Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Позивачка, інтереси якої представляє адвокат Гуменюк О.В., звернулася в суд з вищезазначеним позовом, згідно якого просить встановити факт родинних відносин з [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме, що [PERSON] є її рідною тіткою. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що [INFO] померла тітка позивачки - [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . В зв`язку із цим вона звернулася до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Вовк Г.А. щодо оформлення спадкових прав, однак, постановою приватного нотаріуса за №94/02-31 від 17.08.2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що не доведені будь-які родинні стосунки зі спадкодавицем і відсутністю заповіту. З огляду на це, [PERSON] звернулася до Бердичівського міськрайонного суду із позовом про встановлення вказаного факту, що має юридичне значення, оскільки ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 18.01.2024 року їй було відмовлено у відкритті окремого провадження, з тих підстав, що існує спір про право та справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 19.02.2024 відкрито загальне провадження у справі (а.с.27). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 20.03.2024 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду (а.с.34) В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] вимоги позовної заяви підтримали повному обсязі. Представник Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області також подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, заперечень по суті позову не має. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] в м.Бердичеві Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.05.2022 (а.с.15). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , який належав їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2017, реєстровий №210 (а.с.18 - 20). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49202907 від 22.09.2017 02.08.2017 приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Вовк Г.А. 02.08.2017 заведено спадкову справу №25/2017 щодо майна [PERSON] , спадкоємцем якої є [PERSON] (а.с.19). 17.08.2023 [PERSON] В звернулася до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Вовк Г.А. щодо оформлення спадкових прав. Однак, постановою №94/02-31 від 17.08.2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що не доведені будь-які родинні стосунки зі спадкодавцем і не доведений факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, а також з відсутністю заповіту (а.с.8,21). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками значаться: батько - [PERSON] , мати- [PERSON] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] , 1942 р.н. в зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] , змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с.14). Згідно свідоцтва про народження позивачки [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] від 23.12.1961 року, її батьками значаться: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31.03.1982, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , в зв`язку з чим змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с.10). Згідно листа Державного архіву Житомирської області №Б-3768/02 від 23.08.2023 року Книга реєстрації актових записів про народження по Райгородоцькій сільраді Бердичівського району за 1936 рік на зберігання до Державного архіву Житомирської області не надходила, тому підтвердити дату народження [PERSON] неможливо (а.с.11). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.12). Відповідно до довідки Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області №110 від 26.10.2023 згідно запису погосподарської книги №2 за 1964-1966 рр. Райгородоцької сільської ради, [PERSON] , 1936 р.н. проживав в с.Райгородок в одному господарстві разом із своєю сестрою [PERSON] , 1942 р.н. Особовий рахунок господарства № [NUMBER] (а.с.16). Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили у судовому засіданні те, що покійний батько позивачки [PERSON] був рідним братом [PERSON] . Їх мати була [PERSON] , а батько загинув на війні. Вони проживали по [ADDRESS] . [PERSON] дітей не було, її поховали племінники, позивачка та її брат. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Норми ст. 13 ЦПК України вказують, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За нормами п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає, у тому числі, справи про встановлення фактів, а саме: родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими та електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. Згідно п. 4.2, Глава 10, Розділ 2, «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затверджений та зареєстрований Міністерством юстиції України від 22.02.2012 р.: «Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.» Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно п.7 постанови ПВСУ N5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Наявні у справі письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом, зокрема виписки із погосподарських книг, свідчать про те, що померла [INFO] [PERSON] була рідною тіткою [PERSON] , [INFO] , таку ж обставину підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи викладене, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що встановлення факту родинних відносин необхідно позивачці для отримання свідоцтва про право на спадщину та належного оформлення права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що позивачка не може підтвердити свої родинні стосунки із спадкодавцем через відсутність документів, а відповідач проти задоволення заяви не заперечує, тому суд вважає що заява підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved