до Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Херсонській області щодо недоотримання ним соціальної допомоги за період з 22.07.2022 року по лютий 2023 року. За результатами розгляду, складено акт, яким встановлено відсутність факту недоотримання сім`єю [PERSON] сум державної соціальної допомоги, а навпаки виявлено надмірно виплачені кошти цій родині у сумі 16800,00 грн. з причин неповідомлення заявником інформації про вибуття дочки [PERSON] з навчання в академічну відпустку. Доказів завдання моральної шкоди діями управління позивачем не надано. Відповідно до відомостей «Укрпошти», позивачем отримано відправлення (відзив) 20.02.2024 року. Відповідь на відзив не подано. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Так, родина [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Херсоні ради, як багатодітна сім`я, що вбачається з копії посвідчення серія [NUMBER] , яке видане 16.09.2020 року, неодноразово продовжено дії посвідчення, термін дії до 19.11.2036 року. Відповідно до копії акту проведення перевірки дотримання прав дітей №4/03-08/2023 від 18.10.2023 року, встановлено, що в ході перевірки встановлено наступне. Вимоги законодавства з питання продовження дії посвідчень батьків та дітей багатодітної сім`ї для родини [PERSON] виконано. Встановлено, що має місце факт надміру нарахованих коштів у сумі 16800,00 грн., як наслідок перебування [PERSON] в академічній відпустці. Згідно із\~ст. 4 ч. 1 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1\~ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно із положеннями\~статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За вимог\~\~Цивільного кодексу України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. (ч. 1\~ст. 1166 Цивільного кодексу України). За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої\~ст.1166 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог\~ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації. За змістом\~статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Такі збитки підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) посадової або службової особи органу державної влади, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіянням шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) посадової або службової особи органу державної влади має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування інших збитків. Позивачем не надано доказів, на підтвердження факту, що компетентним органом встановлено незаконність дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Судом, визначеним законом, для розгляду справ про визнання дій (бездіяльності) посадової або службової особи органу державної влади неправомірними (суб`єктом владних повноважень) - є адміністративний суд. Таким чином позивачем не надано належних й допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень щодо доведеності факту незаконних дій Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної ради у м. Херсоні з питань виконання, покладених на управління державою обов`язків щодо забезпечення прав багатодітних сімей, які перебувають на обліку й відповідно не надано доказів завдання моральної шкоди внаслідок дій (бездіяльності) відповідача у справі. Стаття 56 Конституції України\~передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17). Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність всіх складових елементів правопорушення. При цьому, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.01.2023 року по справі № 454/287/22. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed