Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

22.04.2024 представник позивачки за первісним позовом [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою, відповідно до якої просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6050,23 грн., оплати проведених експертних \~ \~ \~ \~ досліджень в розмірі 15862,48 грн., судових витрат, пов`язаних з розглядом судової справи (поштове супроводження заяв, \~ \~ \~ \~ клопотань, доказі) в розмірі 226,00 грн., та судові витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 15300,00 грн. 22.04.2024 від [PERSON] надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому він просив зменшити розмір судових витрат, відмовивши у стягненні витрати на професійну правничу допомогу позивача, зменшити витрати на проведення оцінки транспортних засобів \~ \~ \~ \~до 6058,24 грн., а витрати за сплату судового збору до 675,23 грн. Вимоги за клопотанням вмотивовані тим, що, на переконання [PERSON] , понесення позивачкою [PERSON] витрати, зазначені її представником, не підтверджені належними та допустими доказами, оскільки в матіріалах справи відсутня квитанція про сплату адвокату коштів саме позивачкою, а надана розрахункова квитанція не відповідає встановленим формі і вимогам, інші заявлені до стягнення витрати є необґрунтованими. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань про відкладення судового розгляду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст.\~270\~ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Вивчивши заяву та додані до неї докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.\~270\~ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Положеннями ст. 246\~ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.04.2024 по вказаній справі частково задоволено позов [PERSON] , визнано спільним майном подружжя легковий автомобіль марки PEUGEOT 307, 2003 року випуску, кузов VIN № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, кузов № [NUMBER] . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, кузов № [NUMBER] . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, кузов № [NUMBER] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частини легкового автомобіля\~марки ЗАЗ\~110307,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~2004\~року випуску,\~кузов № [NUMBER] ,\~в сумі\~17\~215\~грн.\~та грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частини легкового автомобіля марки PEUGEOT 307, VIN код № [NUMBER] , 2003 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в сумі 50308 грн. Припинено право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на легковий автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, кузов № [NUMBER] , та виділено вказаний автомобіль [PERSON] з дня отримання [PERSON] компенсації за 1/2 частку ринкової вартості цього автомобіля. Припинено право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на легкового автомобіля марки PEUGEOT 307, VIN код № [NUMBER] , 2003 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та виділено вказаний автомобіль [PERSON] з дня отримання [PERSON] компенсації за 1/2 частку ринкової вартості цього автомобіля. В іншій частині позову відмовлено. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] 19.04.2024 Охтирським міськрайонним судом Сумської області ухвалено додаткове рішення у вказаній справі, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у загальному розмірі 2521,35 грн. З мотивувальної частини додаткового рішення від 19.04.2024 вбачається, що сума стягнутих судових витрат визначена пропорційно до задоволених позовних вимог та складається відсотковому співвідношенні зі сплаченого судового збору, поштових витрат та витрат за проведення експертиз. Таким чином вимоги за заявою про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді судового збору,поштових витрат та витрат за проведення експертиз судом фактично вирішено. Щодо вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Так згідно зі ст.\~59\~Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За приписами ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав\~\~і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення За приписами ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. В ст. 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, а має оцінювати судові витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також, чи були вони розумними. Згідно з вимогами ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони (постанова об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №\~922/445/19). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №\~755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі\~№\~904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного Цивільного суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, 02.11.2020 у справі № 922/3548/19 та 18.11.2020 у справі № 923/1121/17. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивачки за первісним позовом надано договір надання правничу допомогу (за допомогою телекомунікаційних зв`язків) від 20.06.2023, за умовами якого гонорар за замовленням клієнта складає 10 % від отриманого економічного ефекту, але не менше 50 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надала правничу допомогу, у судовому засіданні, під час вивчення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомленням з матеріалами справи в суді. Сторони за даним договором дійшли згоди про внесення оплати за правове супроводження по суті і у межах даного договору в розмірі 15300,00 грн. одноразового внеску будь-яким платіжним способом (на розрахунковий чи картковий рахунок (особовий рахунок) адвоката, тощо) або внесенню готівкою безпосередньо адвокату (на розсуд та за вибором клієнта); акт приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу (детальний опис) (за допомогою телекомунікаційного зв`язку) від 19.04.2024, відповідно до якого адвокатом Цурканом В.І. при наданні правничої допомоги витрачено 16 год. 45 хв., вартість роботи адвоката за витрачений час становить 15430,10 грн., враховуючи домовленість та фактичну оплату, розмір витрат на правничу допомогу склав 15300,00 грн.; розрахункову квитанцію серії ЦВІ № 20-06/2023 [PERSON] внесла оплату за надання правничої допомоги адвокату Цуркану В.І. в розмірі 15300,00 грн. Суд зазначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у\~ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis\~v.\~Greece, заява №\~31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§\~55). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналізуючи наведені вище положення чинного законодавства та наявні матеріали справи, надаючи оцінку доводам представника відповідачки суд приходить до висновку про завищення оплати наданих послуг представником позивачки за первісним позовом. Так в межах розгляду вказаної справи представником позивачки було подано уточнену первісну позовну заяву, в якій була викладена правова позиція, сформована стороною первісного позивача до вступу адвоката Цуркана В.І. у справу. Інші подані представником [PERSON] процесуальні документи не є значними за обсягом, не містять складних правових конструкцій, посилань на судову практику, її аналіз тощо, що свідчить про відсутність значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді та участь у судовому засіданні не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи та не вплинула на результат розгляду справи, оскільки судова практика у даній категорії справи є усталеною. На переконання суду, витрати в сумі 15300,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Слід також зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати осіб утримуватися від вчинення неправомірних дій, які призводять до подання відповідних позовів про захист та відновлення порушених прав. Таким чином враховуючи наведені вище положення чинного законодавства та надаючи оцінку наявним у справі доказам, позицію сторони відповідача за первісним позовом, з огляду на предмет позову, складність справи, що не потребувала аналізу\~\~великої кількості документів, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тарифікацію складання процесуальних документів та надання правової консультації позивачці за первісним позовом, беручи до уваги часткове задоволення вимог за первісним позовом, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивачки за первісним позовом в рахунок відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. На переконання суду зазначений розмір відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу буде відповідати критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду. Щодо доводів [PERSON] про невідповідність розрахункового документу за формою і та вимогами, суд приймає до уваги постанову Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19, відповідно до якої Верховний Суд зазначає, що, відповідно до положень ст. 14\~ПК\~адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу,\~Закон № 5076-VI\~не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.\~Закон № 265/95-ВР, Положення № 13 та Положення № 148\~не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України\~не встановлено відповідних вимог\~до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Таким чином заява представника позивачки за первісним позовом [PERSON] [PERSON] про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial