Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] 01.01.2024 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) про скасування арешту, яким просить скасувати арешт з майна, яка належить на праві власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відомості про який внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про арешт нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження 9513615, реєстратором Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття провадження № [NUMBER]. В обґрунтування позову посилається на те, що після смерті 29.12.2009 року державним виконавцем ВДВС Святошинського району м. Києва було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. 12.02.2010 року за номером № 9513615 реєстратором ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття провадження № [NUMBER] було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження невизначене майно, все майно, власником якого є [PERSON] . Заначила, що на початку січня 2010 року на адресу позивача надійшла постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій було зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення в зв`язку з виконанням рішення суду у повному обсязі. Зазначила, що на даний момент майно, яке належить на праві власності позивачу перебуває під обтяженням (арештом), всупереч тому що постановою державного виконавця даний арешт було скасовано, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, якою позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення яким задовольнити позовні вимоги, з огляду на наступне. Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві перебував виконавчий лист № 2-1471 виданий 18.06.2009 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 72649,00 грн. Постановою державного виконавця ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Герасименко Г.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER], якою було накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , відомості про який було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про арешт нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження 9513615, реєстратором Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Постановою старшого державного виконавця Кравчук М.В. від 28.12.2010 року про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № [NUMBER], виконавчий документ № 2-1471 виданий 18.06.2009 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення боргу було повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду. Однак як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, арешт з майна позивача не знятий. Згідно листа Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 16.08.2023 року, виконавчого листа за яким такий арешт накладався на виконанні ВДВС більше не перебуває, детальну інформацію надати вони не можуть, оскільки відповідні матеріали виконавчого провадження знищені за терміном зберігання. Відповідно до ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. У справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5. ст.59 «Про виконавче провадження»). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від Отже, наведені вище обставини свідчать про відсутність підстав для існування на тепер такого арешту. З огляду на, що вимоги позивача про скасування арешту є обґрунтованими, оскільки арешт порушує права позивача, у зв`язку з чим такі порушені права позивача підлягають захисту шляхом скасування накладеного арешту. На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved