Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

13 лютого 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину та на утримання дружини, у якій позивачка просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрованим 17 вересня 2020 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до моменту досягнення дитиною повноліття, тобто, до [INFO] , а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі частини від усіх видів його заробітку, починаючи з дня звернення до суду до моменту досягнення дитиною трирічного віку, тобто, до [INFO] , а також здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. 19 лютого 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , у якій заявник просить долучити до матеріалів справи витяг з трудової книжки та відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 27 лютого 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача - адвоката Ковчук В.М. надійшла заява про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у якій заявник просить здійснити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року у задоволенні заяви про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - відмовлено. 05 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача - адвоката Ковчук В.М. надійшла заява про надання строку для примирення. Також, 05 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача - адвоката Ковчук В.М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить залучити відзив, надати строк для примирення. 11 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшло заперечення на відзив на позовну заяву, у якій позивачка просить позовну заяву задовольнити, строк на примирення - не надавати. Ухвалою суду від 13 березня 2024 року заяву представника відповідача про надання строку для примирення задоволена частково, надано строк для примирення терміном на один місяць, провадження у справі в частині розірвання шлюбу зупинене строком на один місяць до 14 квітня 2024 року . В частині інших позовних вимог - розгляд справи продовжено. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи - не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 вересня 2020 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №2145, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). За період шлюбу у подружжя народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №52 від 19.01.2023 року (а.с.8). В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя, байдужість до проблем один одного. Вказала на те, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Ухвалою суду від 13 березня 2024 року учасникам справи було надано одномісячний строк для примиренням, проте, доказів того, що вони примирилися, або доказів вжиття заходів для примирення - суду не надано. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. За таких обставин, суд вважає, що сім`я між сторонами розпалась остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, а тому, позовна вимога про розірвання шлюбу - підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Як судом було встановлено, за період шлюбу у подружжя народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №52 від 19.01.2023 року. Відповідно до свідоцтва, батьком дитини є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.8). Відповідно до статті 51 Конституції України, Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд додатково зазначає, що відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Це означає, що той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що бере участь в повноцінному утриманні дитини, з урахуванням його потреб, віку та здібностей, в тому числі відвідування масажів, терапевтів, забезпечення його необхідним одягом та харчуванням. Проте, доказів зазначеного судом не надано. Згідно довідки про доходи [PERSON] за 2023 рік, загальний розмір доходу у період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року за основним місцем роботи - Одеському державному аграрному університеті становить 111 241,84 гривень. Також, відповідно до довідки про доходи [PERSON] у період з 10.11.2023 року по 31.01.2024 року виданої за місцем роботи за сумісництвом - Інститутом кліматичного орієнтованого сільського господарства НААН, розмір доходу відповідача становить 9 626,48 гривень. Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 від усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з моменту звернення до суду, тобто, з 13.02.2024 року до моменту досягнення дитиною повноліття, тобто, до [INFO] . Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення [PERSON] трьох років, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що на момент розгляду справи - [PERSON] безробітна, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.16). Також, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, станом на 16.02.2024 року, розмір щомісячного доходу [PERSON] складає 860,00 гривень, та являється соціальною виплатою з відповідного бюджету (а.с.20). Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. У постанові КЦС ВС від 03.11.2021 у справі № 487/5798/20 вказано, що тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. В якості того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу дружині, відповідач у відзиві посилається на те, що він є єдиною дитиною у батьків, які є пенсіонерами та несе обов`язок щодо їх утримання. В той же час, відповідачем не надано доказів того, що він дійсно несе витрати, пов`язані з утриманням батьків. Окрім того, батьки мають самостійний дохід, що підтверджується довідкою про доходи №9528 5157 8513 1552 та довідкою про доходи №8152 6811 6011 1108. Оскільки, на момент розгляду справи у відповідачки відсутній будь-який дохід у зв`язку із тим, що вона здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, враховуючи те, що відповідач отримує дохід як за основним місцем роботи, так за місцем роботи за сумісництвом, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, та стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 від усіх його видів заробітків (доходів), до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, суд доходить до висновку про наявність підстав для негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання у межах суми платежу за один місяць. Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Згідно платіжної інструкції №0.0.3441254462.1 від 29.01.2024 року, позивач сплатив 1 211,20 гривень в якості судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для позовної вимоги про розірвання шлюбк, вимога про стягнення судового збору - підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial