Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 08.04.2024 ТзОВ «Фінансова компанія\~«ЕЙС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 43 045 грн 00 коп. Дана позовна заява мотивована тим, що 02.07.2020 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором), був укладений кредитний договір № 626103378, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 15 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності. На виконання умов договору 02.07.2020 ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 15 000 грн на банківську картку відповідача № [NUMBER] хххх хххх 5442. Позичальник не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого, станом на 08.09.2020, виникла заборгованість на загальну суму 32 335 грн, яка складається: з тіла кредиту в розмірі 15 000 грн; заборгованості по відсоткам в розмірі 17 335 грн. 28.11.2018 між ТзОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (зі змінами від 28.11.2019, 31.12.2020 та 31.12.2021), відповідно до якого ТзОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» відступило ТзОВ «Таліон Плюс» право вимоги за кредитним договором до відповідача на загальну суму 32 335 грн. 05.08.2020 між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (зі змінами від 03.08.2021 та 30.12.2022), відповідно до якого ТзОВ «Таліон Плюс» відступило ТзОВ «Фінансова компанія\~«Онлайн Фінанс» право вимоги за кредитним договором до відповідача на загальну суму 43 045 грн. 04.08.2023 між ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 04/08/23-01, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія\~«Онлайн Фінанс» відступило ТзОВ «Фінансова компанія\~«ЕЙС» право вимоги за кредитним договором до відповідача на загальну суму 43045 грн. Таким чином, ТзОВ «Фінансова компанія\~«ЕЙС» наділено правом грошової вимоги до відповідача на загальну суму 43045 грн. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 11.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 07.05.2024. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву. Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від відповідача до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу. Відповідач повідомлявся про розгляду справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу його зареєстрованого місця проживання, проте поштове відправлення, як видно з трекінгу відстеження, не вручене під час доставки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги\~ЦПК України\~щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Відповідно до вимог ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, у суду наявні підстави для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі\~\~наявних доказів, про що постановлено ухвалу, відповідно до вимог\~статей 280 -281 ЦПК України.\~\~ У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 02.07.2020 [PERSON] через офіційний сайт ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua подала\~заявку на\~отримання грошових\~коштів в\~кредит.\~У вказаній\~заявці [PERSON] вказано персональні дані: П.І.Б., паспортні дані, номер телефону, РНОКПП, адреса електронної пошти, номер банківської карти для перерахування коштів № [NUMBER] , місце реєстрації/проживання (а.с. 18). 02.07.2020 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 626103378 на суму 15 000 грн, на строк\~30\~днів (п.\~1.2),\~з процентною\~ставкою 1,34\~%\~в день\~на період\~строку кредиту\~(п.1.3),\~процентною ставкою\~1,70\~%\~в день\~на період,\~що перевищую\~строк користування\~кредитом (п.\~1.4),\~що є\~процентами в\~розумінні ч.\~2\~ст.\~625\~ЦК України\~(п.\~4.3).\~Договором визначено\~(п.\~2.1.1.6),\~що кредитодавець\~має право\~укласти договір\~відступлення права\~вимоги. В додатку 1 до вказаного Договору міститься графік розрахунків за користування кредитом (а.с. 16-17). У договорі (п. 4.1) відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (а.с. 24-26). Кредитний договір № 626103378 від 02.07.2020 підписаний відповідачем 02.07.2020 о 11:14:00 годині шляхом введення одноразового ідентифікатора в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога»,\~що підтверджується\~відповідною довідкою (а.с.46). Кредитні кошти в сумі 15 000 грн перераховані 02.07.2020 відповідачу на банківську карту № [NUMBER] хххх хххх 5442, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с.19). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 626103378 від 02.07.2020, згідно з яким заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 08.09.2020 становить 32\~335\~грн,\~яка складається:\~тіла кредиту\~в розмірі\~15\~000\~грн;\~заборгованості по\~відсоткам в\~розмірі 17\~335\~грн (а.с. 20-21). 28.11.2018 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до умов якого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає ТзОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги (а.с.55-56). 28.11.2019 додатковою угодою № 19 продовжено строк дії вказаного вище договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 53). 31.12.2020 додатковою угодою № 26 вказаний вище договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено в новій редакції (а.с. 60-62). 31.12.2021 додатковою угодою № 27 продовжено строк дії вказаного вище договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 54). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 08.09.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТзОВ «Таліон\~Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32 335 грн (а.с. 34). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТзОВ «Таліон Плюс» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 626103378 від 02.07.2020, згідно з яким заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 30.05.2023 становить 43\~045\~грн,\~яка складається:\~з тіла\~кредиту в\~розмірі 15\~000\~грн;\~заборгованості по\~відсоткам в\~розмірі 28\~045\~грн (а.с. 23). 05.08.2020 між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТзОВ «Таліон Плюс» передає ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» приймає належні ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги (а.с. 69-70). 03.08.2021 додатковою угодою № 2 продовжено строк дії вказаного вище договір факторингу № 05/0820-01від 05.08.2020 (а.с. 39). 30.12.2022 додатковою угодою № 3 продовжено строк дії вказаного вище договір факторингу № 05/0820-01від 05.08.2020 (а.с. 40). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01від 05.08.2020, ТзОВ «Фінансова компанія\~«Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 43 045 грн (а.с. 28). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» надано виписку з особового рахунку за кредитним договором № 626103378 від 02.07.2020, згідно з яким заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 20.03.2024 становить 43045 грн, яка складається: з тіла кредиту в розмірі 15 000 грн; заборгованості по відсоткам в розмірі 28 045 грн (а.с. 27). 04.08.2023 між ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 04/08/23-01, відповідно до умов якого ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передає ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» приймає належні ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 50-51). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 04.08.2023 до Договору факторингу № 04/08/23-01від 04.08.2023, ТзОВ «Фінансова компанія\~«ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 43 045 грн (а.с. 30). Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТзОВ «Фінансова компанія\~«ЕЙС» за кредитним договором кредитним договором № 626103378 від 02.07.2020 в сумі 43 045 грн, яка складається: з тіла кредиту в розмірі 15 000 грн; заборгованості по відсоткам в розмірі 28 045 грн. Вказані вище договори факторингу є дійсними та чинними, відомості про те, що вони оскаржувалися в судовому порядку відсутні. Станом на час розгляду справи відповідач не надав суду доказів сплати ним зазначеної суми заборгованості за кредитом. Так само відповідач не надав доказів виконання ним зобов`язання за кредитним договором первісному кредитору. V. Оцінка Суду. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТзОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті www.moneyveo.ua. В договорі відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з вказаними Правилами. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641,644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Кредитний договір підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Представником позивача надано належні докази відправлення відповідачу грошових коштів на вказаний останнім в заявці банківський рахунок, на який в подальшому були перераховані грошові кошти. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. З огляду на викладене вище, встановлено, що відповідач підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому, суд приходить до висновку, що факт укладення кредитного договору № 626103378 від 02.07.2020 підтверджується матеріалами справи та узгоджується із ст.ст.6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом ст.ст.526,615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. За змістом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 626103378 від 02.07.2020 утворилася заборгованість в сумі 43 045 грн, яка складається з наступного: 15 000 грн - сума заборгованості за кредитом; 6 030 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.3 Кредитного договору за ставкою 1,34% за кожен день користування кредитом за період з 02.07.2020 по 01.08.2020 включно; 22 015 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.4 Кредитного договору за ставкою 1,70% від суми несвоєчасного повернутого Кредиту за кожен день користування кредитом за період з 05.08.2020 по 20.10.2020 (включно) відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований. Згідно з пунктами 1.1-1.4 умов договору, товариство надало позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 15 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.2 цього договору. Процентна ставка за користування кредитом\~1,34% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.2 цього договору. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. В договорі відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з вказаними Правилами. Відповідно пункту 2.2.2.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування. Пунктом 1.4 договору передбачено, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.2. договору, позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною ставкою 1,70 % в день від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.2 цього договору, що є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 4.3). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Як убачається з пункту 4.3 Кредитного договору, сторони домовились, що процентна ставка, визначена в пункті 1.4 Договору, нараховується відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитом, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування, є обґрунтованими. Згідно зі\~статтею 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною першою\~статті 95ЦПК України\~встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті\~12,\~13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Таким чином з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, суд приходить до висновку про доведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів (використання кредитного ліміту). Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою\~статті 81ЦПК України\~саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. Проте [PERSON] відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої\~статті 274 ЦПК України), не подала, як і жодних доказів на спростування факту укладення договору, використання кредитних коштів чи розміру заборгованості. Таким чином враховуючи, що позивач надав докази укладення договору з відповідачем та наявності заборгованості за кредитним договором, оскільки такі докази не спростовані відповідачем, а тому є всі підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Позивачем сплачено 2147,20 грн судового збору, а тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На\~підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved