Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Представник Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 32 539,86 грн., покликаючись на те, що Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги теплопостачання для квартири [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), в якій проживає відповідач [PERSON] , який є споживачем послуг. ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг із центрального опалення та підігріву води для населення на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 17 від 26.01.2010 року. Між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та [PERSON] укладено договір № 68/19 про розстрочку погашення заборгованості за поставлену теплову енергію, згідно якого Боржник визнав борг в сумі 20 000 грн, що утворився станом на 01.03.2019 року та зобов`язувався його погасити до 18.03.2022 року, а також до 20 числа кожного місяця протягом дії договору здійснювати оплат у поточних нарахувань за надані комунальні послуги. Термін дії вказаного Договору закінчується 18.03.2022 року, взяті на себе зобов`язання згідно цього договору Боржник не виконує. Відповідач свої зобов`язання, як споживач, виконував неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 01.06.2023 року має заборгованість у розмірі 32 539,86 грн. Позивач попередньо звертався до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про видачу судовою наказу щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання. 16.08.2022 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано судовий наказ № 344/9032/22 про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання та судового збору. Однак, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/9032/22 від 25.10.2022 року судовий наказ скасовано. Зважаючи на вищезазначене, позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість з відповідача за надані послуги теплопостачання у розмірі 32 539,86 грн. Відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», вимогами якого просив визначити дії відповідача протиправними, зазначаючи, що позивач ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» намагається стягнути з нього неіснуючий борг за ненадані послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Так, 10.04.2017 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про стягнення з нього заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 11 667 грн. 64 коп. (справа № 344/4922/17). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.04.2017 року у справі № 344/4922/17 у прийнятті заяви Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про стягнення заборгованості з [PERSON] відмовлено у зв`язку з перебуванням спору теза межами строку позовної давності. Цього ж року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» повторно звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про стягнення з нього заборгованості за послуги теплопостачання уже у розмірі 12417 грн. 79 коп. (справа № 344/8180/17). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 03.12.2018 року у справі № 344/19866/18 судовий наказ по справі № 344/8180/17 від 18.09.2017 року про стягнення з [PERSON] користь Державного міського підприємства Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованості за надані послуги теплопостачання у розмірі 12417 грн. 79 коп. та 800 грн. витрат по оплаті судового збору скасовано через те, що заявлено вимоги за послуги з теплопостачання, які у його квартирі не подаються вже протягом 10 років, а також стягувачем були пропущені строки звернення до суду. Окрім того, у 2022 році ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» також звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про стягнення з нього заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 52 539 грн. 86 коп. (справа № 344/9032/22). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.10.2022 року у справі № 344/9032/22 судовий наказ по цій справі від 16.08.2022 скасовано у зв`язку з неврахуванням строків позовної давності, а також ненаданням ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» Акту-претензії про неналежне надання або ненадання послуг, складеного згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 933, чинної на той час. Цим Актом-претензією зафіксовано ненадання послуг з централізованого опалення споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в період з 04.11.2008 по 20.02.2019. В усіх випадках зазначені дії Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про нарахування неіснуючої заборгованості за ненадані послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , є протиправними, а вимоги про стягнення такої неіснуючої заборгованості є необґрунтованими та безпідставними. По-перше, ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» при вчиненні таких дій завжди забуває і не враховує строки позовної давності відповідно до статей 256-257 Цивільного кодексу України. По-друге, ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» при вчиненні таких дій не враховує Акт-претензію про неналежне надання або ненадання послуг, складений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 року № 933, чинної на той час. Цим Актом-претензією зафіксовано ненадання послуг з централізованого опалення споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в період з 04.11.2008 по 20.02.2019. Також починаючи із згаданого періоду і по даний час, за цією адресою послуги з централізованого опалення не надавались і не могли надаватись по причині повної відсутності у квартирі труб подачі теплопостачання. Ним вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом неодноразового відвідування ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», розмов із фахівцями та керівництвом відповідача, проханням, щоб вони документально та в рамках чинного законодавства обґрунтували свої дії, однак це повторювалось знову і знову. Зважаючи на вищезазначене позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить визнати протиправними дії Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про нарахування та стягнення неіснуючої заборгованості за ненадані послуги з теплопостачання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Представник ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» подала відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначає, що копії актів-претензії, які надані позивачем як докази неналежного надання послуги теплопостачання, не містять обов`язкових підписів виконавця послуг (ДМП «ІФТКЕ»), що підтверджувало б здійснену перевірку у квартирі та факту встановлення порушень з надання послуг теплопостачання. Тому такі акти не можуть бути підтвердженням неналежного надання або ненадання послуг. Такі акти були складені 20 лютого 2019 року. У свою чергу, 11 березня 2019 року на адресу ДМП «ІФТКЕ» надійшла заява № 361/17 від [PERSON] , у якій споживач просить припинити нарахування за користування теплоенергією з 01 березня 2019 року. Також [PERSON] у вищенаведеній заяві визнає заборгованість станом на 01 жовтня 2018 року, у тому числі абонплату станом на 01 березня 2019 року в сумі 24860,00 грн. 18 березня 2019 року між [PERSON] та ДМП «ІФТКЕ» укладено договір № 68/19 про розстрочку погашення заборгованості за поставлену теплову енергію, у якому споживач визнав заборгованість на суму 20000,00 грн та зобов`язувався погасити заборгованість до 18 березня 2022 року. Споживачем у квітні та травні 2019 року було оплачено 4860,00 грн. та 1200,00 грн. за послуги теплопостачання, що є ще одним підтвердженням визнання боргу [PERSON] . Отже, твердження [PERSON] про те, що борг є неіснуючим, не відповідає дійсності, адже останній заборгованість визнав та вчинив відповідні дії для такого визнання. Щодо дотримання строків позовної давності, то за змістом частини першої статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Договір № 68/19 від 18.03.2019 року, який було укладено між ДМП «ІФТКЕ» та [PERSON] згідно п. 7 набирає чинності з моменту укладення і діє до 18 березня 2022 року. ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулось до суду про стягнення заборгованості з [PERSON] 06 липня 2023 року, де ухвалою Івано-Франківського міського суду по прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження справу прийнято до розгляду 12 липня 2023 року. Отже, строк позовної давності на стягнення заборгованості з боржника ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» було дотримано. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. В судовому засіданні представник ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Вимоги зустрічного позову заперечувала, [PERSON] у судовому засіданні заперечував позовні вимоги заявлені до нього та підтримав зустрічний позов, який просить задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ч. 3 ст. 2 ЦПК України в якості загальних засад (принципами) цивільного судочинства вказано змагальність сторін; диспозитивність. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується адресною довідкою, наданою на запит суду в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України. 18.03.2019 між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та [PERSON] укладено договір № 68/19 про розстрочку погашення заборгованості за поставлену теплову енергію, згідно якого Боржник визнав борг в сумі 20 000 грн, що утворився станом на 01.03.2019 року та зобов`язувався його погасити до 18.03.2022 року, а також до 20 числа кожного місяця протягом дії договору здійснювати оплат у поточних нарахувань за надані комунальні послуги. В силу дії п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п. 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до правової позиції викладеної у Постанови Верховного Суду України від 30.10.2013 року в справі № 6-59цс13: «…споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Відповідно до п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності засобів обліку гарячої води і теплової енергії, плата за надані послуги справляється відповідно до вимог п. 21 Правил, тобто згідно з установленими нармативами (нормами) споживання. Відповідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005 року. Споживачі зобов`язані своєчасно, тобто щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, вносити плату за надану послугу постачання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання населенню, що передбачено ст. ст. 20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення". Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Тобто, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України\~ від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому. Представник ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» покликається на те, що 05 червня 2019 року складено акт на відключення будинку по [ADDRESS] , відповідно нарахування за послуги теплопостачання припинено з дати складання акту. Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення житлового приміщення відповідача [PERSON] від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання теплопостачання у період, зазначений позивачем у позовній заяві. [PERSON] 21.03.2017 року та 27.07.2017 року звертався до ДМП «ІФТКЕ» з заявою про відключення від мережі теплопостачання та направлення комісії до квартири. 28 березня 2017 року комісією у складі представника ДМП «ІФТКЕ» та в присутності [PERSON] складено акт, де вказано, що прилади опалення демонтовані самовільно. У той же час, законом не передбачено обов`язку скасування заборгованості споживачам, котрі самовільно від`єднались від системи централізованого опалення. Підведення централізованого опалення до стояка в межах житлового приміщення відповідача свідчить про виконання послуг позивачем щодо надання послуг з\~ централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний сплатити надані послуги. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15. Крім того, [PERSON] вказує, що позивач не врахував при зверненні з позовом строки позовної давності. Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, та загальний строк якої встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, пред`явленням особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заявою від 11.03.2019, адресованою ДМП «ІФТКЕ», [PERSON] просить припинити нарахування за користування теплоенергією з 01 березня 2019 року. У той же час,\~ [PERSON] у вищенаведеній заяві визнає заборгованість станом на 01 жовтня 2018 року в тому числі абонплату станом на 01 березня 2019 року в сумі 24860,00 грн. Також, 18 березня 2019 року між [PERSON] та ДМП «ІФТКЕ» укладено договір № 68/19 про розстрочку погашення заборгованості за поставлену теплову енергію, в якому споживач визнав заборгованість нам сумуй 20000,00 та зобов`язувався погасити заборгованість до 18 березня 2022 року. У квітні та травні 2019 року [PERSON] було оплачено 4860,00 грн. та 1200,00 грн. за послуги теплопостачання. Вищезазначені дії відповідача свідчать про визнання ним заборгованості. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. (Постанова ВСУ у справі № 6-43цс17 від 22.07.2017 року). Відтак, твердження [PERSON] про те, що борг є неіснуючим, не відповідає дійсності, адже останній вчинив відповідні дії, що свідчать про визнання ним заборгованості. З огляду на вище встановлене, слід стягнути із [PERSON] на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 32 539\~ гривень 86 копійок та 2684 гривні 00 коп. витрат по оплаті судового збору. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про визнання дій протиправними слід відмовити. На підставі

Outcome: approved