Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 25.03.2024 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він являється власником земельної ділянки, розташованої на території колишньої Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області. Дана земельна ділянка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері., який належала вказана земельна ділянка на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії Од № 009940 в розмірі 3.15 га. Його мати [PERSON] померла [INFO] . 16 грудня 2004 року він отримав свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку на підставі сертифікату. 09 березня 2004 року було видано державний акт на земельну ділянку кадастровий номер 5123381400:01:003:0096 на 2.0061 га на ім`я померлої матері. 25 січня 2024 року він звернувся до Любашівської державної нотаріальної контори з питанням щодо роз`яснення порядку спадкування спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , місце проживання якої було за адресою [ADDRESS] . Йому було рекомендовано звернутись до суду з питанням скасування Державного акту про право власності на землю №080881, виданого 09 березня 2004 року на ім`я [PERSON] , а в подальшому звернутись з питань оформлення своїх спадкових прав. Тому, просив скасувати Державний акт про право власності на землю №080881, виданий на ім`я [PERSON] 09 березня 2004 року Відповідачі в судове засідання не з`явились, відзиву на позовну заяву не надали, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце слухання справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повідомлень, надали суду листи про розгляд справи за відсутності їх представників, заперечень по справі не мають. Процесуальні дії у справі. 26 березня 2023 року ухвалою судді Любашівського районного суду Одеської області Вужиловського О.В. провадження по даній справі було відкрито і постановлено провести розгляд справи за правила загального позовного провадження. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Зеленогірське», що підтверджується Сертифікатом про право на земельну частку (пай) серії ОД № 009940 (а.с. 7). Із копії свідоцтва про смерть видно, що [PERSON] померла [INFO] і все спадкове майно успадкував [PERSON] , в тому числі і право на земельну частку (пай), відповідно до свідоцтва про право на спадщину (спадкова справа № 255/2004 (а.с. 8). З листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 29-15-0.82-1524/2-24 від 06.03.2024 року видно, що 09 березня 2004 року було виготовлено Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ОД 080881 на ім`я [PERSON] та присвоєно кадастровий номер 5123381400:01:003:0096. Однак, вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] не видавався (а.с. 10). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Вислухавши сторони, дослідивши докази, надані сторонами, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Статті 116, 118 Земельного кодексу України передбачають, що громадяни, юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади. За положеннями статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частинами першою, другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Як вбачається із ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений прав: власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою такий акт визнається недійсним. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13. державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ОД 080881 кадастровий номер 5123381400:01:003:0096 на ім`я [PERSON] було виготовлено 09 березня 2004 року. [PERSON] померла [INFO] , тому не могла набути право власності на вказану земельну ділянку, так як Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України). Наявність державної реєстрації право власності на земельну ділянку за [PERSON] , унеможливлює реалізацію права власності позивачем, що підтверджується листом нотаріуса від 25 січня 2024 року. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області, Подільської районної державної адміністрації Одеської області про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не заявляли клопотань про розподіл судових витрат, а тому суд вважає можливим залишити судові витрати за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved