Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

У лютому\~2024 року акціонерне товариство СЕНС БАНК звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 501432694 від 15.02.2022\~року в сумі 238487,19\~грн та судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що відповідач та АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», уклали кредитний договір № 501432694 від 15.02.2022\~року,\~відповідно до\~якого відповідач\~отримав кредитну\~картку із встановленим кредитним лімітом 157860,00 грн із сплатою 21,99 % на рік на 48 місяців. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 22.08.2023\~року має заборгованість 238487,19\~грн, з яких: 145594,30\~грн \~тіло кредиту,\~43640,57\~грн \~відсотки за\~користування кредитом,\~49252,32\~грн -\~комісія. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини не повідомив, відзиву не подав. Суд з урахуванням заяви позивача ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.02.2022\~року відповідач та АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», уклали кредитний договір № 501432694, відповідно до якого відповідач отримав кредитну картку із встановленим кредитним лімітом 157860,00 грн із сплатою 21,99 % на рік на 48 місяців. Водночас паспортом споживчого кредиту передбачена сплата позичальником 3078,27 грн щомісячно комісії за розрахунково-касове обслуговування. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 501432694 від 15.02.2022 року, станом на 22.08.2023\~року заборгованість за кредитним договором становить 238487,19\~грн, що складається з: 145594,30 грн тіло кредиту, 43640,57 грн відсотки за користування кредитом, 49252,32 грн - комісія. Статтею 13 Закону України Про споживче кредитування визначено, що обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Кредитодавець такого обов`язку не виконав. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) зроблено висновок, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року в справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) зазначено, що «оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених\~статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року в справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21) зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. За таких обставин положення оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501432694 на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 15.02.2022 в частині встановлення позичальнику обов`язку із сплати комісії за обслуговування (управління) кредитної заборгованості у розмірі 1,95 % щомісячно, що становить 3078,27 грн щомісяця, є нікчемним. Статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За період існування кредитних правовідносин між сторонами відповідач сплатив позивачу комісію на загальну суму 6156,54 грн. (а.с.15) Отже, суд доходить висновку, що сплачена відповідачем комісія підлягає зарахуванню до основної заборгованості відповідача в порядку ст. 216 ЦК України. Враховуючи наведене,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню заборгованість\~за тілом\~кредиту 145640,57\~грн,\~процентами (проценти\~за користування\~кредитом 43640,57\~грн \~сплачена комісія\~у сумі\~6156,54\~грн)\~- 37484,03 грн, а всього: 183078,33 грн. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Тобто, позовні вимоги є частково законними та обґрунтованими матеріалами справи, та підлягають частковому задоволенню, а заборгованість у сумі 12497,39 грн стягненню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial