Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що між сторонами розірвано шлюб. У шлюбі у позивача та відповідача народились діти донька [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] . Діти фактично проживають та перебувають на утриманні та вихованні позивачки, а тому вонв просить визначити місце проживання дітей з матір`ю, а також стягнути аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Представник позивача просив розгляд справи у його відсутності, про що подав відповідну заяву, в якій також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник органу опіки та піклування подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, при розгляді справи врахувати наданий органом опіки та піклування висновок. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, у судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов у визначений судом строк не подав, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК вирішив справу на підставі наявних у ній доказів та постановив заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази, суд прийшов до таких висновків. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2019 року в справі № 308/14838/18, шлюб між сторонами розірвано. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , у сторін за час перебування у шлюбі народилися донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.04.2024 за № 323/17/02-14, комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю. Щодо [PERSON] , комісія, покликаючись на норми ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, вказала на самостійне визначення дитиною, яка досягла 14 років, свого місця проживання у разі якщо її батьки проживають окремо. Згідно з ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. На підставі вищенаведеного суд, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю. Щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині з таких підстав. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.01.2021, справа № 753/6498/15-ц, зроблено правовий висновок, що «у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання». За таких обставин, беручи до уваги, що на момент розгляду справи [PERSON] , [INFO] , виповнилося 14 років, в силу чого вона вправі самостійно обирати собі місце проживання, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів суд вважає за необхідне вказати таке. Як вбачається з матеріалів справи, діти проживають із матір`ю та перебувають на її утриманні, відповідач кошти на утримання дітей не надає. Відповідач перебуває у працездатному віці. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача судом не встановлено. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму на 2024 року дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Цим же законом визначено розмір мінімальної заробітної плати: з 1 січня - 7100,00 грн на місяць, з 1 квітня - 8000,00 гривень. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Нормами ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач у позовній заяві просить визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що становить на момент винесення рішення суду - 1598,00 гривень. З огляду на викладене, виходячи зі встановленого законодавством обов`язку обох батьків утримувати їх неповнолітніх дітей, приймаючи до уваги матеріальне становище дітей та відповідача, суд прийшов до переконання про наявність законних підстав для задоволення вимог позивачки та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1598,00 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, беручи до уваги висновок про задоволення позовних вимог позивача, який відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1073,60 грн за розгляд судом майнової вимоги про стягнення аліментів та 1073,60 грн за розгляд судом вимоги немайнового характеру про визначення місця проживання дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial