Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . При цьому, позивач відзначає, що після розірвання шлюбу між сторонами їх спільна дочка залишилась проживати з нею. Також позивач вказує, що з часу розірвання шлюбу відповідач не приймає жодної участі у вихованні, утриманні розвитку дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям і навчанням та навіть не намагався зв`язатися з нею, хоча перешкод в цьому йому не чинилося, внаслідок чого дочка не знає батька, не спілкується з ним і оскільки проживає разом із нею, то знаходяться на повному її утриманні так як відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, а вона не стягувала з нього аліментів. У зв`язку з чим позивач пред`явила до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . 08.02.2024 року ухвалою суду (а.с.19-20) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу суду відзив на позов, а також вирішене питання про витребування від органу опіки та піклування письмового висновку щодо розв`язання спору у даній справі, а від Балтського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію актового запису про народження дитини. У відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України, копію зазначеної ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу і третій особі також копію позовної заяви і доданих до неї документів. У встановлений судом строк відповідач [PERSON] не скористався своїм процесуальним правом учасника справи, відзив на позовну заяву не подав. 27.03.2024 року ухвалою суду (а.с.49-50) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено її розгляд по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 13 ст. 128 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчить довідка про доставку SMS від 28.03.2024 року (а.с.54) на номер телефону, згідно поданої нею заяви від 02.02.2024 року (а.с.15). При цьому, 26.04.2024 року позивачем було подано до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи, а також не наполягає на допиті свідків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому до вимог ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення 0600257825580 із судовою повісткою, яке надсилалось за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації наданої Кодимською міською радою Подільського району Одеської області від 06.02.2024 року № 03-17/460 (а.с.18), та яке 16.04.2024 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20 ) про відсутність адресата за вказаною адресою. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання третя особа була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 і 2 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка від 29.03.2024 року про вручення судової повістки (а.с.56), а також шляхом доставлення 28.03.2024 року судової повістки до електронного кабінету цієї особи, що підтверджує відповідна довідка про доставку електронного документу (а.с.55). При цьому, 26.04.2024 року [PERSON] , яка є представником за довіреністю органу опіки та піклування, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, в якій просила при ухваленні рішення врахувати наданий суду висновок щодо розв`язання спору у даній справі. Згідно положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. [INFO] у позивача [PERSON] народилась дитина - дочка [PERSON] , при цьому відомості про батька були внесенні на підставі ч.1 ст. 135 СК України за заявою матері, про що свідчить копія актового запису про народження № 135 від 26.06.2013 року (а.с.29) наданого суду Балтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) супровідним листом за № 300/24.18-21 від 14.02.2024 року (а.с.28). В період з 23.10.2013 року до 10.07.2016 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 06.06.2016 року у справі № 503/613/16-ц (а.с.4-5), яке набрало законної сили 11.07.20216 року та згідно якого малолітню [PERSON] , [INFO] , залишено з матір`ю - [PERSON] . 25.02.2014 року на підставі спільної заяви батька та матері про визнання батьківства № 06/04.1-54 від 08.02.2014 року, були внесені зміни до актового запису про народження № 135 від 26.06.2013 року щодо відомостей про батька, а саме внесення відомостей про особу [PERSON] , [INFO] , як батька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними відмітками у актовому записі про народження № 135 від 26.06.2013 року. Позивач [PERSON] має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, про що свідчить копія посвідчення серії [NUMBER] , виданого Кодимською міською радою Подільського району Одеської області 18.11.2021 року строком дії до 24.12.2027 року (а.с.8). Малолітня [PERSON] має право на пільги, передбачені законодавством України для дітей з багатодітної сім`ї, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого Кодимською міською радою Подільського району Одеської області 18.11.2021 року строком дії до 12.06.2027 року (а.с.9). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 09.01.2024 року (а.с.10), складеного депутатом Кодимської міської ради Романенком В.Ф. та зареєстрованого за № 11 від 09.01.2024 року, [PERSON] , проживає разом чоловіком [PERSON] та дітьми, а [PERSON] , який є батьком [PERSON] , не приймає участі у її вихованні, аліментів не сплачує, з дитиною не спілкується. Згідно характеристики на ученицю КЗ «Опорний заклад «Кодимський ліцей № 2» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області [PERSON] , [INFO], складеної директором школи та класним керівником 22.01.2024 року (а.с.11), [PERSON] навчається у Кодимському ліцеї з 1 класу, за час навчання зарекомендувала себе як старанна, здібна, відповідальна учениця, мати [PERSON] цікавиться навчанням доньки та відповідальне ставиться до її виховання, відвідує школу. Батько [PERSON] не цікавиться справами доньки, її навчанням, за час навчання жодного разу до школи не приходив. Висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 28.03.2024 року № 938, позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним, про що свідчать копії відповідного висновку та рішення. Нормативно-правове застосування: У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.2 і 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Схожі за своєю суттю принципи закріплені у пунктах 6-7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. В свою чергу, згідно до пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно до абзацу другого пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Свідченням втрати відповідачами інтересу до своїх малолітніх дітей є їх ігнорування судових засідань, незважаючи на належне повідомлення про час його проведення, та не подання до суду будь-яких заперечень проти позбавлення батьківських прав, які за змістом п.58 рішення Європейського Суду з прав людини, прийнятого у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, могли б бути свідченням її інтересу до своїх дітей. У відповідності до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.. Крім того, згідно до положень ч.4-5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.4 ст. 164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року № 789-XII передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Висновки суду - щодо обґрунтованості позову: Копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , Серії [NUMBER] від 26.06.2013 року (а.с.6), що була завірена позивачем [PERSON] додана нею до позовної заяви суд не приймає, внаслідок недійсності самого оригіналу цього документа та його відсутності у позивача [PERSON] , тобто на підставі ч.5 ст. 95 ЦПК України, оскільки відповідно до запису зробленого у графі 19 актового запису про народження № 135 від 26.06.2013 року (а.с.29) свідоцтво серії [NUMBER] було вилучено з виданням нового свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 25.02.2014 року, внаслідок внесення змін до згаданого актового запису. Таким чином твердження позивача зазначене у позовній заяві про знаходження у неї оригіналу свідоцтва про народження копію якого вона додала до позовної заяви не відповідає дійсності. Обставини справи свідчать про небажання відповідача [PERSON] займатися вихованням своєї дитини - малолітньої [PERSON] та його самоусунення від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини, тобто наявна підстава для позбавлення батьківських прав, передбачена пунктом 2 ч.1 ст. 164 СК України. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Відповідачем [PERSON] проігноровано його судові виклики у даній справі, останній не з`явився в жодне підготовче та судове засідання, які призначалися судом у даній справі, а також не подав відзиву на позовну заяву та ніякої заяви або клопотання, тобто фактично виявив ігнорування судового розгляду. Водночас суд зауважує, що обставини того, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини - дочки [PERSON] , жодним чином не впливає на вирішення предмету спору у даній справі, оскільки ч.1 ст. 164 СК України не передбачає таких підстав для позбавлення батьківських прав. Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини суд приходить до висновку про наявність підстав позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання цієї своєї дитини. Ураховуючи зазначене вище, а також те, що відповідач не надав відзив на позовну заяву та доказів, які б спростовували обґрунтованість вимоги позивача, то суд вважає, що позовна вимога обґрунтована, а тому підлягає задоволенню. - щодо судових витрат: Приймаючи до уваги, що позивач при відкритті провадження у справі ухвалою суду від 08.02.2024 року (а.с.19-20) була звільнена від сплати судового збору, то на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved