Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із вказаною заявою мотивуючи її тим, що22.06.1993 року відділом приватизації майна комунальної власності Черняхівської районної Ради народних депутатів Житомирської області було видано свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житло, відповідно до якого квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дане свідоцтво було видане згідно з розпорядженням від 22.06.1993 року [NUMBER]. Одночасно заявник зазначає, що при видачі вищевказаного свідоцтва було невірно зазначено її по батькові, а саме « [PERSON] », хоча у документах, які було надано до органу приватизації і які передували видачі свідоцтва про право власності на житло (свідоцтво про народження та паспорт) по батькові заявника вказано « [PERSON] ». Внаслідок допущення помилки у свідоцтві про право власності на житло у заявника виникли розбіжності з паспортом громадянина України, в якому по батькові заявника вказано « [PERSON] », а тому вона не має можливості вільно розпоряджатись своєю власністю. 20.10.2023 року [PERSON] звернулась до Житомирської районної військової адміністрації із заявою про внесення змін до свідоцтва про право власності на житло, проте отримала відповідь про те, що внесення змін до вказаного свідоцтва є неможливим, а тому рекомендовано звернутись до суду. Заявник в судове засідання не прибула, у поданій заяві просила справу розглянути за її відсутності. Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила. Неявка в судове засідання учасників не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності, за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.293 ч.2 п.5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.315 ч.1 п.6 ЦПК України суд розглядає справу про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5 із змінами, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що Свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на житло, виданого 22.06.1993 року Відділом приватизації майна комунальної власності Черняхівської районної Ради народних депутатів Житомирської області, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної власності гр.[PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказане підтверджується копією зазначеного свідоцтва, доданою до матеріалів справи (а.с.8). При цьому, відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого 21.01.1978 року, копії свідоцтва серії [NUMBER] про одруження [PERSON] із [PERSON] , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] », паспорта громадянина України [NUMBER] виданого Черняхівським РВ УМВС України в Житомирській області 30.11.1999 року, по батькові заявника зазначено « [PERSON] » (а.с. 6-7, 9). Згідно копії доданого до матеріалів справи ордеру №98 виданого виконавчим комітетом Черняхівської районної Ради народних депутатів 06.08.1982 року гр. [PERSON] , сім`я якої складається з чотирьох чоловік на право зайняття трьох кімнат загальною жилою площею 45,8 кв.м. в квартирі [ADDRESS] , серед відомостей про склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10). Таким чином, судом встановлено та документами підтверджено, що членом сім`ї [PERSON] , якій було видано ордер на право зайняття квартири [ADDRESS] , є саме заявник - [PERSON] , [INFO] , що відповідає паспортним даним заявниці. Відповідно до копії листа Житомирської районної військової адміністрації Житомирської області від 30.10.2023 року №Д-1732/14 [PERSON] письмово повідомлено про те, що внести зміни до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 22.06.1993 року не є можливим, оскільки у Житомирської районної військової адміністрації немає на це законних підстав та рекомендованого звернутись до суду. Судом також встановлено, що усунути помилку у свідоцтві про право власності на житло іншим способом, окрім як встановлення у судовому порядку факту належності Свідоцтва про право власності на житло, неможливо. Згідно зі ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який необхідний заявниці для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту прав заявниці є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності Свідоцтва про право власності на житло. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу дає змогу заявниці реалізувати свої права щодо володіння та розпорядження належною їй часткою в квартирі з дотриманням вимог чинного законодавства. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що заявниці [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 червня 1993 року Відділом приватизації майна комунальної власності Черняхівської районної Ради народних депутатів Житомирської області згідно з розпорядженням від 22 червня 1993 року [NUMBER], разом з іншими співвласниками: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на праві спільної власності квартира [ADDRESS] , однак, Свідоцтво містить неправильне написання по батькові заявниці: " [PERSON] " замість правильного " [PERSON] ". Усунення вказаної помилки можливо лише шляхом встановлення факту належності заявниці вказаного правовстановлюючого документа. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення для заявниці, оскільки наявність належним чином оформленого правовстановлюючого документа дає можливість їй повною мірою реалізувати своє право спільної власності у володінні квартирою. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.7 ст.294 ЦПК України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved