Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Позовна заява обґрунтована тим, що 09 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 5 500,00 дол. США. Відповідно до п.5 даного Договору сторони домовились, що окрема розписка Позичальником про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним Договором - надається. Відповідно до п.3 Договору повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне проходити у готівковій формі у доларах США. Також у даному Договорі позики сторони домовились, що за кожен місяць користування грошима Позичальник сплачує Позикодавцю 2,92% від суми проінвестованих ним коштів. Позичальнику нараховуються відсотки щомісяця (п.2 Договору). У разі недотримання строків Позикодавець виплачує Позичальнику пеню в розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожний тиждень прострочення обумовлених термінів (п.7 Договору).Відповідно до даних умов Договору відповідач власноручно склав розписку від 09.06.2021 року про те, що отримав у борг від позивача 5 500 дол. США, які зобов`язувався повернути своєчасно у повному обсязі позивачу до 09.06.2022 року з урахуванням 35% на рік від запозиченої у борг суми. У разі недотримання відповідач зобов`язувався виплатити пеню в розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати. Крім того, 01 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 2 000,00 дол. США. на строк до 01.12.2021 року. Відповідно до п.5 даного Договору сторони домовились, що окрема розписка Позичальником про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним Договором - надається. Відповідно до п.3 Договору повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне проходити у готівковій формі у доларах США. Також сторони домовились, що за кожен місяць користування грошима Позичальник сплачує Позикодавцю 10% від суми проінвестованих ним коштів, (п.2 даного Договору). Позичальник виплачує відсотки щомісяця. У разі недотримання строків Позикодавець виплачує Позичальнику пеню в розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожний тиждень прострочення обумовлених термінів (п.7 даного Договору). Відповідно до даних умов Договору відповідач власноручно склав розписку від 01.09.2021 року про те, що отримав у борг від позивача 2 000 дол. США, які зобов`язувався повернути своєчасно у повному обсязі позивачу до 01.12.2021 року з урахуванням 10% на місяць від запозиченої у борг суми.У разі недотримання відповідач зобов`язувався виплатити пеню в розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати. Як зазначає позивач, банк свої зобов`язання за договором позики виконав. Однак, відповідач не дотримується умов укладеного договору, а саме не здійснює повернення позики та відсотків, вимогу позивача повернути йому грошові кошти ігнорує, внаслідок чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договорами позики від 09.07.2021 року та 01.09.2021 року у загальному розмірі 22 178, 28 дол. США, а також судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 05.03.2023 було визначено провести розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судовому засіданні. Позивач та його представник - адвокат Градовська О.П. у судовому засіданні, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином. В підготовчому засіданні від 05.12.2023 судом було надано відповідачу час для ознайомлення з позовними вимогами та подачі відзиву на позов У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. 09 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п. 1 Договору Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у позику грошові кошти в сумі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ 27,176 грн./1 долар США на момент укладення договору складає 149 470 грн. 20 коп. які Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю не пізніше 09 червня 2022 року Згідно із пп. 2,3 Договору Сторони домовились, що за кожен місяць користування грошима Позичальник сплачує Позикодавцю 2,92% від суми проінвестованих ним коштів. Позичальник виплачує належні Позикодавцеві відсотки піврічно. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне проходити в готівковій формі у місті Києві у доларах США. Відповідно до п.5 Договору Сторони домовились, що окрема розписка Позичальником про передачу йому визначеної суми грошових коштів за даним Договором - надається. Відповідно до даних умов Договору [PERSON] власноручно склав розписку від 09.06.2021 року про те, що отримав у борг від [PERSON] 5 500 дол. США, які зобов`язувався повернути своєчасно у повному обсязі [PERSON] до 09.06.2022 року з урахуванням 35% на рік від запозиченої у борг суми. Крім того, 01 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 2 000,00 дол. США. на строк до 01.12.2021 року. Відповідно до п. 1 Договору Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у позику грошові кошти в сумі 2 000 (дві тисячі) доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ 26,89 грн./1 долар США на момент укладення договору складає 53 780 грн. 00 коп., які Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю не пізніше 01 грудня 2021 року. Згідно із пп. 2,3 Договору Сторони домовились, що за кожен місяць користування грошима Позичальник сплачує Позикодавцю 10% від суми проінвестованих ним коштів. Позичальник виплачує належні Позикодавцеві відсотки щомісячно. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне проходити в готівковій формі у місті Києві у доларах США. Відповідно до п.5 Договору Сторони домовились, що окрема розписка Позичальником про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним Договором - надається. Відповідно до даних умов Договору [PERSON] власноручно склав розписку від 01.09.2021 року про те, що отримав у борг від позивача 2 000 дол. США, які зобов`язувався повернути своєчасно у повному обсязі позивачу до 01.12.2021 року з урахуванням 10% на місяць від запозиченої у борг суми. Як зазначив позивач, він неодноразово з метою повернення коштів намагався зв`язатись з відповідачем, однак останній ухилявся від свого обов`язку їх повернути. Відповідач обставини викладені в позовній заяві не спростував, відзиву на позов до суду не подав. Таким чином, станом на день ухвалення рішення відповідач свої зобов`язання за договорами позики не виконав. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст. 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом. Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 16 січня 2019 року №373/2054/16-ц). Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, зазначені у договорах позики та в розписках суми позики в передбачені строки не повернув. Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 09.06.2021 року у сумі 5 500,00 дол. США та за договором позики від 01.09.2021 року у сумі 2 000,00 дол. США. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, згідно із п. 2 Договору позики від 09.06.2021 року Сторони домовились, що за кожен місяць користування грошима Позичальник сплачує Позикодавцю 2,92% від суми проінвестованих ним коштів. Позичальник виплачує належні Позикодавцеві відсотки піврічно. Згідно розрахунку, наданого позивачем сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 09.06.2021 по 28.08.2023 складає 4 277,19 доларів США. Також, згідно із п. 2 Договору позики від 01.09.2021 року Сторони домовились, що за кожен місяць користування грошима Позичальник сплачує Позикодавцю 10% від суми проінвестованих ним коштів. Позичальник виплачує належні Позикодавцеві відсотки щомісячно. Згідно розрахунку, наданого позивачем сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01.09.2021 по 28.08.2023 складає 4 780,27 доларів США. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку наданого позивачем, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відсотки за весь період користування за Договором позики від 09.06.2021 року у розмірі 4 277,19 доларів США та за Договором позики від 01.09.2021 року у розмірі 4 780, 27 доларів США. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та пені на суму позики,відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне. Згідно із Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Позивачем, пеня та 3 % річних за Договором від 09.06.2021 року нараховані за період з 10.06.2022 року по 28.08.2023 року, а за Договором від 01.09.2021 року нараховані за період з 02.12.2021 року по 28.08.2023 року, тобто у той час, як в Україні діяв воєнний стан. Враховуючи те, що прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати позики відповідача виникло у період дії в Україні воєнного стану, суд вважає, що з відповідача не підлягають стягненню пеня та 3 % річних за Договором від 09.06.2021 року нараховані за період з 10.06.2022 року по 28.08.2023 року, за Договором від 01.09.2021 року нараховані за період з 02.12.2021 року по 28.08.2023 року. А тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представником позивача надано суду копію Договір про надання правової допомоги від 21.08.2023 року; Копію платіжної інструкції №147229758 від 23.08.2023 року на суму 11 000,00 грн.. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Основною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. За вказаних вище обставин, виходячи з обсягів та складності справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати по оплаті правової допомоги у сумі 11 000, 00 грн., яка сплачена згідно платіжної інструкції №147229758 від 23.08.2023 року. Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає вимоги позивача частково обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 6 054,83 грн.. Враховуючи вище викладене та

Outcome: partial