Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 29.01.2024 [PERSON]. звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] щодо неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], а також [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON]. зазначила, що 16.12.2016 виконавчим комітетом Пиріжківської сільської ради Малинського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений актовий запис №2. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Отже, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У 2021 році [PERSON] припинив спільне проживання з позивачем та переїхав на постійне місце проживання в [ADDRESS]. Позивач разом з дітьми залишилася проживати в [ADDRESS]. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23.02.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення ними повноліття. Позивач зазначає, що впродовж останніх двох років діти знаходяться на повному її утриманні та вихованні, а відповідач їх життям і розвитком не цікавиться, не підтримує жодних стосунків, аліментні зобов'язання не виконує. Таким чином, відповідач свідомо нехтує та умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо своїх дітей. Крім того, відповідач веде асоціальний спосіб життя, оскільки неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Отже, з даних підстав [PERSON]. просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позиція позивача. Позивач в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Позиція відповідача. Відповідач в судове засідання з'явився, у ході судового розгляду справи висловив свою позицію щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а саме: заперечив щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та позбавлення його батьківських прав. Відповідач зазначив, що він неодноразово допомагав дітям матеріально, привозив передачі, гостинці. Мав місце випадок, коли він хотів привітати дитину з днем народження, але позивач йому не дозволила, ввела в оману щодо свого та дітей місцезнаходження. Відповідач не бачив дітей приблизно півроку. До цього він одягав дітей, надавав їм гроші, неодноразово приїжджав. Навіть коли у нього самого не було грошей, то він брав їх у знайомих у позичку. Також коли [PERSON]. перебувала у лікарні після народження доньки [PERSON], то близько місяця відповідач самостійно виховував дітей. Проживати як сім'я сторони припинили приблизно у 2021 році. Аліменти на даний час відповідач не сплачує. Коли потрібні були гроші на лікування доньки [PERSON], то він привіз позивачці 6000,00 грн. Потім він дізнався, що на лікування позивач з дитиною не їздили. На даний час відповідач працює у лісі. Висловив бажання відвідувати своїх дітей. Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області в судове засідання не з'явився. 11.04.2024 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей, з якого вбачається доцільність такого позбавлення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та заперечення, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] за безпідставністю, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 16.12.2016 виконавчим комітетом Пиріжківської сільської ради Малинського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис за №2 (а.с.11). Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від даного шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.12) та [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області від 23.02.2023 року у цивільній справі №283/159/23 розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]., зареєстрований 16 грудня 2016 року виконавчим комітетом Пиріжківської сільської ради Малинського району Житомирської області, актовий запис №2; залишено позивачу прізвище, набуте у шлюбі - [PERSON]; стягнуто з [PERSON], [INFO]., на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту подання позовної заяви - 16.01.2023 і до повноліття дітей (а.с.14-15). 10.06.2023 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №142. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». З метою примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] 23.02.2023 Малинським районним судом Житомирської області видано виконавчий лист №283/159/23 (а.с.17). Відповідно до довідки №478/23.16 від 03.01.2021, виданої Малинським ВДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON]. не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 01.07.2023 по 31.12.2023 згідно з виконавчим листом №283/159/23 (а.с.21). Наявність заборгованості у [PERSON] зі сплати аліментів підтверджується також відповідним розрахунком №4005/23.6/34 від 17.01.2024, виданим Малинським ВДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно з вказаним розрахунком у виконавчому провадженні [NUMBER], відкритому на виконання виконавчого листа №283/159/23, [PERSON] не сплачувалися аліменти на утримання дітей з січня 2023 року по грудень 2023 року та станом на 01.01.2024 допущено заборгованість у розмірі 52413,70 грн. (а.с.22). Згідно з довідкою Пиріжківської гімназії Управління освіти, молоді, спорту та національно-патріотичного виховання виконкому Малинської міської ради Коростенського району Житомирської області №21 від 25.01.2024, дитина [PERSON], [INFO], є вихованцем ДНЗ «Рукавичка» при Пиріжківської гімназії. За час перебування дитини у садочку її батько [PERSON] участі у вихованні доньки не приймав, батьківські збори не відвідував (а.с.18). Відповідно до довідки сімейного лікаря від 19.04.2024, [PERSON]. самостійно приходила на медичні огляди та відвідувала дитячу консультацію коли хворіли її діти. Батько дітей [PERSON] ніколи не приходив з ними на прийом до лікаря (а.с.19). Відповідно до Акту обстеження умов проживання [PERSON], складеного комісією у складі начальника служби у справах дітей виконкому Малинської міської ради Суханової А.В., головного спеціаліста служби у справах дітей Марчук А.С., фахівця із соціальної роботи Малинського міського центру соціальних служб Будько Ю.С., обстеження умов проживання проводилося за адресою: [ADDRESS]. За результатами обстеження комісією встановлено задовільні умови проживання, санітарний стан помешкання відповідає нормам, стосунки у сім'ї доброзичливі (а.с.20). Позивачем долучено до матеріалів справи медичні документи, які свідчать про наявність у дитини [PERSON], [INFO], має важкий діагноз, який потребує постійного лікування (а.с.35,36). Позивачем також долучено до матеріалів справи докази, які на її думку свідчать про асоціальній спосіб життя відповідача, а саме: -ухвала Малинського районного суду Житомирської області від 27.05.2016 у справі №283/1011/16-к, відповідно до якої кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.125 КК України закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (а.с.24); -ухвала Малинського районного суду Житомирської області від 09.09.2019 у справі №283/1644/19, відповідно до якої кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв'язку з примиренням з потерпілою ([PERSON]) (а.с.25); -вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24.12.2019 у справі №283/2639/19, відповідно до якого [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт (а.с.26); -вирок Малинського районного суду Житомирської області від 04.11.2021 у справі №283/2526/21, відповідно до якого [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с.27-28); -ухвала Малинського районного суду Житомирської області від 12.10.2021 у справі №283/1367/21, відповідно до якої закрито кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.122 КК України у зв'язку з відмовою потерпілої ([PERSON]) від обвинувачення (а.с.29); -постанова Малинського районного суду Житомирської області від 28.12.2021 у справі №283/3085/21, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. (а.с.30); - постанова Малинського районного суду Житомирської області від 22.12.2022 у справі №283/2642/22, відповідно до якої [PERSON] звільнено від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП за малозначністю, оголошено усне зауваження (а.с.31); -постанова Малинського районного суду Житомирської області від 23.06.2023 у справі №283/1497/23, відповідно до якої [PERSON] звільнено від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП за малозначністю, оголошено усне зауваження (а.с.32). Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади місце проживання [PERSON] та її дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-10). Висновком виконавчого комітету Малинської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей, затвердженого рішенням виконкому Малинської міської ради №164 від 30.04.2020, встановлено наступне: «Громадяни [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.12.2016. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON]. 23.02.2023 шлюб було розірвано згідно рішення Малинського районного суду (справа №283/153/23) та ухвалено стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання їх малолітніх дітей. Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Малинським відділом державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.01.2024 [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 52413,70 грн. Розглянувши довідку №22, видану 25.01.2024 Пиріжківською гімназією Малинської міської ради встановлено, що батько [PERSON] не цікавиться навчанням та інтересами сина [PERSON], не цікавиться шкільним життям дитини та не відвідує батьківські збори. Факт ухилення батька від виконання батьківських обов'язків також підтверджується довідкою від сімейного лікаря Оксютович Ніни, виданої 19.01.2024, в якій вказано, що батько ніколи не приходив з дітьми на прийом, дітей завжди супроводжувала мама. Згідно акту обстеження умов проживання від 31.01.2024 сформованого службою у справах дітей виконкому Малинської міської ради обстежено умови проживання дітей [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою: [ADDRESS]. Умови проживання задовільні, помешкання облаштовано необхідними меблями та технікою, в будинку чисто. Для дітей облаштовано окремі спальні місця, наявні одяг та взуття відповідного віку та сезону. З бесіди з мамою з'ясовано, що батько не бере участі у вихованні дітей близько 2 років. Згідно інформації [PERSON] старостинського округу від 27.02.2024, лист №22 з'ясовано, що батько [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав». На підставі вищевикладеного орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] (а.с.63-64). Покази свідків: Допитана за клопотанням позивача в якості свідка [PERSON] надала показання про те, що вона є хрещеною дитини [PERSON], [INFO]. Одного разу мала місце ситуація, коли відповідач зателефонував їй і попросив надіслати номер платіжної картки позивача для того, щоб перерахувати на неї грошові кошти для дітей. Після цього свідок поцікавилася у [PERSON] чи [PERSON] перерахував гроші, на що вона повідомила, що жодні кошти їй не надходили. Свідку відомо про те, що [PERSON] постійно телефонував [PERSON] з погрозами, казав, що хоче бути з нею однією сім'єю. Проте відновлення відносин на думку свідка було неможливим, оскільки неодноразово [PERSON] наносив [PERSON] тілесні ушкодження. Щодо спілкування відповідача з дітьми [PERSON] зазначила, що свідком цього ніколи не була. Спільне проживання сторони припинили близько 3-4 років тому. В той період, коли сторони перебували у шлюбі, [PERSON] агресивно ставився до старшої дитини позивача - [PERSON], [INFO], яка не є його рідною донькою. Свідок ніколи не бачила, щоб відповідач застосовував фізичну силу до дітей. Загалом ставлення було нормальним. [PERSON] міг підвищувати голос на дітей. Син [PERSON] хоче спілкуватися з батьком, донька [PERSON] ні. Допитаний за клопотанням позивача в якості свідка [PERSON] надав показання про те, що він знайомий зі сторонами, оскільки працював Пиріжківським сільським головою у той час, коли у родині позивача та відповідача відбувалися негаразди. Неодноразово [PERSON]. зверталася до нього, як до посадової особи, зокрема, коли [PERSON] розбив [PERSON] щелепу та вибив зуби. У зв'язку з постійними конфліктами їх сім'ю супроводжували соціальні служби. Свідок бачив відповідача рідко, а тому щодо участі останнього у вихованні дітей йому нічого невідомо. Також свідок не володіє інформацією стосовно надання відповідачем матеріальної допомоги своїм дітям. Разом з тим, свідок зазначив, що на його думку відповідач не займався вихованням дітей, оскільки особисто він запитував у навчальному закладі, де навчається дитина [PERSON] чи відвідував останній дітей, чи цікавиться їх життям та розвитком, нащо отримав негативну відповідь. Щодо агресивної поведінки відповідача по відношенню до дітей свідку нічого невідомо. Допитаний за клопотанням відповідача в якості свідка [PERSON] надав показання про те, що знає [PERSON] та [PERSON] особисто. Свідок пояснив, що він особисто разом з відповідачем близько року тому завозили позивачу грошові кошти за місцем проживання останньої в с. Пиріжки. Кошти були призначені для дитини. І так було декілька разів, в тому числі, на день народження одного з дітей, також привозили гроші після роботи, коли [PERSON] отримував заробітну плату. Допитаний за клопотанням відповідача в якості свідка [PERSON] надав показання про те, що [PERSON] неодноразово надавав [PERSON] грошові кошти на утримання дітей. Він приїжджав до дітей, передавав їм гостинці. Мав місце випадок, коли свідок разом з [PERSON] продали батьківську хату в с. Недашки та усі гроші відповідач віддав своїм дітям. Також [PERSON] організував дитині день народження близько півтора роки тому. [PERSON] передавав грошові кошти на операцію для доньки [PERSON]. Був час, коли відповідач працював у м. Малині та щодня приїжджав у с. Пиріжки до дітей з гостинцями. Часто він купував гостинці в селі і кума свідка передавала позивачу пакети з ними. Також мала місце ситуація, коли відповідач отримав заробітну плату і разом з директором фірми, на якій він в той час працював, поїхали в с. Пиріжки, щоб віддати дітям гроші. Крім того, [PERSON] забирав сина до себе додому в с. Недашки та купував йому все, що потрібно. Відповідач дуже любить свого сина, проте дитину негативно налаштовує проти нього позивач. Свідок зазначив, що немає підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Мотиви та застосовані норми права. Між сторонами виник спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей. Згідно з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону). Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини (…) Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини чітко виписано в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 в пункті 16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Пленум Верховного суду України в п.п.15,16 Постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Саме такого висновку дійшов ВС у справі №753/2025/19 від 06.05.2020. Крім того, в зазначеній постанові ВС вказав, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Та, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком (матір`ю) обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Звертаючись з даним позовом до суду, [PERSON]., як на одну з підстав позбавлення [PERSON] батьківських прав, посилалась на ухилення останнім від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а саме: невідвідування батьком дітей у навчальному закладі, невідвідування батьківських зборів, невідвідування лікаря. Разом з тим, та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дітей займається саме позивач, суд визнає такою, що не свідчать про те, що відповідач умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками. Невідвідування навчального закладу відповідачем не може свідчити повною мірою про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові №465/3694/14-ц від 16 січня 2019 року. Щодо твердження позивача щодо неналежного виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати аліментів суд зазначає, що вказана обставина сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, про що вказано Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2022 року у справі № 308/9081/21 (провадження № 61-8290св22). Крім того, в ході судового розгляду справи позивачем та відповідачем заявлялися клопотання про допит свідків, які судом були задоволені та покази свідків заслухані. Надаючи аналіз показам свідків слід зазначити наступне. Свідок на стороні позивача [PERSON] пояснила, що свідком спілкування [PERSON] ніколи не була. Свідок на стороні позивача [PERSON] надав суду пояснення, які більш характеризують родинні взаємовідносини сторін під час їх перебування у шлюбі. Даний свідок не володіє інформацією щодо участі відповідача у житті дітей; не володіє інформацією стосовно надання/ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей; не володіє інформацією щодо поведінки відповідача по відношенню до дітей. Разом з тим, свідки на стороні відповідача чітко вказали на факти, які свідчать про намагання батьком брати участь у житті своїх дітей, в тому числі, надання грошових коштів, передання гостинців. Вказане дає підстави для висновку, що відповідач в силу своїх можливостей періодично забезпечує дітей матеріально, при цьому він заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дітей та небажання розривати з ними спілкування. Крім того, участь відповідача у судових засіданнях, категоричне заперечення проти позбавлення його батьківських прав, може свідчити про його інтерес до дітей, про бажання брати участь у їх вихованні та змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Зазначене спростовує доводи позивачки про те, що батько дітьми не цікавиться, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначала про асоціальний спосіб життя відповідача, а також про застосовування останнім по відношенню до неї та в присутності дітей фізичне насильство, що підтверджується постановами, ухвалами та вироками Малинського районного суду Житомирської області за період з 2016 по 2023 рр. Разом з тим, вищезазначене твердження позивача про систематичні протиправні дії відповідача відносно неї та дітей спростовується тим, що в жодному з судових документів не зазначено про насилля відповідача над позивачем у присутності дітей. Крім того, позивач є потерпілою у двох кримінальних провадженнях по обвинуваченню [PERSON]: перше - за ч.1 ст.125 КК України, друге - за ч.1 ст.122 КК України, які закриті судом у зв'язку з відмовою потерпілої від обвинувачення та у зв'язку з примиренням потерпілої з обвинуваченим. Окрему увагу суд звертає на висновок органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Малинської міської ради, який оцінює критично, оскільки він не містить фактичних даних щодо наявних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Орган опіки та піклування зазначає, що факт ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків підтверджується: -довідкою №22, виданою 25.01.2024 Пиріжківською гімназією Малинської міської ради про те, що [PERSON] не цікавиться навчанням та інтересами сина [PERSON], не цікавиться шкільним життям дитини та не відвідує батьківські збори; -довідкою від сімейного лікаря Оксютович Ніни від 19.01.2024 про те, що батько ніколи не приходив з дітьми на прийом, дітей завжди супроводжувала лише мама. Тобто з двох наявних у матеріалах справи документів органом опіки та піклування зроблений висновок про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його двох малолітніх дітей. При цьому суд повторно звертає увагу на те, що довідка з навчального закладу та довідка від лікаря не є єдиними і достатніми доказами свідомого та умисного ухилення батька від виконання своїх обов`язків. Таким чином, суду не надано належних, допустимих і безсумнівних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, свідоме нехтування ним своїми обов`язками. Також, позивачем не підтверджені належними та допустимими доказами факт систематичного, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітніх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та вплив, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про таке попередження відповідача. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини, а в матеріалах справи відсутні такі докази. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вищий спеціалізований суд України у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати неможливо, оскільки не було доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим [PERSON] слід відмовити в задоволенні позову. Також, при ухваленні рішення, суд враховує факт наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, не приділення останнім достатньої уваги по догляду та вихованню дітей, але у зв`язку з тим, що ніхто не застережений від неправильних вчинків, однак кожен при цьому має право на їх виправлення, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання своїх малолітніх дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON], виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дітей, передбачені сімейним законодавством в повному обсязі. Контроль за виконанням батьківських обов'язків [PERSON] слід покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд, зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, покладає їх на позивача.

Outcome: dismissed