Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання згідно Договору №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року за вересень місяць 2021 року у розмірі 11\~250 грн, за травень місяць 2022 року у розмірі 11\~625 грн, за червень місяць 2022 року у розмірі 11\~250 грн, за липень місяць 2022 року у розмірі 11\~625 грн, за серпень місяць 2022 року у розмірі 11\~625 грн, за вересень місяць 2022 року у розмірі 11\~250 грн, за жовтень місяць 2022 року у розмірі 11\~625 грн, за листопад місяць 2022 року у розмірі 11\~250 грн, а всього 91\~500 грн та моральної шкоди у загальному розмірі 1\~755\~609 грн. Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2014 року частково задоволено позов [PERSON] , вирішено стягнути з [PERSON] та його поручителів у солідарному порядку на користь [PERSON] заборгованості за договором №22/2008ЛФ, а саме 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього 45 972,25 грн. Разом з тим, відповідачі ухиляються від виконання рішення суду, кошти не повертають. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до п.4.3 кредитного договору в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або користування кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п.5.1 договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За своєю правовою природою така сума є неустойкою. Якщо зобов`язання боржником порушене, стягнення неустойки є наслідком такого порушення. Таким чином, додаткові проценти за користування кредитом по договору за вересень\~місяць 2021\~року у\~розмірі 11\~250\~грн,\~за травень\~місяць 2022\~року у\~розмірі 11\~625\~грн,\~за червень\~місяць 2022\~року у\~розмірі 11\~250\~грн,\~за липень\~місяць 2022\~року у\~розмірі 11\~625\~грн,\~за серпень\~місяць 2022\~року у\~розмірі 11\~625\~грн,\~за вересень\~місяць 2022\~року у\~розмірі 11\~250\~грн,\~за жовтень\~місяць 2022\~року у\~розмірі 11\~625\~грн,\~за листопад\~місяць 2022\~року у\~розмірі 11\~250\~грн,\~а всього\~91\~500\~грн. Оскільки відповідачі добровільно кошти не повертають, змушений звернутись до суду із позовом. Окрім цього, з березня місяця 2013 року позивач не має доступу до свого майна, не може ним вільно розпоряджатись. Є інвалідом другої групи, йому необхідні кошти на проживання, на лікування, на харчування. Грошові кошти, які він заощаджував та накопичував для проведення лікування стали недоступними йому внаслідок протиправних дій відповідачів. Внаслідок неможливості користуватися, розпоряджатися, використати свої власні кошти на свій власний розсуд, в тому числі на оперативне лікування, щоденно зазнає фізичного болю та душевних страждань. Ним опановує сильне хвилювання і незрозумілий страх у зв`язку із неможливістю доступу до своїх власних коштів, які кожного дня знецінюються. В час, коли стан його здоров`я з кожним днем погіршується, провести оперативне лікування за ці кошти є нереальним, оскільки він не має до них доступу. Наслідком цього є фізичні та психічні труднощі, душевні страждання, які призводять до послаблення нервової системи і спричинення стресової ситуації. Навіювання і марення цими думками, викликає душевну і фізичну біль, емоції які тісно пов`язані з вегетативною нервовою системою спричиняють прискорення частоти пульсу, з`являється серцебиття, що призводить до зміни ритму серцевої діяльності, збільшується потовиділення, прискорюється артеріальний тиск і появляється нудота. Протиправні дії відповідачів, пагубно вплинули на його здоров`я, психіку, поведінку, змінились умови та відношення до життя. Відчуває душевну пустоту, пригнічене відчуття тривоги, безвихідь і безпорадність, він подавлений і спустошений цими неправомірними діями відповідачів, вони принижують мою честь і гідність як людини. Він змінив свій звичайний образ життя, режим праці і відпочинку, взаємовідносин зі своїм мікро- і макросередовищем. У нього з`явилась головна біль, підвищена подразливість і збудження, неоправдана швидка втома, стійке безсоння, відсутність фізичної і душевної енергії, сформувалось почуття власної неповноцінності, психічний стан подавлений, відчуття страху і розгубленість - це наслідок неправомірних дій відповідачів. Вважає, що 1\~755\~609\~грн.\~є належною компенсацією за завдану моральну шкоду, що відповідає межам розумності та справедливості відносно нього як інваліда і тому фізичному болю та душевним стражданням, які він зазнає на протязі 10 років внаслідок протиправних дій відповідачів. Ухвалою від 07 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного судового провадження без повідомлення сторін, надано відповідачам строк на подання відзиву. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2023 року призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та з метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Від відповідачів відзив не поступав. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів, призначено справу до судового розгляду по суті. Окрім цього, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі №463/3395/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів. Об`єднано в одне провадження справи: №463/6388/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за вересень місяць 2021 року у розмірі 11\~250 грн, за вересень місяць 2022 року у розмірі 11\~250 грн, за жовтень місяць 2022 року у розмірі 11\~625 грн, за листопад місяць 2022 року у розмірі 11\~250 грн, а всього 45\~375 грн на підставі Договору №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року та моральну шкоду у розмірі 777\~888,00 грн за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання згідно Договору №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року; №463/3395/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання згідно Договору №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року за травень місяць 2022 року у розмірі 11\~625 грн, за червень місяць 2022 року у розмірі 11\~250 грн, за липень місяць 2022 року у розмірі 11\~625 грн, за серпень місяць 2022 року у розмірі 11\~625 грн, а всього 46\~125 грн та моральної шкоди у розмірі 977\~721,00 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав з аналогічних підстав. Відповідачі у судові засідання неодноразово не прибули, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомленими шляхом надсилання судових повісток за адресою реєстрації місця проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі Судової влади України, причин неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали. З врахуванням наведеного, суд вважає, що у відповідності до ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідачів, на основі наявних доказів, ухваливши заочне рішення. Дослідивши подані докази та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.04.2008 між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20 000 грн. на строк до 04.04.2010 зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699% від суми залишку кредиту, за кожен день користування. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.04.2008 між КС «Либідь» в особі Львівської філії та [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки №22/2008ЛФ/1 та №22/2008ЛФ/2 відповідно, за умовами яких поручителі зобов`язались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. КС «Либідь» в особі Львівської філії виконала своє зобов`язання надавши [PERSON] обумовлену суму кредиту. Згідно договору про відступлення права вимоги від 29.03.2013 до позивача [PERSON] перейшли всі права первісного кредитора у вищезазначеному зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав, а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору. Судом також встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн. та солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн. тіла кредиту, 20 972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12 500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року зазначене рішення залишено без змін. Згідно ч.4 та ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення договору, факт переходу прав та обов`язків кредитора до позивача відносно відповідачів, та факт існування заборгованості та, зокрема, тіла кредиту в розмірі 12 500 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не виконують зобов`язання по кредитному договору, вказані обставини відповідачі не заперечили та не спростували. Відповідно до ст.554 ч.1 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із п.2.1 договорів поруки, поручителі зобов`язуються відповідати перед кредитодавцем в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що виникають з договору № 22/2008ЛФ від 04.04.2008. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто із змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного і того ж зобов`язання одночасно з боку декількох осіб. Така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями. Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Відповідно до норм законодавства у такому випадку кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники. Відповідно до п.4.3 кредитного договору, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користуванням кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п.5.1 договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Зазначена заборгованість за своєю правовою природою є неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно вимог ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Неустойка є способом забезпечення виконання зобов`язання та наслідком його порушення. До моменту порушення зобов`язання неустойка виконує функцію забезпечення, тобто стимулює боржника до належного виконання. Якщо зобов`язання боржником порушене, стягнення неустойки є наслідком такого порушення. Згідно вимог ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Тому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата Верховного Суду вважала, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Відповідну позицію викладено у постанову Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц. При цьому суд враховує, що у постанові 30 січня 2019 року (справа № 755/10947/17,провадження № 14-435цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається із матеріалів позову, додаткові проценти за користування кредитом по договору становлять за вересень місяць 2021 року у розмірі 11\~250 грн, за травень місяць 2022 року у розмірі 11\~625 грн, за червень місяць 2022 року у розмірі 11\~250 грн, за липень місяць 2022 року у розмірі 11\~625 грн, за серпень місяць 2022 року у розмірі 11\~625 грн, за вересень місяць 2022 року у розмірі 11\~250 грн, за жовтень місяць 2022 року у розмірі 11\~625 грн, за листопад місяць 2022 року у розмірі 11\~250 грн, а всього 91\~500 грн. Вказані розрахунки відповідачі не заперечили та не спростували. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки заборгованість за договором №22/2008ЛФ від 04.04.2008 станом на грудень 2019 року погашена не була, таким чином позивач [PERSON] має право на додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а тому вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення. Разом з тим, в частині стягнення моральної шкоди - суд приходить до наступного. Дійсно, відповідно до положень ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Залежно від об`єкта розрізняють делікатну відповідальність за завдання шкоди майну та делікатну відповідальність за завдання шкоди особі. Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. При визначенні розміру моральних збитків суд виходить також з п.п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд вважає, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів заподіяння відповідачами маральної шкоди позивачу, зокрема, саме у спірні періоди. Не містить позов і розрахунку такого розміру. Жодних об`єктивних доказів наявність розладів здоров`я, душевних страждань, психологічних переживань, позивач не наводить, як і доказів щодо наявності причинно-наслідкових зв`язків між цим, а тому відповідно підстав для стягнення моральної шкоди з відповідачів немає. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення позову, з відповідачів в рівних частках на користь держави слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 992,4 грн. Разом з тим, суд приходить до переконання, що підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат немає, оскільки доводи позивача жодними об`єктивними доказами не підтверджені.

Outcome: approved