Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк тривалістю у два місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , який помер який помер [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, до складу якої входить: 1) квартира [ADDRESS] , 2) \~ \~ \~ \~транспортний засіб КІА, 3) транспортний засіб ВАЗ. Позивачка є єдиним спадкоємцем, оскільки інших спадкоємців немає. Після смерті чоловіка вона 12.09.2023 звернулася до сьомої Київської державної нотаріальної контори (державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшина О.В.) із заявою про оформлення спадщини після смерті чоловіка, але їй відмовлено та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.09.2023р., у зв`язку з тим, що позивач звернулася до нотаріальної контори вже після спливу терміну, пропустивши тим самим строк для прийняття спадщини, та доказів постійного проживання разом з померлим на час смерті не надала. Позивач постійно проживала разом зі спадкодавцем з 2009 р. і до моменту його смерті за адресою: [ADDRESS] , тоді як нотаріус перевірила реєстрацію померлого чоловіка згідно даних його паспорту. Дані обстави зумовили необхідність звернення до суду з відповідним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Суд своєю ухвалою від 12.01.2024 відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. ІІІ. Позиції сторін. До судового засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи наявна заяви про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених\~ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених\~ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 02.12.2020 (а.с.14). [PERSON] помер [INFO] (а.с.15). [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,13 зворот). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №563/2023 від 12.09.2023. 12.09.2023 нотаріус виніс постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому, мотивуючи тим, що подружжя зареєстровано за різними адресами, позивач звернулася до нотаріуса з пропуском шестимісячного строку (а.с.11,12). Відповідно до довідки ГО СТ «Троянда» [PERSON] та [PERSON] з 2009 проживали на території садівницького товариства за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і основоположних\~свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст.55,124\~Конституції України та ст.\~3\~ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до приписів ч.4\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року в справі №372/51/16-ц, провадження №14-511цс18, зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, як вказано у висновках Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. За теоретичним визначенням\~відповідач\~- це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Частиною першою\~статті 51 ЦПК України\~передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України). Установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи. Отже, за приписами закону, позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі. За змістом норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі, як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Частиною четвертою\~статті 12 ЦПК України\~регламентовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі № 642/6181/16-ц). Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 року у справі №761/23904/19, провадження №61-9953св20, зазначив, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Згідно до\~ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Пунктом 24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~зокрема визначено,\~що особа,\~ яка\~ не\~ прийняла\~спадщину в\~установлений законом\~строк,\~ може\~звернутися до\~суду з\~позовною заявою\~ про\~ визначення\~додаткового \~строку \~для \~прийняття спадщини\~відповідно до\~частини \~третьої \~статті \~1272\~ ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) ( 435-15 ), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що і є місцем відкриття спадщини. Інших спадкоємців за заповітом і за законом, окрім позивача, не має. Таким чином відповідачем по даній справі є територіальна громади в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини м. Київ. Позивач не скористався своїм правом на залучення до справи в якості відповідача відповідний орган місцевого самоврядування м. Києва, а суд не може з власної ініціативи залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, оскільки зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, то і позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed