Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання за нею в порядку спадкування права на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,23 га за адресою: [ADDRESS] . Мотивує позов тим, що дана земельна ділянка належала її бабі [PERSON] , яка померла [INFO] , а потім батькові [PERSON] , який помер [INFO] . На ній розташований будинок з надвірними спорудами. Позивач\~\~є спадкоємцем за законом, спадщину прийняла. На даний час користується цією земельною ділянкою. Разом з тим, померлі не встигли завершити процедуру приватизації земельної ділянки, тому позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно. Відповідачка - дочка [PERSON] , [PERSON] на спадщину у виді цієї земельної ділянки не претендує. Крім того, при винесенні рішення виконкому Чорнобаївської селищної ради №7 від 27 січня 1998 року про передачу у власність безоплатно спірної земельної ділянки [PERSON] , її по батькові помилково вказано як " [PERSON] ", а не " [PERSON] ". Виправлення в правовстановлюючому документі іншим способом, окрім звернення до суду, неможливе. Учасники процесу в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Від представника позивача - адвоката Охріменко Н.І. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без неї, позовні вимоги визнала. Від представника третьої особи - Чорнобаївської селищної ради, [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, щодо прийняття рішення покладається на розсуд суду. Виходячи з приписів ст. 128, ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 18). [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , а.с. 12). Зі свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 13). 19 липня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Чорнобаївського районного суду від 07 грудня 2016 року встановлено, що [PERSON] є бабусею [PERSON] (а.с.17). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2.ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином, часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] . Часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 07 грудня 2016 року встановлено факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на час відкриття її спадщини. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 19.04.2024 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємці не звертались (а.с. 62). Отже, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] . Як вбачається\~зі спадкової\~справи [PERSON] \~за життя\~він заповіту\~не складав\~(а.с.\~60).\~Єдиним спадкоємцем,\~який прийняв\~спадщину після\~смерті останнього\~являється позивачка(а.с. 65-69). [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом щодо будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , зареєструвала право власності (а.с. 15, 16). Отже, вона є власником будинку, який розташований на спірній земельній ділянці. Також вона успадкувала все інше майно [PERSON] (а.с. 66-69). А відтак, суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] , який прийняв спадщину у встановленому законодавством порядку є його дочка - [PERSON] . Інших спадкоємців судом не встановлено. Рішенням виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради №7 від 27 січня 1998 року було передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] площею 0,23 га (а.с. 20). Позивач зазначає, що в рішенні щодо надання земельної ділянки неправильно вказано по батькові її бабусі. Крім того, помилка міститься і в написанні прізвища. Щодо встановлення факту того, що рішенням виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради земельну ділянку дійсно передана у приватну власність [PERSON] суд зазначає наступне. Суд враховує, що на даний час приватизація земельної ділянки не здійснена іншими особами. Також звертає увагу на характер помилок у написанні анкетних даних померлої, зокрема помилково написано прізвище " [PERSON] " замість " [PERSON] ", та по батькові " [PERSON] " замість " [PERSON] ". Враховуючи зазначене, беручи до уваги, що встановлення факту необхідне [PERSON] для реалізації спадкових прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги. Щодо визнання за позивачем в порядку спадкування права на завершення процедури приватизації земельної ділянки суд приходить до таких висновків. Процес приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] , яку рішенням виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради було передано у власність [PERSON] , не було завершено, ні нею, ні [PERSON] Правовстановлюючий документ ними не отримано. Пунками 1, 3 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1996 «Про приватизацію земельних ділянок» (чинним на час прийняття вказаного рішення) було постановлено сільським, селищним, міським радам народних депутатів забезпечити передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Право приватної власності на земельні ділянки посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Державного акту спадкодавці не отримували. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі № 24-753/04-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. \~Враховуючи надані документи, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні докази належності їй права на завершення приватизації вищевказаної земельної ділянки. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та визнати за позивачем право на завершення приватизації земельної ділянки.

Outcome: approved