Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області (далі\~Відповідач) про встановлення приналежності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала в селі Макарівка-1 Вишгородського району Київської області. За життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчений 08 липня 2003 року Макарівською сільською радою Іванківського району Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 31. Згідно заповіту, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] . [PERSON] на праві особистої приватної власності мала право на земельну частку (пай) в КСП «Маяк» (сертифікат втрачено). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Ющенко Л.В. (спадкова справа № 17/2017). При зверненні [PERSON] до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Ющенко Л.В. з прохання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), позивачу було відмовлено, оскільки не було пред`явлено правовстановлюючого документу на спадкове майно. Крім того, в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) прізвище власника (спадкодавиці) вказано « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », що не дає можливості оформити її право власності на спадкове майно в позасудовому порядку, а можливе лише в судовому порядку. Єдиним спадкоємцем, який претендує на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] , є її син позивач [PERSON] . Інших спадкоємців не має. Враховуючи наведене, позивач просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] належить сертифікат на земельну частку (пай) серія КВ № 0123498, виданий Іванківською РДА згідно Рішення Іванківської РДА за № 21 від 21.01.1997 року, зареєстрованого в Головному управлінні Держгеокадастру в Київській області за № 115 від 12.04.1997 року та виданого на ім`я [PERSON] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право приватної власності на спадкове майно його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: право на земельну частку (пай), яке розташоване на території Макарівської сільської ради Вишгородського району Київської області, розміром 3,99 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебувала у користуванні КСП «МАЯК», без визначення цієї частки в натурі, що було підтверджено видачею на ім`я [PERSON] , як власника Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0123498, виданого Іванківською РДА згідно Рішення Іванківської РДА за № 21 від 21.01.1997 року, зареєстрованого в Головному управлінні Держгеокадастру в Київській області за № 115 від 12.04.1997 року. Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач, Іванківська селищна рада звернулися до суду із заявою про визнання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач позов визнав. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, в зв`язку з неявкою в судове засідання сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до частин першої та другої\~статті 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту зазначених норм права, а також роз`яснень, наданих судам у пункті 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, що підтверджується: копією свідоцтва про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] ; копією заповіту, посвідченого секретарем Макарівської сільської ради Іванківського району Київської області Журбенко К.В. та зареєстрований в реєстрі за № 31, з якого слідує, що [PERSON] , все своє майно, де б воно не було б і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право заповіла: [PERSON] ; листом № 454/19-24 від 06.03.2024 року, виданого сектором № 1 Відділу № 5 Управління надання адміністративних послуг Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Держгеокадастру, з якого вбачається, що в книзі реєстрації сертифікатів КСП «МАЯК» за номер 115 від 12.04.1997 року обліковується запис реєстрації сертифікату серії КВ № 0123498 на громадянку [PERSON] ; оголошенням в газеті «Трибуна праці» за № 9 (10844) від 27.04.2024 року такого змісту: «Втрачений сертифікат на право власності на земельну частку (пай) розміром 3,99 в умовних кадастрових га серії КВ № 0123498, виданий КСП «МАЯК» 12.04.1997р. на ім`я [PERSON] , вважати недійсним». Оскільки в сертифікаті на земельну частку (пай) серії КВ № 0123498 прізвище спадкодавиці [PERSON] вказано « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] » і відсутня можливість внесення змін до правовстановлюючого документу, суд приходить до висновку про встановлення факту належності [PERSON] вище вказаного сертифікату. Іншим способом, окрім судового, позивач захистити свої права не може. Даний факт знайшов своє підтвердження в суді, тому позовні вимоги в частині встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу підлягають до повного задоволення. Статтею 392 ЦК України\~передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З матеріалів справи вбачається, що позивач прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори /а.с. 5/. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №7\~«Про судовому\~практику в\~справах про\~спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Ющенко Л.В. від 15 березня 2024 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) в КСП «ім. Маяк», розміром 3,99 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно /а.с. 5/. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв`язку з тим, що на земельну ділянку Спадкодавця відсутній оригінал сертифікату - нотаріус не зміг видати свідоцтво про право на спадщину на це майно. Враховуючи те, що Спадкодавець набув майнове право на земельну ділянку, то, відповідно, і спадкоємець - позивач у справі - набув лише майнове право в порядку спадкування на дану земельну ділянку. Ст.1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності. Відповідно до\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про спадкування»,\~зокрема пункту\~11\~«При вирішенні\~спору про\~ спадкування\~ права\~на земельну\~частку (пай)\~основним документом,\~що посвідчує\~таке право,\~є сертифікат\~про право\~на земельну\~частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю». Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Сертифікату на право на земельну частку (пай); реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З матеріалів справи слідує, що позивач, [PERSON] здійснив всі дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно, а саме: земельну частку (пай), яка залишились після смерті [PERSON] , тому його позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. З матеріалів справи слідує, що позивачем судовий збір за подачу позову до суду сплачений, який він просить не стягувати з відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved