Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

17 серпня 2023 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. 22 серпня 2023 року зазначена позовна заява залишена без руху. 04 вересня 2023 року представником позивача подано заяву на усунення недоліків, до якої додано нову редакцію позовної заяви, копію відомостей з ДРФОПП про доходи [PERSON] за 2020-2023 року, копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, копія квитанції АТ КБ «ПриватБанк». У позовні заяві позивач просить: зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2012 року у справі № 2/1412/5088/12 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] , до 1/7 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття. Визнати виконавчий лист, виданий на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2012 року у справі № 2/1412/5088/12 таким, що не підлягає виконанню з дати набрання рішенням у цій справі законної сили. Позов обґрунтований тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2012 року у справі № 2/1412/5088/12 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] , до 1/7 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. 06.11.2009 позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] та має двох неповнолітніх дітей, 2010 та 2017 р.н. Позивач намагався сплачувати аліменти за рішенням суду у повному обсязі, однак у нього виникла заборгованість у сумі 45\~739,83 грн. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.01.2020 позивачу відмовлено у звільненні його від заборгованості. Станом на 14.08.2023 заборгованість становила 89\~310,92 грн. і позивач її погасив 24.08.2023. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.07.2020 шлюб між ним та [PERSON] було розірвано, але в подальшому вони помирились і наразі проживають разом. Всередині 2022 року у сина позивача [PERSON] почалися проблеми зі здоров`ям, внаслідок чого визнаний дитиною-інвалідом та потребує постійного лікування, реабілітаційних заходів, догляду. Особою, яка здійснює догляд є позивач. Позивач протягом 2020-2022 років доходів не мав, а з січня 2023 року отримує лише соціальну виплату у розмірі близько 2900 грн. Враховуючи наявність у позивача двох дітей та необхідність несення додаткових витрат на дитину-інваліда, відсутність доходів, вважає що змінився його матеріальний та сімейний стан, що є підставою для зміни розміру аліментів на утримання сина від першого шлюбу. Приймаючи до уваги, що позивач несе додаткові витрати на утримання дитини-інваліда та не має змоги повноцінно працювати, вважає, що розмір аліментів має бути зменшено до 1/7 частини. 05 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Відмовлено у відкритті провадження в частині вимог про визнання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2012 року у справі № 2/1412/5088/12, таким, що не підлягає виконанню. Відповідач не скористалась правом на подання відзиву на позов. 18 березня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. В судовому засідання представник позивача позов підтримав і просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засідання позов не визнала, посилаючись на те, що її дитина також хворіє і нещодавно у нього була операція. Також вона несе витрати на навчання придбала ноутбук для онлайн навчання сина. Батько участі не бере у додаткових витратах і не спілкується з сином. На запитання суду пояснила, що не зверталась до позивача з приводу додаткової матеріальної допомоги на лікування та навчання сина, оскільки не хоче втручатися у його сім`ю та вважає, що не повинна його просити про це. Підтвердила, що отримала заборгованість по аліментам. Просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 20.11.2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення по справі 2/1412/5088/12, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] , до 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.10.2012 і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.01.2020 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , про звільнення від заборгованості по аліментам. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.08.2023, здійсненого старшим державним виконавцем Заводського вдділу ДВС у м. Миколаєва ПМУ МЮ (м. Одеса) Бабенко Є.М., заборгованість по аліментам станом на 31.07.2023 складає 89310,92 грн. 24.08.2023 вказана сума заборгованості сплачена [PERSON] , що підтверджується квитанцією № 0.0.3165517843.1 від 24.08.2023 АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, при вирішенні даного позову дослідженню підлягає зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувачів та платника аліментів. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи встановлено, що з 06.11.2009 р. позивач перебував у шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.07.2020. Від цього шлюбу позивач має двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] є дитиною-інвалідом та потребує медичної, психолого-педагогічної та фізичної реабілітації, які проводяться протягом 2022-2024 р.р.(корінець медичного висновку № 450 (845/1) про дитину інваліда віком до 18 року від 30.12.2022, індивідуальна програма реабілітації інваліда № 845/1 від 30.12.2022). Позивач [PERSON] перебуває на обліку в управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району та йому з 30.12.2022 по 29.12.2024 призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю на дитину [PERSON] , 2010 р.н. (посвідчення серія [NUMBER] , довідка про отримання допомоги вих. № 138 від 18.01.2023). Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-підприємців платників про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 31.08.2023, [PERSON] не отримував дохід з 2020 по 2022 роки, з січня 2023 року отримує соціальні виплати. Отже, окрім факту народження ще двох дітей, враховуючи що один з дітей є дитиною-інвалідом і потребує реабілітації, позивач отримує державну соціальну допомогу на його утримання, інших доходів не має, відповідач довів, що тепер його матеріальний стан погіршився. За такого, враховуючи зміну сімейного стану позивача та погіршення його матеріального стану, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, стягуваних з позивача. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до постанови Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова). На переконання суду, визначений позивачем розмір аліментів (1/7 частка від всіх видів доходу) не забезпечить належне утримання [PERSON] та суперечитиме його інтересам, а тому суд вважає можливим зменшити розмір стягуваних на його утримання аліментів до 1/6 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При цьому буде дотримано баланс рівності прав дітей на матеріальне забезпечення. Зазначені відповідачем обставини (хвороба дитини, понесення додаткових витрат на лікування та навчання) не є безумовною підставою для відмови у зменшенні розміру аліментів, оскільки витрати у зв`язку з хворобою дитини є додатковими витратами на дитину в розумінні ст.185 СК України, які у разі спору щодо їх розміру можуть стягуватися судом незалежно від стягнення аліментів. Окрім цього, відповідачем не підтверджено ці доводи. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial