Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

01 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві позивач зазначив, що з вересня 2014 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянкою [PERSON] , [INFO] , яка 13.06.2015 року народила від нього сина [PERSON] . Він визнав своє батьківство щодо народженого [PERSON] сина, але на момент народження сина перебував в лавах ЗСУ. У зв`язку з народженням дитини, йому було надано відпустку, він приїхав додому та подав відповідну заяву до Порічанської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, виконавчим комітетом якої було зареєстровано народження дитини за актовим записом № 07 від 18 червня 2015 року, та у відповідності зі ст. 126 Сімейного кодексу України визначено його батьком дитини. Після його повернення із зони АТО в квітні 2016 року він з [PERSON] проживали в [ADDRESS] . Їхня сім`я складалася з нього, [PERSON] , двох її дітей від першого шлюбу: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з [PERSON] не склалося із-за різниці в поглядах на життя, у зв`язку з цим між ними почали виникати сварки, а потім 22 серпня 2016 року [PERSON] забрала свої речі та документи, разом зі своїми синами [PERSON] та [PERSON] переїхала проживати до своїх батьків в с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області. Він з сином [PERSON] залишилися проживати в [ADDRESS] , де проживають і по теперішній час. За сім з половиною років [PERSON] тричі бачилася з сином, а саме: перший раз коли через декілька днів після свого переселення в с. Новосвітлівка приїхала по свої речі, які не забрала 22 серпня 2016 року, другий раз коли привезла в вересні 2016 року банківську картку, на яку перераховуються соціальна допомога по догляду за дитиною, та третій раз 15 червня 2017 року, коли приїхала по свій паспорт, який залишився в нього. З того часу [PERSON] не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як на складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не приймає участі в створенні умов для отримання нею освіти. Просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути на його користь судові витрати. Ухвалою від 06.02.2024 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. 26.03.2024 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що позов підтримує, оскільки відповідачка [PERSON] не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, з 2016 року виїхала за кордон. Просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник третьої особи служби у справах дітей Веселинівської селищної ради Камашева Т.В. в судовому засіданні зазначила, нею як третьою особою були надані документи, які дійсно підтверджують, що відповідачка [PERSON] взагалі не приймає участі у розвитку та вихованні дитини [PERSON] , тому вона не заперечує щодо задоволення позовної заяви. Щодо надання до суду письмового висновку органу опіки та піклування в порядку ч. 5 ст. 19 СК України, то такий висновок надати не можуть, оскільки відповідачка [PERSON] відсутня, місце її проживання наразі невідоме, а тому орган опіки та піклування не має можливості відібрати пояснення від останньої для вирішення питання про доцільність(недоцільність) позбавлення її батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена через оголошення, опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України та направлено на її адресу судову кореспонденцію, яка повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступних висновків. В силу статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Відповідно до ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] , згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 10 січня 2017 року (а.с.17), є матір`ю малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , батьком зазначено - [PERSON] . З характеристики, наданою старостою Порічанського старостинського округу за вих. № 152 від 15.01.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а проживає по [ADDRESS] . Разом з ним за даною адресою проживає його малолітній син [PERSON] , [INFO] . З 2016 року по теперішній час займається один вихованням сина. Приділяє належну увагу щодо виховання свого сина [PERSON] . З односельцями та сусідами [PERSON] підтримує рівні, добросусідські відносини, поважає старших за віком. За характером спокійний врівноважений. Займається особистим селянським господарством. Тримає підсобне господарство для своїх потреб. Скарг до Веселинівської селищної ради на громадянина [PERSON] не надходило. На виконкомі Веселинівської селищної ради не розглядався (а.с. 14). Відповідно до характеристики класного керівника Градівської філії Веселинівського ліцею на учня 3 класу [PERSON] , [INFO] , зазначено, що він навчається в Градівській філії з першого класу. За період навчання зарекомендував себе, як дисциплінований учень. Має навчальні досягнення високого і достатнього рівня. Учень має здатність швидко засвоювати навчальний матеріал. В навчальній діяльності проявляє активну участь. Домашні завдання виконує систематично. Здатен аналізувати, порівнювати, узагальнювати та робити висновки. Розвинена пам`ять. Зауваження учителя вислуховує, намагається діяти відповідно до них. Всі доручення виконує сумлінно і старанно. Має дружні відносини з однолітками. Зовнішній вигляд завжди охайний. Батько приділяє велику увагу навчанню та вихованню сина. Батьківські збори відвідує систематично, з розумінням ставиться до рекомендацій вчителя. (а.с. 18) Згідно з довідкою-характеристикою № 177 від 16.01.2024 року, виданої старостою Порічанського старостинського округу [PERSON] , [INFO] , яка проживала в [ADDRESS] , проживала із співмешканцем [PERSON] , [INFO] , з 2014 року по 2016 рік. З 2016 року по теперішній час місце проживання не відомо. З 22 серпня 2016 року по теперішній час участі у вихованні своєї дитини [PERSON] , [INFO] , не приймала (а.с. 22). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за вих. № від 05.01.2024 року, [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Займається особистим селянським господарством. Разом з ним проживає його син [PERSON] , [INFO] , проживає з 2015 року по теперішній час. А з 2016 року [PERSON] виховує сина [PERSON] сам. Господарство тримає для своїх потреб (а.с. 31). З інформації Веселинівського ліцею Веселинівської селищної ради Миколаївської області на запит служби у справах дітей Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області від 12.03.2024 року № 38/01-10, за вих № 61 від 18.03.2024 року, [PERSON] , [INFO] , навчається у Градівській філії Веселинівського ліцею з вересня 2021 року. Мати [PERSON] , жодного разу не цікавилась навчанням та успіхами сина [PERSON] . Навчальний заклад не відвідувала, з класоводом не спілкувалася. Згідно довідки за вих № 41/01-10 від 13.03.2024 року, виданої Адміністрацією КНП «Веселинівський центр первинної медико-санітарної допомоги, декларацію з лікарем-педіатром щодо медичного обслуговування [PERSON] , [INFO] , укладено 24.11.2023 року довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом [PERSON] . Дитина зверталася на прийом у супроводі з бабусею 01.05.2023 року. 28.08.2023 року - медичний огляд до школи; 01.03.2024 року - видана довідка про стан здоров`я. Мати жодного разу не цікавилась здоров`ям дитини у лікаря і не була присутня на прийомі. Відповідно до довідки, виданої Порічанським закладом дошкільної освіти (Ясла - садок) «Ромашка» Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області за вих № 332 від 13.03.2024 року, за період перебування з 2 до 6 років [PERSON] , [INFO] , в закладі дошкільної освіти (ясла - садок) « [PERSON] », мати дитини [PERSON] не цікавилася успіхами сина, не приводила і не забирала сина з дитячого садочка. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов життя дітей в сім`ї громадянина [PERSON] від 06 березня 2024 року, за вих № 27 від 07.03.2024 року вбачається, що старостою Порічанського старостинського округу Л. Харламовою разом з фахівцем із соціальної роботи [PERSON] проведено обстеження умов життя в сім`ї [PERSON] , яка складається з двох осіб, [PERSON] та сина [PERSON] , [INFO] . Висновок комісії: батько [PERSON] створив належні умови для проживання та виховання сина [PERSON] . Мати [PERSON] з 2016 року в сім`ї не проживає та не бере участі в його вихованні. Відповідно до довідки характеристики на [PERSON] , виданої старостою Порічанського старостинського округу за вих. № 186 від 05.03.2024 року, [PERSON] , [INFO] , з 2014 року по 2016 рік проживала разом із співмешканцем [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . З 22 серпня 2016 року по теперішній час не навідувала свого сина [PERSON] , [INFO] , із дитиною не спілкується, участі у вихованні своєї дитини не приймала і не приймає. Місце проживання громадянки [PERSON] невідомо. З довідки, виданої старостою Новосвітлівського старостинського округу за № 9-15 від 24.01.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , в селі Новосвітлівка Вознесенського району не проживає з 2008 року. Зі слів матері [PERSON] дочка по теперішній час проживає за кордоном (в Польші). Згідно довідки, виданої Головним центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України за вих № 19-14043/18/24 від 28.02.2024 року, [PERSON] , [INFO] , перетнула кордон в пункті пропуску Мостиська, дата перетину 22.05.2023 року, виїзд, характеристика ТЗ - 35 Одеса - Перемишль. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3, 5 ст. 150, ч. 3 ст. 155, ст. 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). В рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: «Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним». Також, суд зазначає, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у певних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Неможливість надати органом опіки та піклування висновку в таких справах, зокрема, у зв`язку з перебуванням матері дитини за межами країни, не означає неможливості розгляду та вирішення спору судом. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя, що суперечить положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти для утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї чверті) частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 01 лютого 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved