Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

22.08.2023 року представник\~позивача звернулась\~до суду\~із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила,\~ що позивач \~є постачальником\~ централізованого опалення/постачання \~теплової енергії\~ населенню за\~адресою: \~ [ADDRESS] . Відповідач не\~здійснює оплату\~за отриману\~теплову енергію,\~у зв`язку\~із чим\~виникла заборгованість\~за період\~з 01.11.2021 року по 31.03.2023 рік у розмірі 74 935,63 грн., інфляційні витрати у розмірі 13 042,39 грн., 3% річних у розмірі 2 239,59 грн., пеня в розмірі 2 724,83 грн., плата за абонентське обслуговування в розмірі 130,50 грн., всього 93 072,94 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2\~684,00 гривень. 15.09.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.04.2024 року представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. На позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи або заяв про розгляд справи за її відсутності суду не надала, поважності причин своєї неявки не повідомила, відзив до суду не надходив. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна є власником нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.23). Приміщення оздоровчого центру за вказаною адресою перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль». Факт належного виконання АТ «Криворізька теплоцентраль» зобов`язання щодо постачання теплової енергії відповідачу у період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 рік підтверджується Актами подачі теплоносія на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому знаходиться приміщення 49. Подача та припинення подачі теплоносія здійснюється на виконання рішень Виконкому Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону ( а.с.24-27, 28-31). Відповідно до актів технічного огляду приладів обліку теплової енергії від 06.10.2015, 28.09.2017, 01.10.2021 в будинку [ADDRESS] встановлено вузол обліку теплової енергії. Прилад-розподілювач теплової енергії в зазначеному будинку не встановлено, тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу обліку і пропорційно опалювальній площі приміщення ( а.с.32, 34, 36). У період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 рік відповідачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] було спожито теплову енергію у розмірі 14,28 Гкал на загальну суму 74\~935,63 грн. (а.с.14). Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення приміщення за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 рік становить - 74935,63 грн., інфляційні витрати у розмірі 13042,39 грн., 3% річних у розмірі 2239,59 грн., пеня в розмірі 2724,83 грн., плата за абонентське обслуговування в розмірі 130,50 грн., всього 93072,94 грн. ( а.с.14-17). Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. За ч. 2\~ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). На підставі ч. 5\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому за ч. 5\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуги з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21.08.2019 року № 830\~(в редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 року № 1022) (далі - Правила № 830). Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль», як виконавцем послуг, 01.10.2021 року на своєму офіційному сайті було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Отже,\~надання теплової\~енергії на\~потреби опалення\~приміщень за\~адресою: [ADDRESS] , з 01.11.2021 року здійснюється на підставі Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Типовий договір). За п. 4 Типового договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг. Відповідно до п. 5 Типового договору, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, визначеними цим договором. Згідно із п. 30 Типового договору плата за послуги постачання теплової енергії складається з: - плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 830, в редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розрахунку, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом та обсягу її споживання; - плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця. На підставі пп. 3 п. 41 Типового договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором. Відповідно до ст. 901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання. На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. Так, на підставі розрахунків представника позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості споживача вбачається, що відповідач заборгувала за спірний період позивачу 3% річних в розмірі 2239,59 грн., інфляційні втрати у розмірі 13042,39 грн. Суд зазначає, що за змістом п. 1, 2\~Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~(в редакції до 29 грудня 2023 року, тобто на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що\~з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні було заборонено, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року\~у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п. 20 ч. 1\~ст. 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~запроваджено воєнний стан на всій території України, у тому числі на території Дніпропетровської області, який триває до теперішнього часу. Тобто заборона нарахування та стягнення, зокрема, пені, інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість з житлово-комунальні послуги населення припадала на період з 24.02.2022 року по 29.12.2023 року. Однак, враховуючи те, що відповідачем приміщення використовується не для постійного проживання, враховуючи статус нерухомого майна, як нежитлового приміщення, то суд дійшов висновку, що АТ «Криворізька теплоцентраль» нараховувало [PERSON] відповідні суми за\~ст. 625 ЦК\~за прострочення оплати послуг з теплопостачання вірно за тарифом для категорії «інші споживачі», а не для «населення», бо таке приміщення не призначене для проживання, а використовується у інший спосіб. Таким чином на переконання суду в даному випадку не підлягають застосуванню положення\~Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~щодо заборони та стягнення неустойки та інфляційних нарахувань й процентів річних, нарахованих на заборгованість, оскільки вона стосується категорії «населення», а не категорії «інші споживачі». Аналогічна правова позиція була викладена Дніпровським апеляційним судом в постанові 17 липня 2023 року по справі № 214/5827/22. Також суд зазначає, що на підставі пп. 4 п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~ на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Так суд зазначає, що\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Тобто заборона нарахування та стягнення, зокрема, пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги стосувалось періоду з 12.03.2020 року до 30.07.2023 року. Однак суд встановив, що нарахування пені позивачем було здійснено відповідачу, фізичній особі, починаючи з 03.01.2022 року по 27 липня 2023 року, тобто у порушення пп. 4 п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Внаслідок викладеного вмотивування, суд дійшов висновку, що законних підстав для стягнення з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» нарахованих на основну суму заборгованості пені немає, внаслідок чого у задоволенні вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» щодо стягнення пені в розмірі 2724, 83 грн. слід відмовити. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; а власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. За ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно із ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Суд зауважує, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Натомість, за ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Суд при цьому зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність через несплату наданих житлово-комунальних послуг. Згідно із інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що власником нежилого приміщення за адресою:\~ [ADDRESS] є [PERSON] , 1/1 частка власності, на підставі договору дарування, ВЕМ №238855, виданий 21.12.2006 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Івановою С.Я., зареєстровано в реєстрі за №4550. Враховуючи викладене вмотивування, суд зазначає, що саме [PERSON] як власник повинна відповідати за пред`явленими АТ «Криворізька теплоцентраль» позовними вимогами по справі. Отже, суд дійшов переконання, що заявлені вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до відповідача підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в сумі 2684,00 грн.

Outcome: partial