Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Позивач, через свого представника адвоката Шурубор В.І., звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що приватним нотаріусом Золотих О.О. був вчинений виконавчий напис за №22556 від 22.12.2021 р. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 37 430 грн. 00 коп. Вважає вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість, яка стягується з нього за таким виконавчим написом, не визнає і, відповідно, така заборгованість не є безспірною, вчиняючи зазначений виконавчий напис, нотаріус не перевірив цієї обставини, а тому просив визнати зазначений виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 03.04.2024 року було відкрито провадження у даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Також, сторонам роз`яснено їх право на подання відповідних заяв по суті справи. Сторони в судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Шурубор В.І. у позові зазначив, що просить проводити розгляд справи без участі позивача та його представника; позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити повністю. Від відповідача відзиву на позовну заяву до суду не надходило , однак, надійшло клопотання в якому представник відповідач просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2 500 грн. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 грудня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 22556, про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 0760-0761 від 29.07.2021 року, укладеним з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», заборгованості за вказаним кредитним договором за період з 06.10.2021 року по 29.11.2021 року у загальному розмірі 37 430 грн., в тому числі: 20\~000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 16 800 грн. заборгованість за відсотками, а також 630 грн. - за вчинення виконавчого напису. За постановою приватного виконавця Київської області Канцедала О.О. від 04.02.2022 року було відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, залишено без змін, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17. Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом 22.12.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином, суд приходить до переконання, що договір кредиту, який було надано нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, не було посвідчено нотаріально, жодних заперечень щодо цього відповідачем суду не надано, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. за №22556 від 22.12.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості в сумі 37 430 грн. 00 коп., - таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати по оплаті послуг адвоката за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 10 000 грн. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Так, представником відповідача було подано клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, в якому представник відповідача зазначає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн. є неспіввісними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та витраченим часом на надання зазначених послуг. Просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2\~500 грн. В даному випадку суд частково погоджується з доводами представника відповідача та приходить до висновку про те, що визначений адвокатом розмір витрат на професійну правничу допомогу позивачу є завищеним та неспівмірним із складністю справи, складністю та обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом. Так, на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, останнім було надано до суду, а саме: договір №б/н про надання професійної правової допомоги від 23.02.2024, додаток до договору про надання професійної правової допомоги від 23.02.2024, акт №1/24 прийому передачі юридичних послуг від 23.02.2024; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних (чи які будуть виконані) адвокатом Шурубор В.І. та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги [PERSON] від 12.03.2024, попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які позивач [PERSON] поніс чи очікує понести в зв`язку із розглядом справи від 12.03.2024, квитанція до прибуткового касового ордера №12/03-24 від 12.03.2024. Відповідно до вищевказаних документів розмір гонорару адвоката, який позивач оплатив становить 10\~000 грн. Разом з тим, рівень складності справи не вимагав такого обсягу правничої допомоги, зокрема, проведення консультації з питання можливого оскарження виконавчого напису, складання позовної заяви з витрачанням вказаного в акті часу та визначеної вартості, процесуальне оформлення клопотання про видачу копії рішення суду та виконавчого листа, не можна вважати достатньо обґрунтованими та пропорційними предмету спору. З аналізу змісту позовної заяви вбачається, що суть спору викладена фактично на одній сторінці, більша частина позовної заяви стосується цитування норм права та судової практики зі спірного питання, яка є усталеною. Таким чином, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, характер та складність виконаної адвокатом роботи, з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: partial