Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними п.п. 3.1.1, 3.1.3, 3.1.5, 3.1.6 договору про споживче кредитування, зобов`язання здійснити перерахунок, визнання недійсним договору про добровільне страхування життя, визнання недійсним договору про добровільне страхування майна фізичних осіб та відповідальності перед третіми особами, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 21 грудня 2021 року між позивачем та Акціонерним Товариством «Банк Форвард» укладено договір про споживче кредитування № 300014882, який містить положення щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1282,11 грн. Загальна сума щомісячної комісії значно перевищує суму отриманого кредиту, що є несправедливим. Також несправедливими є умови про щомісячну плату за смс-повідомлення з інформацією про стан споживчого кредиту. Крім того, позивач уклала з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Арсенал Лайф» договір про добровільне страхування життя, а також з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» договір про добровільне страхування майна фізичних осіб та відповідальності перед третіми особами. Зазначені договорі укладені з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки позивач не мала наміру страхування життя та майна, але укладення договорів страхування було прописано як істотні умови, від якої вона не могла відмовитися. Діями відповідача була завдана моральна шкода. У зв`язку з чим просить визнати недійсними положення договору про споживче кредитування № 300014882 від 21 грудня 2021 року, укладеного між позивачем та Акціонерним Товариством «Банк Форвард», а саме: ??п. 3.1.3 про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості; ??п. 3.1.1 договору про підключення послуги «СМС Сервіс»; - п. 3.1.5 та п. 3.1.6 про укладення договорів зі «Страховою компанією «Арсенал Лайф» про добровільне страхування життя, а також Договору про добровільне страхування майна фізичних осіб та відповідальності перед третіми особами зі «Страховою компанією «АСКО - Медсервіс»; зобов?язати Акціонерне Товариство «Банк Форвард» здійснити загальний перерахунок за Договором про споживче кредитування № 300014882 від 21 грудня 2021 року з урахуванням визнання недійсними положень п. 3.1.3, п. 3.1.1, п. 3.1.5 та п. 3.1.6; визнати недійсними Договір зі «Страховою компанією «Арсенал Лайф» про добровільне страхування життя від 21.12.2021, а також Договір про добровільне страхування майна фізичних осіб та відповідальності перед третіми особами зі «Страховою компанією «Аско - Медсервіс», укладені з позивачем 21 грудня 2021 року; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Ухвалою суду від 17 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 09 березня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 21 грудня 2021 року між позивачем та Акціонерним Товариством «Банк Форвард» укладено договір про споживче кредитування № 300014882, який містить, зокрема, п. 3.1.3 про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості; п. 3.1.1 договору про підключення послуги «СМС Сервіс»; - п. 3.1.5 та п. 3.1.6 про укладення договорів зі «Страховою компанією «Арсенал Лайф» про добровільне страхування життя, а також Договору про добровільне страхування майна фізичних осіб та відповідальності перед третіми особами зі «Страховою компанією «АСКО - Медсервіс» (обставини, які не оспорюються сторонами). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, в якому зазначено, що фактична сплата позивачем страхового платежу та підписання заяви приєднання є фактом добровільного укладення договору страхування. Позивач протягом встановленого законодавством строку не заявляла заперечень щодо умов договору. Юридичних підстав для повернення платежу та визнання договору страхування недійсним немає. З урахуванням наведеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити (а.с.1-9, т. 2). На підтвердження надано заява-приєднання № AMPS1300014882 від 21 грудня 2021 року до Оферти щодо укладення договору комплексного добровільного страхування майна фізичних осіб та відповідальності перед третіми особами «Привіт,сусід!» (а.с.59, том 2); оферту щодо укладення договору комплексного добровільного страхування майна фізичних осіб та відповідальності перед третіми особами «Привіт, сусід!» (а.с.60-71, том 2); договір доручення № A139 від 01 жовтня 2019 року, укладений між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Аско-Медсервіс» та Акціонерним товариством «Банк Форвард» (а.с.72-81, том 2). Представник відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард» скористався процесуальним правом подачі письмового пояснення на позовну заяву у встановлений строк, в якому зазначено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 07.02.2023 № 49-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного Товариства "Банк Форвард" до категорії неплатоспроможних», а також рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 07.02.2023 № 155 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк Форвард" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку, розпочато процедуру виведення з ринку АТ "Банк Форвард" (далі - Банк) шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 08.02.2023 по 07.03.2023 (включно). Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних до-делегуванням усіх повноважень тимчасового адміністратора АТ "Банк Форвард", Законом України «Про систему фінансування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) зокрема статтями 37-39 Закону, призначено Провідного економіста відділу запровадження тимчасової адміністрації управління раннього реагування Департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Павелко Олену Володимирівну. На підставі рішення Правління Національного банку України від 07 березня 2023 року № 90-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного Товариства «Банк Форвард» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 березня 2023 року № 276 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації Акціонерного Товариства «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк Форвард») строком на три роки з 08 березня 2023 року до 07 березня 2026 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ «Банк Форвард25», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов?язаних з реалізацією активів банку порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, та звернення з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), зазначеними у частинах п?ятій та десятій статті 52 Закону, призначено провідного професіонала з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Міхна Сергія Семеновича строком на три роки з 08 березня 2023 року до 07 березня 2026 року включно. Під час укладення оспорюваного кредитного договору підлягала застосуванню Постанова НБУ № 49 від 08.06.2017 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», яка набула чинності 10 червня 2017 року (далі - Постанова НБУ 49). У зв?язку з прийняттям цієї постанови втратила чинність «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджені постановою НБУ від 10.05.2007 № 168. Зокрема, Національний банк України (далі - Нацбанк) встановив методику розрахунку загальної вартості кредиту для позичальника-фізичної особи, що відповідає положенням з Закону «Про споживче кредитування» в частині складових загальної вартості кредиту. До цих складових належать платежі за послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності). Крім того, Національний банк, відповідно до положень даного закону, розробив методику розрахунку реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка базується на положеннях Директиви ЄС 2008/48/ЄС про кредитні угоди для споживачів. Зокрема, формула розрахунку реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит повністю відповідає законодавству ЄС. Для її розрахунку використовується формула ефективної річної процентної ставки, яка є універсальним показником для будь-якої схеми нарахувань за кредитом. Таким чином, врахування положень Директиви ЄС 2008/48/ЄС при обчисленні реальної річної ставки забезпечує єдиний підхід до розрахунку банками загальної вартості кредиту для позичальника-фізичної особи, надає йому можливість здійснити порівняльний аналіз умов різних кредитних угод та обрати найбільш прийнятний для себе варіант. Обидві методики розрахунку введені у дію постановою НБУ від 08.06.2017 № 40 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Згідно п. 1.37. ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» 05.04.2001 № 2346-III (далі - Закон № 2346-III), розрахунково-касове обслуговування - послуг, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов?язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачою йому коштів у готівковій формі також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Згідно п. 3.5. Умов по кредитам, які є невід?ємною частиною Договору, з якими позивач ознайомлений, згоден, які розуміє та зобов?язується дотримуватись, за ведення Рахунку та здійснення передбачених цими Умовами операцій за Рахунком Клієнт зобов?язаний сплачувати Банку щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування (далі - Комісія) в розмірі зазначеному в Заяві-оферті. Такими операціями, зокрема, є: 1) зарахування суми кредиту на Paxунок (І. 2.1 Умов по кредитам); 2) після зарахування суми Кредиту, на Рахунок Банк здійсню списання/безготівкове перерахування згідно з дорученням(-ями) Клієнта, викладеним(-и) в 3аяві-оферті (п. 2.3. Умов по кредитам, п. 3. Заяви-оферти); 3) зарахування коштів на рахунок, внесених Клієнтом (п. 3.7. Умов по кредитам); 4) зарахування коштів на рахунок, внесених Клієнтом (п. 3.10 Умов по кредитам); 5) списання з Рахунку сум грошових коштів, помилково зарахованих на Рахунок (п. 3.12 Умов по кредитам; 6) перенесення Банком залишку коштів після закриття Рахунків на відповідні балансові рахунки Банку та врахування на таких рахунках до моменту звернення Клієнта до Банку відносно розпорядження зазначеними коштами, перерахування залишку за дорученням клієнта (п.п.3.2, 3.13 Умов по кредитам;7) списання коштів з Рахунку на користь третьої особи у випадку відступлення вимог права за договором (повністю або частково) третій особі (п.7.2 Умов по кредитам). Отже, твердження Позивача є безпідставними, а дії Банку правомірними: в договорі зазначено, які саме послуги підлягають оплаті по сплаті Комісії та Банком послуги розрахункового обслуговування фактично надаються. Комісія сплачується банку за дії, що здійснюються на користь та за дорученням Клієнта, а не на користь Банку та відповідно оплата Комісії не суперечить постановою НБУ № 49 від 08.06.2007 . Згідно ст. 3.5. Умов по кредитам, щомісячна Комісія підлягає сплаті Клієнтом Банку на щомісячній основі протягом строку, на який наданий Кредит, з урахуванням нижченаведеного: у випадку повного дострокового погашення заборгованості Комісія підлягає сплаті Клієнтом Банку по місяць, що передує такому достроковому погашенню, а у випадку виставлення Банком «Клієнту Заключної вимоги (вимога Банку про дострокове погашення заборгованості за Договором) Клієнт зобов?язаний сплатити Комісії за всі місяці до Дати оплати Заключної вимоги, за вирахуванням сплачених раніше Комісій; - Комісія за останній місяць може відрізнятись від Комісії за попередні місяці. Безпідставними є твердження позивача щодо того, що в договорі не зазначено порядок погашення комісії. В Договорі сума Комісії передбачена як сума, що визначається сталим відсотковим показником - чинним законодавством не передбачено ценз та/або порядок розрахунку Комісії. Відповідно сторонами Договору обраний порядок розрахунку Комісії шляхом встановлення її через визначення відсотку від суми кредиту. В позовній заяві Позивач стверджує, що Комісія сплачується не за індивідуальним замовленням клієнта-споживача, що не відповідає дійсності, оскільки відповідно до Заяви-оферти, особисто підписаної Позивачем, він сам просив укласти з ним Договір з умовою оплати Комісії у розмірі 1 231,11 грн., а саме в розділі 2 Інформаційного блоку Заяви-оферти та в умовах по кредитам. Отже, розрахункове обслуговування за Договором є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII, а встановлення Комісії за Договором не суперечить ч. 4 ст. 11 Закону №? 1023-XII (а.с.86-90, том 2). Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Арсенал Лайф» скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, в якому зазначено, що договір страхування складається з двох частин: Оферти щодо укладання договору добровільного страхування життя, яка є офертою в розумінні ч. 1 ст. 634 та ст.641 ЦК України та розміщена у вільному доступі для необмеженого кола осіб на вебсайті товариства за посилання та заяви-приєднання до оферти щодо укладання договору добровільного страхування життя, яка підписується страхувальником власноруч. Укладання договору страхування не може бути істотною умовою Договору споживчого кредитування. Фактична сплата позивачем страхового платежу та підписання власноруч заяви-приєднання є фактом того, що вона добровільно уклала договір страхування. Жодних документів з приводу претензій позивача щодо договору страхування не отримували. Жодних підстав для визнання договору страхування недійсним немає (а.с. 183-191, т. 1). На підтвердження надано заяву-приєднання(акцепт) № ALDSG300014882 від 21 грудня 2021 року до оферти щодо укладення договору добровільного страхування життя (а.с. 222, том 1); оферту щодо укладання договору добровільного страхування життя (а.с.223-227, том 1); договір доручення № 230315-1/д від 23 березня 2015 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Арсенал Лайф» та Публічним акціонерним товариством «Банк Форвард» (а.с.228-233, том 1) Відповідно до ст.ст.626,627 ЦК України договором є домовленість двох та більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог сумісності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК Українипри розгляді даної справи судом не встановлено. Крім того, статями 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено додаткові підстави визнання договору (чи його умов) недійсним. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Позивач просить визнати недійсними положення ??п. 3.1.3 Договору (про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості). Підставою позовних вимог позивачем зазначено про несправедливі умови договору щодо стягнення комісії. Відповідно до ч. 1-4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. У відповідності до ст. 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом ; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Отже, чинні на момент укладення позивачем Договору положення Закону України «Про споживче кредитування» до Закону України «Про захист прав споживачів» не забороняю встановлення комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця. Згідно Паспорту споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), підписаного позивачем 21 грудня 2021 року, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 2.99 % та нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі (а.с. 60-66, т. 1). Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача. Пунктом 5 Правил передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг банку за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Колонка 7 "Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит", що є додатком 2 до зазначених Правил, передбачає здійснення платежів позичальником на користь банку за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі, платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування. Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Приймаючи до уваги наведене, отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», оскільки щомісячна плата в розмірі 2.99 % за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму кредиту на день видачі встановлена за надання послуг позичальнику за кредитним договором. За встановлених обставин відсутні підстави для визнання оспорюваного позивачем договору у вказаній частині недійсним. З урахуванням наведеного, позовні вимоги про визнання недійсним положень п. 3.1.3 Договору (про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості) не підлягають задоволенню повністю. Також позивач просить визнати недійсними положення п. 3.1.1 Договору (про підключення послуги «СМС Сервіс»). Підставою визнання вважає невідповідність вказаних умов договору вимогам ст. 11 Законом України «Про споживче кредитування». Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Судом встановлено, що банком на виконання вимог Закону України „Про захист прав споживачів" надано споживачу повну та достовірну інформацію про умови кредитування, а позивач засвідчив особистим підписом про те, що він ознайомився умовами кредитного договору, в Паспорті споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), підписаного позивачем 21 грудня 2021 року) (а.с. 107-109, т. 1). З урахуванням наведеного, позовні вимоги про визнання недійсним положень п. 3.1.1 Договору (про підключення послуги «СМС Сервіс») не підлягають задоволенню повністю. Також позивач просить визнати недійсними положення ??п. 3.1.5 та п. 3.1.6 Договору (про укладення договорів зі «Страховою компанією «Арсенал Лайф» про добровільне страхування життя, а також Договору про добровільне страхування майна фізичних осіб та відповідальності перед третіми особами зі «Страховою компанією «АСКО - Медсервіс») Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 20 Закону України "Про споживче кредитування" укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем супровідних послуг кредитодавця або третіх осіб. До договорів про надання супровідних послуг, зокрема, належать: договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит. Судом встановлено, що оспорюваний позивачем кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення кредитного договору не заявляв додаткових вимог щодо оспорюваних пунктів договору. За встановлених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Позовні вимоги в частині зобов?язання Акціонерного Товариства «Банк Форвард» здійснити загальний перерахунок за Договором про споживче кредитування № 300014882 від 21 грудня 2021 року з урахуванням визнання недійсними положень п. 3.1.3, п. 3.1.1, п. 3.1.5 та п. 3.1.6 не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог про визнання окремих положень договору споживчого кредитування недійсними. Також позивач просить визнати недійсними Договір зі «Страховою компанією «Арсенал Лайф» про добровільне страхування життя від 21.12.2021, а також Договір про добровільне страхування майна фізичних осіб та відповідальності перед третіми особами зі «Страховою компанією «АСКО - Медсервіс», укладені з позивачем від 21 грудня 2021 року; Підставою для задоволення позовних вимог позивач зазначила про відсутність у неї наміру страхування життя та майна, але укладення договорів страхування було прописано як істотні умови, від якої вона не могла відмовитися.. Судом встановлено, що 21 грудня 2021 року між позивачем та Страховою компанією «Арсенал Лайф» укладено договір про добровільне страхування життя, а також між позивачем та Страховою компанією «АСКО- Медсервіс» - договір про добровільне страхування майна фізичних осіб та відповідальності перед третіми особами . При укладанні спірних договорів сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів", тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) відповідно до закону. Позивачем не доведено, що моральна шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed