Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

19.06.2023 року [PERSON] через свого представника адвоката Попову Ірину Сергіївну звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона разом із батьками, сестрою та бабусею проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла її мати, [PERSON] . Після смерті матері до квартири в`їхала сестра матері відповідач [PERSON] . [INFO] померла її бабуся [PERSON] . За таких обставин позивач вважає, що по праву представлення у зв`язку зі смертю матері позивача відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна а саме квартири [ADDRESS] . Разом з тим, одразу після поховання [PERSON] , рідна сестра матері позивача викинула усі особисті речі та документи позивача, відповідача [PERSON] та її батька [PERSON] , змінила замки та з того часу одноособово проживає у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповдіач [PERSON] та інші учасники справи не зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Станом на дату звернення до суду відсутні будь-які відомості щодо реєстрації права власності на спадкове майно. 04.05.2023 року позивач звернулася до приватного нотаріуса з метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Однак, нотаріусом було надано письмову відмову, у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів. У зв`язку з чим, позивач звернулась з відповідним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 26.06.2023 року позов залишено без руху. 11.07.2023 року на адресу суду від представника позивача адвоката Попової І.С. надійшла заява про усунення недоліків, надано копію квитанції про сплату судового збору в сумі 13420,00 грн., яка передана судді 12.07.2023 року. Ухвалою суду від 12.07.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в загальному позовному порядку. 31.07.2023 року на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог, в якій вона повністю визнала позовні вимоги [PERSON] та не заперечувала проти їх задоволення. 03.10.2023 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги вважала необґрунтованими, посилаючись на те, що у позивача не виникло право на визнання за нею права власності на спірну квартиру, в порядку спадкування за законом, так як померла [PERSON] за життя не зверталася до органу приватизації, а відтак не виявила свого бажання на здійснення приватизації. В задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі(а.с.108-111). 09.10.2023 року від представника позивача адвоката Попової І.С. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача не погоджувалася з доводами відзиву , посилаючись на те, що позивач має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування на спірну квартиру, у зв`язку з відмовою нотаріуса та відсутністю у неї правовстановлюючих документів на квартиру (а.с.126-131). Ухвалою суду від 11.10.2023 року було закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду, здійснено виклик свідка [PERSON] 30.05.2024 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача [PERSON] , в яких вона підтримала відзив та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Додатково зазначила, що спірна квартира відноситься до державного житлового фонду, була видана батьку відповідача [PERSON] - [PERSON] у складі сім`ї 4 осіб: він, його дружина [PERSON] та діти: відповідач [PERSON] та мати позивача [PERSON] . З вказаного часу їх сім`я отримала право на проживання та користування вказаною квартирою. Позивач та відповідач [PERSON] вибули зі спірної квартири на постійне місце проживання у інше житлове приміщення, та не проживають у спірній квартирі з серпня 1993 року. Зазначає, що спірна квартира не увійшла до складу спадщини [PERSON] , оскільки остання не набула на неї права власності, Свідоцтво про право власності на спірну квартиру [PERSON] не видавалося та її право власності на вказану квартиру в органах БТІ не реєструвалося. Оскільки за життя [PERSON] не набула права власності на нерухоме майно, тому спадкоємці також не набувають права власності на вказане майно в порядку спадкування (а.с.166-172). В судове засідання 01.05.2024 року, проведеному в режимі відеоконференції , з`явились: представник позивача [PERSON] - адв. [PERSON] , яка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання шляхом направлення судових повісток та смс-повідомлень, які остання отримала, згідно довідки про доставку (а.с.158,177). В матеріалах справи міститься заява про визнання позовних вимог (а.с.65). На адресу суду повернулись поштові конверти із відмітками «за закінчення терміну зберігання» (а.с.84) Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Тодирець А.О. в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача - адв. [PERSON] надав суду пояснення , що спірна квартира відноситься до державного житлового фонду, була видана батьку відповідача [PERSON] - [PERSON] у складі сім`ї 4 осіб: він, його дружина [PERSON] та діти: відповідач [PERSON] та мати позивача [PERSON] . З вказаного часу сім`я отримала право на проживання та користування вказаною квартирою. [PERSON] та [PERSON] вибули зі спірної квартири на постійне місце проживання у інше житло та не проживають у спірній квартирі з серпня 1993 року. Спірна квартира не увійшла до складу спадщини [PERSON] , оскільки остання не набула на неї права власності, свідоцтво про право власності на спірну квартиру [PERSON] не видавалося та її право власності на вказану квартиру в органах БТІ не реєструвалося. Оскільки за життя [PERSON] не набула права власності на нерухоме майно, тому спадкоємці також не набувають права власності на вказане майно в порядку спадкування. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] та [PERSON] , сестра відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.07.1993 року (а.с.26). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка є бабусею позивача [PERSON] та [PERSON] та матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано повторно 14.04.2023 року, серії [NUMBER] (а.с.25). Згідно свідоцтва про народження у [PERSON] та [PERSON] народилась [INFO] [PERSON] (позивачка). [PERSON] (позивачка) одружилась з [PERSON] , про що зроблено актовий запис №566, серія [NUMBER] (а.с.30). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеса від 17.03.2014 року (справа №523/1542/14-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] ) розірвано (а.с.29). [PERSON] (позивачка) вийшла заміж за [PERSON] та взяла прізвище чоловіка « [PERSON] », про що зроблено відповідний актовий запис №671, серія [NUMBER] (а.с.31). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її дочка, відповідач по справі, [PERSON] , та онуки - позивач по справі [PERSON] та відповідач [PERSON] , по праву представлення на ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, дочці спадкодавця, [PERSON] , якби вона була живою на час відкриття спадщини. Предметом спору в даній цивільній справі є спір про право на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 04.05.2023 року [PERSON] звернулася на адресу приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Запольської Владислави Олександрівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Листом від 04.05.2023 року за №53/01-16 приватним нотаріусом Запольською В.О. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщини у зв`язку з тим, що неможливо встановити склад спадкового майна (а.с.41). Згідно Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 р.), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування, слід керуватися нормами законодавства, яке діяло у той час. Згідно вимог ст. 525 ЦК Української РСР (1963 р.), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (1963 р.), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Пунктом 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» закріплено, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності. Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року № 121 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності. Відповіддю Приморської районної адміністрації ОМР від 30.01.2023 року №01-13/46/1 вих повідомлено, що з 2003 року ордер на квартиру за адресою: [ADDRESS] не видавався, договір найму не укладався (а.с.39). Згідно відповіді Департаменту міського господарства від 03.02.2023 року №01-59/140 за інформацією комп`ютерної та архівної бази КП «Міське агентство з приватизації житла», звернення [PERSON] , [INFO] , або інших громадян із відповідною заявою щодо приватизації квартири [ADDRESS] - відсутні (а.с.38). КП «Міське агентство з приватизації житла» 14.02.2023 №39/01-09 повідомлено, що згідно комп`ютерної та архівної бази приватизованого житла за адресою: [ADDRESS] відсутні будь-які звернення та заяви (а.с.40). Згідно відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 09.03.2023 року №22787/04-04, станом на 31.12.2012 у КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР згідно з архівними даними право власності на квартиру [ADDRESS] в комунальному підприємстві не зареєстровано (а.с.37) Отже, згідно матеріалів справи вбачається, що вказана квартира у приватну власність не передавалася, не приватизувалася та право власності на вказану квартиру не реєструвалося. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] , у приватну власність не передавалася. Відповідно до матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . Позивач у справі [PERSON] та відповідач у справі [PERSON] у спірній квартирі не проживають, так як вибули з неї на проживання в інше житлове приміщення, після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] . На сьогоднішній день у спірній квартирі проживає відповідач [PERSON] [PERSON] та будь-хто із сторін із заявами у відповідні органи та установи щодо приватизації квартири [ADDRESS] , не зверталися. Вказані обставини визнані представником позивача , відповідачем [PERSON] та її представником в судовому засіданні та не заперечуються. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває право власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Тобто право спадкоємця є похідним від прав, які існували у спадкодавця на момент відкриття спадщини та успадкувати можливо тільки те майно, яке належало спадкодавцю на час смерті. Вказаний висновок викладений Верховним Судом в постанові від 04.10.2022 в справі №452/1417/19 (провадження 61-6597св22). Відповідно до п.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У частині п`ятій пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. У постановах Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13, від 09 лютого 2018 року у справі № 719/179/17 (провадження № 61-1728св17), від 27 березня 2019 року у справі № 669/629/16-ц (провадження № 61-19598св18), від 9 серпня 2023 року у справі № 523/20890/21 зроблено висновок, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. Аналізуючи документи та вказані обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя не набула права власності на спірну квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим вказане нерухоме майно не увійшло до складу її спадщини та право власності на нього не переходить в порядку спадкування до спадкоємців. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України). Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 30 ЦК України). Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed