Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивач ТОВ "Сучасний Факторинг» звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 22.01.2022 між [PERSON] та ТОВ «Сучасний Факторинг» укладено кредитний договір у формі заяви-приєднання до Кредитного договору по продукту «Кредит на товар» №10221176775 згідно з умовами якого сума кредиту за даним договором складає 34\~214,78 грн. Сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються позичальникові на умовах строковості, а саме терміном на 24 місяці, процентна ставка 4,5 % в місяць. Позивач належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредитних коштів. Відповідач, в свою чергу, порушила договірні зобов`язання, не оплатила суму боргу в обумовлені сторонами строки, допустивши прострочення виконання. Станом на 22.01.2024 заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 61\~928, 75 грн., з яких: 34\~214,78 грн. - загальна заборгованість за тілом кредиту; 27\~713,97 грн. - загальна заборгованість за сумою комісії за користування кредитом. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №10221176775 від 22.01.2022 в розмірі 61\~928, 75 грн. та понесений судовий збір у розмірі 3\~028, 00 грн. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12.02.2024 цивільну справу передано до Вінницького міського суду Вінницької області, за підсудністю. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала. Судова кореспонденція направлялась судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача [PERSON] : [ADDRESS] , яку остання отримала 04.04.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку суд дійшов до наступного. 22.01.2022 відповідач ознайомилась із паспортом споживчого кредиту по продукту «Кредит на товар» розробленим ТОВ «Сучасний Факторинг» (а.с. 10). Того ж дня відповідач ознайомившись із умовами публічної пропозиції ТОВ «Сучасний Факторинг» на укладення кредитного договору по продукту «Кредит на товар», засвідчила своє волевиявлення на приєднання до кредитного договору по продукту «Кредит на товар», підписавши заяву-приєднання №10221176775, яка разом із Публічною пропозицією та Графіком платежів, складають кредитний договір. (а.с.7-8, 11-15) Вищевказана Публічна пропозиція (оферта) містить істотні умови кредитного договору і виражає намір ТОВ «Сучасний Факторинг» вважати себе зобов`язаним у разі її прийняття. Отже, 22.01.2022 [PERSON] акцептувала вищевказану оферту. Так, 22.01.2022 між ТОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] укладено кредитний договір №10221176775, у відповідності до умов якого ТОВ «Сучасний Факторинг» зобов`язалось надати [PERSON] кредит строком на 24 місяці в розмірі 34\~214,78 гривень шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок ТОВ «ФТД-РИТЕЙЛ» за товар в сумі 27\~999,00 гривень (розмір власного внеску покупця за товар 0, 00 гривень) і за послуги страхування на користь ТДВ «СК «Екта» в сумі 6\~215,78 гривень за дорученням позичальника. [PERSON] , в свою чергу, зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього договору. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до кредитного договору «Кошти в кредит» (п. 11 заяви-приєднання №10221176775 від 22.01.2022). Відповідач підтвердила, що перед підписанням заяви-приєднання, кредитор заздалегідь ознайомив її, зокрема, з інформацією вказаною у ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», з усіма умовами кредитування, а саме з правами та обов`язками по отриманню кредиту та сплаті періодичних внесків, з якими вона погоджується (п. 12 заяви-приєднання №10221176775 від 22.01.2022). З виписки по особовому рахунку за кредитним договором №10221176775 від 22.01.2022 слідує, що станом на 22.01.2024 заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 61\~928, 75 гривень, з яких 34\~214,78 гривень заборгованість по тілу кредиту та 27 7134,97 гривень заборгованість за\~комісією за користуванням кредитом. Отримано оплат 0, 00 гривень (а.с. 6). Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, оскільки не надавала своєчасно ТОВ "Сучасний Факторинг" грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору. Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком (іншою фінансовою установою), тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики. За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.4. ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб Частиною 2 ст.8 Закону передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином Законом безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. В той же час даний Закон України розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч.5 ст.12 Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд у постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом враховано, що необхідність внесення комісії за управління (обслуговування) кредиту в розмірі 1\~368,59 грн. передбачена в 1 розділі "Умов кредитування" кредитного договору та у колонці 7 "Графіку платежі". Між тим, в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з управління (обслуговування) кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія за управління (обслуговування) кредиту. Також представником позивача не надано доказів наявності та переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні вищевказаного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Відтак, правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення загальної заборгованості за сумою\~комісії за користування кредитом в розмірі 27\~713,97 грн. немає, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача лише заборгованості за тілом кредиту в розмірі 34\~214,78 грн., оскільки вимог про стягнення інших складових заборгованості, що передбачені договором, зокрема процентів, позивач не пред`явив. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції представника позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (55,25 % задоволених позовних вимог), а саме 1\~672,97 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial