Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), в особі представника, адвоката Оберемчук О.О., звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1), Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі відповідач-2), Центру надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бишівської сільської ради (далі відповідач-3), в якому вказав, що він після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , в порядку спадкування набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Оскільки позивач набув право власності на об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок, він хотів реалізувати своє право на земельну ділянку, яка розташовувалась під житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, в розмірі необхідному для їх використання та обслуговування, адже вимоги ст.ст.120, 125 ЗК України передбачають перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Тому позивач звернувся до Макарівського районного виробничого відділу Київської обласної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» з метою формування земельної ділянки з проведенням її державної реєстрації під своєю нерухомістю, шляхом розробки Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за вказаною вище адресою. Проте відповідно до рішення №РВ-2300010452022 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 14.01.2022 року, державним кадастровим реєстратором Відділ у м.Енергодарі міськрайонного управління у Кам`янсько-Дніпровському районі та м. Енергодарі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 28.12.2021 р. (реєстраційний номер ЗВ-970475402021) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру з таких підстав: 1) електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено в протоколі проведення перевірки електронного документа; 2) розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; 3) невідповідність поданих документів законодавству, а саме: перетин ділянок з ділянкою 3222780601:01:037:0017; Площа співпадає на 98.0642% У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивачу було повідомлено про відсутність технічної можливості внесення відомостей про земельну ділянку під об`єктом рухомості, що перебуває у його праві власності, до Державного земельного кадастру. Як вбачається з наданої на запит адвоката Оберемчук О.О., технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. Бишів на території Бишівської сільської ради, розробленої у 2006 році СПД « [PERSON] », та на підставі рішення Бишівської сільської ради від 21.06.2006 року №11-V, передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3222780601:01:037:0017, площею 0,2501 га. Позивач\~вважає,\~що Бишівська\~сільська рада\~приймаючи вказане\~вище рішення\~від 21.06.2006\~року №11-V,\~вийшла за\~межі наданих\~їй повноважень\~та передала\~в приватну\~власність земельну\~ділянку,\~на якій\~розташовувався та\~розташовується житловий\~будинок,\~який перебував у власності бабусі позивача, а на разі позивача; хоча, в даному випадку законною підставою переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на земельні ділянки громадянам України в с. Бишів Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, в Державний земельний кадастр вносились відомості про відчуження [PERSON] [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 11.04.2009 року, об`єктом відчуження була земельна ділянка з кадастровим номером 3222780601:01:037:0017. Відповідно до виписки з погосподарської книги №12 Бишівської сільської ради за 2016-2020 роки, власником житлового будинку, 1933 року побудови, розташованого у [ADDRESS] є [PERSON] , а відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] власником вказаного житлового будинку є позивач по справі [PERSON] . Станом на час подачі позову до суду та згідно інформації з Державного земельно кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка площе 0,2188 га за кадастровим номером 222780601:01:037:0017 зареєстрована в Державному реєстрі прав 20.08.2013 року, та перебуває у власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2009 року. Таким чином, оскільки під час розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с. Бишів на території Бишівської сільської ради, розробленої у 2006 році, подальші землевпорядні документації на підставі яких вносились зміни до ДЗК, було не враховано наявність на земельній ділянці житлового будинку 1933 року побудови, та внаслідок такої помилки була неправильно сформована земельна ділянка за кадастровим номером 3222780601:01:037:0017. Запис в Державному земельному кадастрі про реєстрацію цієї земельної ділянки за кадастровим номером 3222780601:01:037:0017 та послідуюча реєстрація права приватної власності на неї унеможливлює державну реєстрацію та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці на якій розташовується житловий будинок позивача, виготовлення технічної документації із землеустрою та реєстрації за позивачем права приватної власності на неї, чим порушуються його права. На підставі викладеного просив суд: 1) визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 19.11.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Дурицьким А.П., укладений між [PERSON] та [PERSON] про продаж земельної ділянки, площею 0,22 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 3222780601:01:037:0017; 2) скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,2188 га з кадастровим номером 3222780601:01:037:0017 з одночасним припиненням речового права [PERSON] їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки площею 0,2188 га з кадастровим номером 3222780601:01:037:0017, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 3) стягнути судові витрати на користь позивача. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2022 року дана справа передана на розгляду судді Макарівського районного суду Київської області Тандира О.В. (а.с.136, т.1). Ухвалою судді Тандира О.В. від 08.06.2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст.178 ЦПК України. Встановлено також строк для подання письмових пояснень третьою особою (а.с.145-146, т.1). 09.09.2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Ганенка Р.А. у строк та у порядку, встановленому судом, надійшов відзив на позовну заяву, який приєднаний до матеріалів справи (а.с.164-170, т.1), в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись зокрема на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права в частині позовної вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки позивач [PERSON] (як і [PERSON] , після якої він успадкував житловий будинок) не був стороною оспорюваного договору купівлі- продажу. Окрім того позивач також не надав суду доказів того, що він або спадкодавець [PERSON] були власниками чи мали будь-які інші речові права щодо спірної земельної ділянки станом на 19.11.2010 року(дата укладання оспорюваного договору). Позивач не надав доказів того, що станом на 19.11.2010 року оспорюваним договором порушено права чи законні інтереси позивача. Крім того, посилався на те, що заявлені позивачем вимоги щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки та припинення речових прав не є співмірними з обсягом цивільних прав, на захист яких подано позов, а задоволення такої позовної вимоги щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3222780601:01:037:0017, площею 0,22 га, з одночасним припиненням речових прав щодо неї, призведе до позбавлення відповідача права власності на вказану земельну ділянку в цілому, оскільки зазначена земельна ділянка припинить своє існування як об`єкт цивільних прав. Також адвокат Ганенко Р.А. просив у разі, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що позивач перебував у родинних відносинах як із [PERSON] , так і з [PERSON] , він не міг не знати про наявність спору між [PERSON] та [PERSON] щодо земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок в [ADDRESS] . А тому звернення до суду з даним позовом через 5 років з дня відкриття спадщини [PERSON] свідчить про пропуск позивачем позовної давності, що відповідно до положень ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову. 21.09.2022\~року від\~відповідача Головного\~управління Держгеокадастру\~у Київській\~області надійшов\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~відповідач-2\~просить суд\~ відмовити\~в задоволенні\~позовних вимог\~повністю,\~посилаючись зокрема\~на те,\~що Головного\~управління Держгеокадастру\~у Київській\~області не\~є належним\~відповідачем у\~справі,\~оскільки позивачем\~оспорюється цивільно-правова\~угода (договір\~купівлі-продажу),\~та при\~цьому відповідач-2\~жодним чином\~не порушив\~прав позивача (а.с.188-194, т.1). Ухвалою суду від 28.09.2022 року задоволено клопотання адвоката Ганенка Р.А. та витребувано від Макарівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) відомості щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , та про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.201, т.1). Витребуванні за ухвалою суду від 28.09.2022 року документи надійшли до суду 19.10.2022 року та приєднані до матеріалів справи (а.с.207-209, т.1). Ухвалою суду\~від 18.11.2022\~року задоволено самовідвід від розгляду даної справи та передано її на розгляд іншому судді у порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України (а.с.216, т.1). Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2022 року дана справа передана на розгляду судді Макарівського районного суду Київської області Косенко А.В. (а.с.217, т.1). Ухвалою суду від 05.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 07.09.2023 року, яке неодноразово відкладалось (а.с.249, т.1). 07.09.2023 року представник позивача адвокат Оберемчук О.О. подала суду письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи (а.с.7, т.2), щодо застосування строків позовної давності, заявлених адвокатом Ганенком Р.А., вважаючи, що про порушення свого права позивач дізнався 14.01.2022 року саме з відмови державного реєстратора у реєстрації земельної ділянки, а відтак підстав для застосування строків позовної давності немає. В судовому засіданні 30.04.2024 року представник позивача, адвокат Оберемчук О.О., позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зазначила, що спірна земельна ділянка від початку її формування й до укладення спірного договору купівлі-продажу розміщувала на собі житловий будинок, який наразі належить позивачу, що свідчить про порушення вимог чинного законодавства, що було присутнім при кожному переоформленні земельної ділянки. Так, спірна земельна ділянка була з порушенням закону передана у приватну власність, потім подарована, потім продана Коренюку на підставі договору купівлі- продажу, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свого представника адвоката Оберемчук О.О. Представник відповідача-1, адвокат Ганенко Р.А., просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представники відповідачів Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Центру надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бишівської сільської ради в судове засідання 30.04.2024 року не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Їх неявка не перешкоджає розглядові справи. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач Головне управління Держгеокадастру у Київській області просив розглядати справу у відсутності його представника (а.с.188-194, а саме а.с.192, т.1). Заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали, судом встановлено наступне. Згідно довідки №894 від 08.08.2014 року, виданої Бишіською сільською радою [PERSON] про те, що у зв`язку з інвентаризацією житлових будинків відбулась зміна нумерації житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , було змінено на [ADDRESS] (а.с.121, т.1). Згідно Витягу з Рішення Бишівської сільської ради від 20.10.2015 року №386-45-VI «Про перейменування вулиць, провулка на території Бишівської сільської ради», в с. Бишів вулицю «Чапаєва» перейменовано на вулицю «Підгаївська» (а.с.129, т.1). Відповідно до виписки з погосподарської книги №12 Бишівської сільської ради за 2016-2020 роки зроблено особовий запис №01-1106-5 про те, що власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.124, т.1). Позивач, [PERSON] , після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , в порядку спадкування набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Наведе підтверджується копіями наступних документів: Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.04. 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-671 (а.с.13, т.1); Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №163446871 від 13.04.2019 року (а.с.14, т.1); свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 05.05.2017 року (а.с.15, т.1). Як вказав позивач, у зв`язку з тим, що він набув право власності на об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок, що в [ADDRESS] , він звернувся до Макарівського районного виробничого відділу Київської обласної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» з метою формування земельної ділянки з проведенням її державної реєстрації під своєю нерухомістю, шляхом розробки Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за вказаною адресою (копія технічної документації а.с.20-53, т.1). Проте відповідно до рішення №РВ-2300010452022 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 14.01.2022 року, державним кадастровим реєстратором Відділ у м.Енергодарі міськрайонного управління у Кам`янсько-Дніпровському районі та м. Енергодарі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 28.12.2021 року (реєстраційний номер ЗВ-970475402021) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру з таких підстав: 1) електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено в протоколі проведення перевірки електронного документа; 2) розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; 3) невідповідність поданих документів законодавству, а саме: перетин ділянок з ділянкою 3222780601:01:037:0017; Площа співпадає на 98.0642% (а.с.16-19, т.1). Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого 19.11.2010 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., зареєстрованого в реєстрі за №3535, [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку площею 0,220 га в межах згідно з планом передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер земельної ділянки 3222780601:01:037:0017, що розташована на території [ADDRESS] (а.с.56, т.1). Згідно п.2 даного договору вказана земельна ділянка належала [PERSON] , на підставі договору дарування від 11.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Лисенко Л.М., укладеного між ним та [PERSON] . Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ за №370871, виданий [PERSON] . Управлінням Держкомзему у Макарівському районі Київської області та зареєстровано 04.09.2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010994800587 (а.с.93-94, т.1). Згідно п.5 даного договору прав щодо даної земельної ділянки у третіх осіб немає; під забороною відчуження (арештом) згідно Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна земельна ділянка, що відчужується за цим договором, не перебуває. \~ \~ \~ \~ Суд вважає, що оспорюваний договір укладено в повній відповідності до вимог чинного законодавства, а підстави на які посилається позивач, є надуманими та недоведеними, а тому в позові слід відмовити виходячи з наступних правових підстав. Згідно з ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, земельна ділянка належала продавцю [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №370871. Вказаний договір дарування ніким не оспорено і не визнано недійсним, також не скасовано державний акт, що посвідчував право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] , а отже, земельна ділянка була відчужена попереднім власником в законний спосіб. Більше того, а ні позивач по справі (а ні [PERSON] , спадкоємцем майна якої є позивач) не є стороною оспорюваного договору, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на невірний вибір позивачем способу захисту порушеного права, враховуючи вимоги ст.216 ЦК України, якою закріплено правові наслідки недійсності правочинів. Такими наслідками є двостороння реституція - повернення сторін договору у стан, який існував до його укладення. Відтак, з подібною вимогою може звернутись лише сторона договору, оскільки правові наслідки недійсності поширюються виключно на сторін оспорюваного договору. Крім того судом встановлено, що [PERSON] за життя зверталась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору від 19.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Дурицьким А.П., укладеного між [PERSON] , та [PERSON] , про продаж земельної ділянки площею 0,22 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 3222780601:01:037:0017. Рішенням Макарівського районного суду №370/1232/14-ц від 01.08.2024 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.09.2014 року, вказаний вище позов [PERSON] залишено без задоволення (а.с.178-183, т.1). Залишаючи вказаний позов без задоволення, суд зокрема посилався на невірний вибір позивачем способу захисту порушеного права, враховуючи вимоги ст.216 ЦК України, якою закріплено правові наслідки недійсності правочинів. Крім того, відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому, частина третя ст. 60 ЦПК України передбачає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивачем у справі не надано жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував факт того, що належний йому будинок нібито розташований на земельній ділянці відповідача, зважаючи також на проведену в с. Бишів зміну нумерації будинків та перейменування вулиць (фактична зміна адрес), зокрема доказів вказаного щодо відповідача; не надано доказів, що підтверджують інші обставини, на які посилається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги. Так, зокрема в обґрунтування позовних вимог позивач посилався також на те, що рішенням Бишівської сільської ради від 29.08.2013 року за № 239-25-VI [PERSON] (спадкодавиці) було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0500 га в межах [ADDRESS] (а.с.120, т.1), при цьому не надав суду доказів на підтвердження розроблення та погодження даного проекту землеустрою сільською радою, а також доказів набуття права власності на вказану земельну ділянку [PERSON] . Тобто решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Враховуючи наведене в задоволенні позову слід відмовити. Слід також зазначити, що клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, у постанові ВП ВС від 04.12.2018 року по справі №910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed