Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

03.09.2020 року представник позивача АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS] та судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно витягу з протоколу №5 від 16.02.2010 року [PERSON] отримала право на проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] працює в АТ «Світло Шахтаря» та є дружиною [PERSON] . Позивач вказує, що AT «Світло Шахтаря» є балансоутримувачем гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Згідно\~довідки ЖЕД\~від 04.08.2020\~року та\~поквартирної картки\~в буд.\~ [ADDRESS] зареєстрований\~ [PERSON] ,\~1985\~р.н.\~ з\~15.04.2008\~року.\~Однак [PERSON] не\~проживає в\~житловому приміщенні\~за адресою:\~ [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин про що складено акти від 03.07.2019 року, 03.10.2019 року, 03.12.2019 року, 03.03.2020 року, 03.04.2020 року комендантом гуртожитку. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування житловим приміщенням, оскільки інші громадяни не можуть бути зареєстровані за даною адресою. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання. 18.01.2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву представника позивача АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» про виклик свідків у вищевказаній цивільній справі задоволено. Викликано в судове засідання свідків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.02.2021 року залучено до участі у справі за позовом Акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спора - Державу Україна в особі Фонду державного майна України, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18. 18.08.2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання Фонду\~державного майна\~України про\~заміну сторони\~ задоволено\~частково. Залучено до\~участі у\~справі за\~позовом Акціонерного\~товариства «Харківський\~машинобудівний завод\~«Світло Шахтаря»\~до [PERSON] ,\~третя особа:\~Держава Україна\~в особі\~Фонду державного\~майна України\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~в якості\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~-\~Регіональне відділення\~Фонду державного\~майна України\~по Харківській,\~Донецькій та\~Луганській областях,\~місцезнаходження: 61057,\~м.\~Харків,\~майдан Театральний,\~буд.\~1,\~ЄДРПОУ:\~43023403. В іншій частині у задоволенні клопотання - відмовлено. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~06.10.2021\~року у цивільній\~справі за\~позовом Акціонерного\~товариства «Харківський\~машинобудівний завод\~«Світло Шахтаря»\~до [PERSON] ,\~третя особа:\~Держава Україна\~в особі\~Фонду державного\~майна України,\~Регіональне відділення\~Фонду державного\~майна України\~по Харківській,\~Донецькій та\~Луганській областях\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~залучено в\~якості третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~\~Регіональне відділення\~Фонду державного\~майна України\~по Харківській\~області (місцезнаходження: 61057,\~м.\~Харків,\~майдан Театральний,\~буд.\~1,\~ЄДРПОУ:\~44223324) замість Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях. В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату час та місце судового засідання належним чином. Представник позивача АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» надала заяву, в якій просила позов задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини та просила не допитувати у якості свідків [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим судом проведено розгляд справи без допиту вказаних свідків. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.04.2024 року, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, надали письмові пояснення і просили розглянути справу у їх відсутність. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до довідки АТ «Світло Шахтаря» від 10.08.2020 року за №1267 AT «Світло Шахтаря» є балансоутримувачем житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно з довідкою AT «Світло Шахтаря» від 03.03.2020 року за №89 [PERSON] дійсно працює в АТ «Світло Шахтаря» на посаді фахівця з трудового нормування у службі головного технолога Технічного департаменту в АТ «Світло Шахтаря» з 15.04.2009 року (наказ про прийом на роботу№73 від 14.04.2009 р.), по день видачі довідки (а.с.9-10). Як підтверджується витягом з протоколу №55 від 16.02.2010 року спільного засідання профкому та адміністрації ВАТ «Світло Шахтаря» [PERSON] виділена кімната №28 загальною площею 20,6 кв.м, в тому числі 0,8 кв.м в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , на сім`ю з 3 осіб (а.с.5). Згідно з\~довідкою ЖЕД\~від 04.08.2020\~року та\~поквартирної картки\~по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , 1985 р.н. з 15.04.2008 року (а.с. 7-8). Зазначена адреса реєстрації відповідача також підтверджується даними копії його паспорта (а.с.11,12), а також інформацією з реєстру територіальної громади м.Харкова від 15.09.2020 року (а.с.27). Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] народилась [INFO] і її батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с.16). Акти від\~03.07.2019\~року,\~03.10.2019\~року,\~03.12.2019\~року,\~03.03.2020\~року,\~03.04.2020\~року,\~складені комендантом\~гуртожитку [PERSON] ,\~жильцями [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~містять інформацію\~про те,\~що [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~в гуртожитку\~за адресою:\~ [ADDRESS] не проживають з 03.07.2019 року, житлом не цікавляться (а.с.17-21). Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Держава України в особі Фонду державного майна України, є власником об`єкту житлової нерухомості будівлі гуртожитку літ. «А-2» за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано 05.06.2015 року. Про наявність речових прав у Акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» на вказане нерухоме майно будь-яка інформація в державному реєстрі відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатись органи та особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Відповідно до частини першої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків (стаття 6 ЖК Української РСР). За змістом статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. При цьому позивачем надана довідка, яка підтверджує на час звернення з позовом факт роботи в АТ «Світло Шахтаря» [PERSON] , якій була надана кімната за адресою: [ADDRESS] на сім`ю з 3-х осіб. При цьому, як встановлено судом відповідач [PERSON] на час звернення з позовною заявою до суду взагалі зареєстрований у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , а не за адресою: [ADDRESS] . Доказів про зміну вказаних обставин суду не надано. При цьому зібраними у справі доказами в їх сукупності не підтверджено, що відповідач був відсутній за адресою реєстрації його місця проживання понад 6 місяців, оскільки досліджені в судовому засіданні акти мають шаблонний характер і не містять фактичних даних, які б беззаперечно підтверджували відсутність відповідача за місцем реєстрації понад встановлений законом строк без поважних причин, тим більше, що відповідач зареєстрований взагалі за іншою адресою. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Положення ЖК Української РСР не передбачають право балансоутримувача житла звертатись до суду з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку, разом з тим положеннями ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права та обов`язки балансоутримувача визначала лише попередня редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (від 24.06.2004), а саме: балансоутримувача будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (від 09.11.2017) не містить поняття «балансоутримувача». Таким чином, саме власник гуртожитку може звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в ньому. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-709цс16). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Встановлено, що позивач станом на час звернення до суду з цим позовом не був власником відповідних кімнат і гуртожитку за адресою: [ADDRESS] або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором. Вказані обставини підтверджені дослідженими доказами, в тому числі інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, де відсутні дані про наявність у Акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» будь-яких речових прав на гуртожиток за адресою: [ADDRESS] . Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки (частина перша статті 127 ЖК Української РСР). Особи, які проживають у гуртожитку, мають право на зайняття в ньому ліжко-місця і не наділені правом на звернення до суду з вимогами про визнання іншої особи такою, що втратила право користування ним чи проживання в ньому. Згідно зі статтею 18 ЖК Української РСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. На час звернення позивача до суду і на час розгляду справи гуртожиток в цілому, зокрема і спірна кімната, перебували у державній власності держави України в особі фонду Державного майна України. На підставі викладеного у позивача, який не є власником кімнат у гуртожитку, не виникло право на звернення до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в гуртожитку. Отже у зв`язку з недоведенням позивачем наявності у нього права для звернення до суду та не доведенням передбачених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі в порядку ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed