Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 25.11.2020 року в розмірі 278 286,90 грн., з яких: 255 366,90 грн. - сума заборгованості за договором позики, 22 920 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 26.02.2021 по 23.02.2024 та судові витрати. Позов мотивовано тим, що 25.11.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав 9 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 25.02.2021. Проте, умови договору позики виконані не були, боржник кошти не повернув. На суму заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України позивач нарахував 3% річних у розмірі 22 920 грн. Вказане стало підставою звернення до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2024 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. (а.с. 24) 08.04.2024 відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення з нього 3% річних у сумі 22 920 грн., мотивуючи тим, що сторони уклали договір позики, в якому не передбачена сплата відсотків. Також, просив стягнути з нього 50% судових витрат. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав заяву, в якій розгляд справи просив проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надав заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність. Позов просить задовольнити частково з підстав, викладених у відзиві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.11.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] надав [PERSON] безвідсоткову позику у сумі 255 366,90 грн., що є еквівалентною сумою 9 000 доларів США по курсу 28, 3741 грн. за 1 долар США, а [PERSON] зобов`язується повернути позику у визначений договором строк. (п.1.1). Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у повному розмірі до 25.02.2021. (п.2.1) За порушення умов цього договору винна сторона несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п.4.1). (а.с.16) Факт отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 255 366,90 грн., що є еквівалентною сумою 9 000 доларів США по курсу 28, 3741 грн. за 1 долар США за вказаним вище договором підтверджується також оригіналом розписки від 25.11.2020. (а.с.17) Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позивачем було доведено за допомогою належних та допустимих доказів факт укладення договору позики, з погодженням суми позики, а також настання строку повернення позики відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України. Доказів на спростування вказаних фактів суду надано не було. Факт отримання коштів відповідачем [PERSON] доведений наявними у справі доказами та не заперечується відповідачем. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В договорі позики зазначено дату, до якої боржник зобов`язується повернути позику - 25.02.2021. До вказаної дати кошти повернуті не були. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 25.11.2020 у сумі 255 366,90 грн. Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. А відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами. Наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно їх не сплачує, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простороченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17. Таким чином, твердження відповідача [PERSON] про те, що з нього не підлягають стягненню 3% річних у сумі 22 920 грн., оскільки сторони уклали договір про надання безвідсоткової позики, є безпідставними. Крім цього, суд звертає увагу, що сторони в договорі узгодили відповідальність за порушення його умов. Враховуючи, що [PERSON] не повернув позичені кошти у визначений сторонами строк, до 25.02.2021, наявні підстави для застосування щодо нього положень ст. 625 ЦК України. З огляду на викладене, суд погоджується із наданим позивачем розрахунком 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 22 920 грн. за період з 26.02.2021 по 23.02.2024, які підлягають стягненню з [PERSON] . Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо твердження відповідача про стягнення з нього 50% судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд звертає увагу, що відповідач у своєму відзиві визнав позов лише частково. Таким чином, у суду відсутні підстави для застосування положень ч.1 ст.142 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позов було задоволено в повному обсязі, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 2783 грн.

Outcome: approved