Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

У провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом Міського комунального підприємства «ЧЕРНІВЦІТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії. Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення\~заборгованості за\~надані послуги\~з постачання\~теплової енергії. Посилаючись на\~те,\~що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] , опалювальною площею 29,00 кв.м. Між сторонами виникли та існують фактичні договірні відносини. Відповідачам відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Позивачем умови договору були виконані в повному обсязі, послуги централізованого опалення надавались протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно по роках. Вартість послуги з постачання теплової енергії визначається за показниками комерційного вузла обліку або розрахунковим методом відповідно до постанови КМУ №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21.08.2019 року та за встановленими тарифами на послугу з постачання теплової енергії відповідно до рішень Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №450/13 від 23.06.2021 року, №813/24 від 20.10.2021 року. Відповідач у порушення вимог ст.19 Закону України «Про теплопостачання», ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 року по 30.11.2023 року не сплачувала, в результаті чого у неї утворилася заборгованість у розмірі 3479 гривень 60 копійок, Згідно п.6, ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII споживачами які отримують послуги теплопостачання здійснюється плата за абонентське обслуговування. Відповідач не здійснював плату за абонентське обслуговування внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 395,70 грн за період часу з 01.11.2021 року по 30.11.2023 року. Позивач просить стягнути з відповідача на користь підприємства заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у розмірі 3479 гривень 60 копійок заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 395,70 грн та понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання, в якому просив розглядати справу у відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі відсутності відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи повідомлена у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи та письмовий відзив на позов від них до суду не надходили. Однак на адресу суду повертається поштовий конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасникам справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Судом направлялися судові документи на останню відому адресу проживання відповідачів, а саме: [ADDRESS] . Тобто, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України, судом відповідач була належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи та завчасно. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісно користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України»). Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлені відповідачі, не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. У відповідності до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. У відповідності дост.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Судом встановлено, що згідно особового рахунку № [NUMBER] , який закріплений за Феніною Еллою, за адресою: [ADDRESS] , рахується заборгованість за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування в розмірі 3479,60 гривень, за період з 01.11.2021 року по 30.11.2023 року та заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 397 гривень 70 копійок. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна по квартирі за адресою [ADDRESS] , відомості про право власності: дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 01.12.2016; дата внесення запису: 01.12.2016; Фенінаа Елла; форма власності: приватна; частка власності: 1/1; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія та номер 2630 виданий 01.12.2016 року (а.с. 9). За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ДМС в [ADDRESS] , не зареєстрована (а.с. 20). Однак, факт відсутності реєстрації у квартирі відповідача, яка належить їй на праві власності, не звільняє від обов`язку нести витрати з оплати за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц. Отже, встановлено, що [PERSON] є власником вищевказаного майна, отримує послуги з теплопостачання, які були надані позивачем МКП «Чернівцітеплокомуненерго». 12.10.2023 року МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надсилали на відому адресу відповідача претензію про сплату боргу в добровільному порядку (а.с. 8), однак на даний час заборгованість не сплачена. Звертаючись до суду з вказаними вимогами позивач посилається на те, що відповідач як власники майна, отримувала послуги з теплопостачання, однак їх не оплачували, у зв`язку з чим виникла заборгованість, тому така заборгованість повинна бути стягнута з останньої в судовому порядку. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст.322 ЦК України \~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини з приводу постачання теплової енергії регулюються нормами\~Законів України «Про житлово-комунальні послуги»\~та «Про теплопостачаня». Відповідно до\~статті\~5\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»\~До\~житлово-комунальних\~послуг\~належать: 1)\~житлова послуга\~-\~послуга з\~управління багатоквартирним\~будинком ; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно статті\~9\~\~Закону споживач\~\~здійснює оплату\~\~за спожиті\~\~житлово-комунальні\~послуги\~щомісяця,\~\~якщо інший\~порядок\~та\~ строки\~не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Статтею 10 Закону визначено, що ціни (тарифи)\~\~на житлово-комунальні\~послуги\~встановлюються\~за домовленістю\~сторін,\~крім\~випадків,\~коли\~відповідно\~до закону\~ціни\~(тарифи)\~\~є регульованими.\~\~У такому\~\~разі ціни\~(тарифи)\~встановлюються\~уповноваженими\~законом державними\~органами\~або\~органами місцевого\~самоврядування\~відповідно\~до закону. Одиниця виміру\~обсягу\~спожитої\~споживачем теплової\~енергії\~визначається\~правилами надання\~відповідної\~комунальної \~послуги,\~\~що затверджуються\~уповноваженим\~законом\~органом. Виконавець\~послуги\~з\~постачання теплової\~енергії\~повинен\~забезпечити постачання\~теплоносія\~безперервно,\~з\~гарантованим\~рівнем безпеки,\~обсягу,\~температури\~та\~величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги\~з\~постачання\~теплової енергії\~є\~тариф \~на\~теплову\~енергію для\~споживача,\~який\~визначається\~як сума\~тарифів\~на\~виробництво,\~транспортування\~та\~постачання теплової\~енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат (стаття 21 Закону). За змістом статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633\~IV, споживач теплової енергії\~фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія\~товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі\~продажу.\~ Згідно статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633\~IV\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату Теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з постачання теплової енергії. Між сторонами виникли та існують договірні відносини. Відповідачам відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . МКП «Чернівцітеплокомуненерго» щомісячно нараховувало відповідачам плату за надані послуги з постачання теплової енергії, однак останні не сплачували кошти за вказані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 3479 гривень, 60 копійок. Зазначена обставина підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за спожиту теплову енергію. Вказаний розрахунок відповідачем будь-якими доказами спростований не був. Так, суд враховує положення ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, дані правовідносини за своїм змістом є грошовим зобов`язанням, тому серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved