Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

У грудні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Між собою Позивач та Відповідач у шлюбі не перебувають. До початку військової агресії Російської Федерації сторони разом з дітьми проживали в місті Харкові в квартирі належній Позивачу за адресою: [ADDRESS] та разом виховували дітей. В свою чергу, діти за фактом народження були зареєстровані разом з Відповідачем в належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] . З початком бойових дій на території Харківської області, Позивач та Відповідач разом з дітьми покинули місто Харків та деякий час всі разом проживали в місті Києві. Однак, згодом Позивач разом з дітьми повернулись до свого помешкання в місті Харкові за адресою: [ADDRESS] та продовжують проживати в даній квартирі і до тепер. Натомість, Відповідач переїхала проживати в місто Винниця і до сьогоднішнього дня постійно мешкає там. Таким чином, на сьогоднішній день фактично саме Позивач займається утриманням та вихованням дітей. Квартира, в якій проживає Позивач разом з дітьми належить йому на підставі права власності, отже він забезпечений власним житлом як для власних потреб, так і для потреб дітей. У квартирі забезпечені належні умови для проживання та розвитку дітей, задоволення всіх їхніх потреб . Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року було відкрито провадження у вищезазначеній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 березня 2024 було закрито підготовче судове провадження та справу призначено до розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Коваль О.Ю. підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмовий відзив, в якому зазначила про повне визнання нею позову [PERSON] про визначення місця проживання дітей разом з батьком, та просила про розгляд справи без її участі. Представник органу опіки та піклування в особі директора Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради О.П. Малько у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд даної справи без участі представника третьої особи та висновок щодо визначення проживання дітей. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що сторони - [PERSON] (Позивач) та [PERSON] (Відповідач) є батьками двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Між собою Позивач та Відповідач у шлюбі не перебувають. Позивач посилається, що до початку військової агресії Російської Федерації сторони разом з дітьми проживали в місті Харкові в квартирі належній Позивачу за адресою: [ADDRESS] та разом виховували дітей. В свою чергу, діти за фактом народження були зареєстровані разом з Відповідачем в належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] . З початком бойових дій на території Харківської області, Позивач та Відповідач разом з дітьми покинули місто Харків та деякий час всі разом проживали в місті Києві. Однак, згодом Позивач разом з дітьми повернулись до свого помешкання в місті Харкові за адресою: [ADDRESS] та продовжують проживати в даній квартирі і до тепер. Натомість, Відповідач переїхала проживати в місто Винниця і до сьогоднішнього дня постійно мешкає там. Таким чином, на сьогоднішній день фактично саме Позивач займається утриманням та вихованням дітей у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з ним. Згідно характеристики з місця проживання № 15 від 14.03.2023 - Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] з 2015 року, виховує двох дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, сусіди відзиваються про нього як про порядну людину, з сусідами та мешканцями будинку підтримує дружні стосунки, ніколи не допускав конфліктів, користується повагою, культурна людина, яка готова прийти на допомогу, ніколи не допускав сварок, та порушень порядку, у вживанні алкогольних напоїв та наркотичних речовин не помічений, скарг від сусідів не надходило. Згідно витягу з «Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС України - станом на 23.02.2023 Позивач до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно довідки від 13.03.2023 про характеризуючи дані, виданої ВП № 2 ХРУП № З ГУНП в Харківській області - за час проживання на ділянці Позивач зарекомендував себе з задовільної сторони, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, з сусідами підтримує дружні стосунки, скарг та заяв від родичів та сусідів щодо Позивача не надходило, в даний час ВП № 2 ХРУП № З ГУНП в Харківській області компрометуючих матеріалів відносно вищевказаного громадянина не має. Згідно довідки про проходження психіатричного огляду № 14 від 01.03.2023 вбачається, що психіатричних протипоказань, в тому числі викликаних психоактивними речовинами, для опіки на дітьми Позивач не має. Згідно довідки сімейного лікаря ФО-П [PERSON] від 13.03.2023 - малолітня дитина, [PERSON] , 2010 року народження перебуває під наглядом фахівців від народження, за інформацією лікаря-педіатра [PERSON] , з якою підписана декларація про надання первинної медичної допомоги, за час спостереження супроводжував дитину до фахівців поліклініки з приводу профілактичних медичних оглядів та надання медичної допомоги, був присутній за місцем проживання дитини під час медичного огляду дитини вдома батько - [PERSON] , рекомендації лікаря-педіатра виконувались. Згідно довідки сімейного лікаря ФО-П [PERSON] від 13.03.2023 - малолітня дитина, [PERSON] , 2012 року народження перебуває під наглядом фахівців від народження, за інформацією лікаря-педіатра [PERSON] , з якою підписана декларація про надання первинної медичної допомоги, за час спостереження супроводжував дитину до фахівців поліклініки з приводу профілактичних медичних оглядів та надання медичної допомоги, був присутній за місцем проживання дитини під час медичного огляду дитини вдома батько - [PERSON] , рекомендації лікаря-педіатра виконувались. Згідно довідки Харківської гімназії № 152 від 22.03.2023 № 01-17/55/2023 - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно навчаються в Харківській гімназії № 152 Харківської міської ради Харківської області. Батьки дітей, [PERSON] та [PERSON] , приділяють належну увагу навчанню й вихованню дітей, постійно цікавляться успіхами дітей, контролюють рівень навчальних досягнень. Під час очного навчання (по 23 лютого 2022 року) батьківські збори відвідувала мати, але батько приводив та забирав дітей, систематично відвідував гімназію. [PERSON] та [PERSON] забезпечені усім необхідним для навчання та розвитку. У зв`язку з військовими діями, зі слів класних керівників, батьки разом з дітьми тимчасово переїхали до м.Києва, діти навчаються дистанційно, уроки відвідують систематично. Стосунки між батьками та дітьми доброзичливі та довірливі. Згідно довідки Позивач працює директором в ТОВ «ЄВРО ШУГАР ТРЕЙД», а також веде діяльність як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, отже Позивач має власні джерела заробітку для утримання дітей. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Органом опіки і піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок № 71 від 29.02.2024 року, щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] . Відповідач [PERSON] на адресу суду подала відзив на позов, в якому зазначила про повне визнання нею позовних вимог. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Відповідно до 29 ЦК України - фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Так, дитина сторін - [PERSON] [INFO] досягла 14 років і має право вільно обирати собі місце проживання. [PERSON] , [INFO] , досягнув 11 років. Відповідно до ст. 160 СК України - місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України ж визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України). Натомість, зі змісту пояснень позивача, зазначених ним у позовній заяві, вбачається, що між ним та відповідачем [PERSON] відсутній будь-який спір щодо місця проживання їхнього малолітнього сина, оскільки вони, як батьки, погоджуються на проживання дитини з батьком. Тобто сторони, як це і передбачено ч.1 ст.160 СК України, визначили місце проживання дитини з батьком за взаємною згодою. Не вбачається спору щодо місця проживання малолітнього сина сторін і зі змісту відзиву на позов [PERSON] , поданого нею до суду, в якій вона зазначила про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Факт відсутності між батьками дитини спору щодо місця проживання дитини вбачається також і зі змісту висновку органу опіки і піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо визначення місця проживання щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , із батьком зокрема, в якому зазначено, що мати погоджується з тим, щоб діти проживали з батьком. Відтак, за відсутності між сторонами відповідного спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дітей ініційований батьком , з яким діти, з його пояснень, і так фактично проживають, і від якого мати дітей не вимагає зміни їх місця проживання. Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дітей Відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дітей разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із нею, як матір`ю, суду не надала. За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, які, з його слів, фактично проживають разом з ним, між батьками дітей виник спір саме щодо їх місця проживання, оскільки мати дітей не вимагає від батька змінити їх місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у Позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з собою, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дітей Відповідач не заперечувала, що вони фактично проживають з батьком та не заперечила щодо подальшого такого проживання дітей з батьком. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дітей має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. З урахуванням встановлених обставин, Суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. Суд, при винесенні рішення, в більшості випадків керується висновком органу опіки та піклування, проте може відступити від нього, адже суд оцінює усю сукупність доказів. Зі змісту висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 71 від 29.02. 2024 року випливає, що матір не заперечує щодо проживання дітей з батьком, що свідчить про відсутність між батьками спору, і відповідно, - відсутність взагалі підстав для надання такого висновку в порядку статті 161 СК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю між сторонами спору щодо місця проживання дітей. Стосовно питання судових витрат Суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, а саме, так як у задоволенні позовних вимог було відмовлено, то судові витрати Позивачу не відшкодовуються. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 18, 19, 51, 56, 104, 110, 112, 115, 160, 161 СК України та

Outcome: dismissed