Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

20.03.2024 року позивач звернувся до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.02.2024 року його позовну заяву до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1190397 від 04.01.2024 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП - задоволено. Справу про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрито. Незаконними діями відповідача та зухвалою поведінкою працівників поліції йому було завдано моральної та матеріальної шкоди. Як зазначає позивач, отримавши лист з постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та не погодившись із нею, він був змушений звертатися за правничою допомогою до адвоката системи безоплатної правничої допомоги, а це в свою чергу завдало йому додаткових незручностей та витрат. Він звернувся до Житомирського місцевого центру з надання БВПД. Йому було призначено адвоката з м. Житомир. Він проживає в смт. Хорошів Житомирського району, для спілкування з адвокатом та для підготовки останнім йому позовної заяви для суду він був змушений декілька разів їздити до м.Житомира, що потягло за собою додаткові транспортні витрати. В середньому, щоб заправити своє авто він витратив на пальне приблизно 3490 грн. Крім того, щоб уникнути негативних наслідків для за санкцією ст. 122 КУпАП поки розглядався його позов у суді, він оплатив штраф в розмірі 510 грн, що підтверджується квитанцією. Як вказує позивач, загальний розмір завданої йому матеріальної шкоди складає 4000 грн. Окрім того, позивач зазначає, що він є пенсіонером по інвалідності та отримує мінімальну пенсію в сумі 2093 грн. на місяць, іншого доходу не має, за своїм станом здоров`я не може повноцінно працювати, а тому ті витрати, які йому довелося понести у зв`язку із оскарженням незаконної постанови, яку винесли працівники патрульної поліції щодо нього, є значними. Також звертає увагу на те, що ситуація з винесенням протиправної постанови про накладення на нього адміністративного стягнення завдала йому чималих переживань та нервового дискомфорту, що порушило нормальний ритм його життя. У нього порушився сон, він постійно нервував та був збентежений через протиправні дії відповідача та зухвалу поведінку його працівників. Позивач зазначає, що визначаючи розмір моральної шкоди він врахував негативні наслідки, які настали у вигляді погіршення його самопочуття, характер, глибину, тривалість моральних переживань, що були спричинені незаконними діями відповідача щодо нього, а тому оцінює моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 25 березня 2024 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державну казначейську службу України. Зазначеною ухвалою розгляд даної цивільної справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.7 ст.14 ЦПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. У відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. Крім того, частинами 5,6 ст. 272 ЦПК України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Днем вручення судового рішення, зокрема, є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином шляхом доставки ухвали про відкриття провадження у справі в електронному вигляді до електронного кабінету 26.03.2024 року о 17:21:52. Таким чином, ухвала від 25.03.2024 року про відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачу 27.03.2024 року 18.04.2024 засобами поштового зв`язку представником відповідача направлено до суду відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позову, вказавши, що ухвалою суду від 25 березня 2024 року відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для подачі відзиву на позов та надання доказів в обґрунтування заперечень, якщо такі докази не подані позивачем. Так, ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 25.03.2024 року про відкриття провадження у справі позивачу встановлено 15-денний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для подачі відзиву на позов та надання доказів в обґрунтування заперечень, якщо такі докази не подані позивачем. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде розглянута за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За таких обставин, перебіг строку для подання відповідачем відзиву на позов почався 28.03.2024 року та закінчився 11.04.2024. Статтею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч.2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Оскільки встановлений судом строк для подання відзиву на позов сплив 11.04.2024, представником відповідача відзив на позов направлено до суду 18.04.2024 року з пропуском встановленого процесуального строку та без подання заяви про його продовження, а суд не вбачає поважних причин для його продовження з власної ініціативи, поданий представником відповідача відзив суд залишає без розгляду. Третя особа про розгляд справи повідомлена належним чином шляхом доставки ухвали про відкриття провадження у справі в електронному вигляді до електронного кабінету 26.03.2024 року о 17:21:52. Третя особа пояснень щодо заявлених позовних вимог до суду не надіслала. Клопотань від учасників справи про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Позивач є особою з інвалідністю третьої групи, з 01.09.2022 до 31.05.2024 (а.с.13) та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області 21.02.2024 у справі №276/205/24 за позовом [PERSON] до Департаменту патрульної поліції на постанову про накладення адміністративного стягнення, яке набрало законної сили 04.03.2024 року, встановлено, що 04.01.2024 року поліцейським 1 батальйону, 3 роти УПП в Житомирській області Крушинським Д.І. винесено постанову серії ЕНА №1190397 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 510 грн., передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме за те, що 04.01.2024 року о 12 год. 42 хв. на М-06 Київ-Чоп 35 км, водій [PERSON] керував транспортним засобом Ford Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , поза населеним пунктом, здійснював рух без увімкнених ДХВ чи ближнього світла. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області 21.02.2024 у справі №276/205/24, позов [PERSON] до Департаменту патрульної поліції на постанову про накладення адміністративного стягнення задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1190397 від 04.01.2024 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. (а.с.7-9). Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 56 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою\~статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Частинами першою та другою\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 3\~постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями частини третьої\~статті 23 ЦК України\~визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено та не спростовано матеріалами справи і сторонами те, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області 21.02.2024 у справі №276/205/24 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №1190397 від 04.01.2024 року, провадження в адміністративній справі відносно [PERSON] за ч.2\~ст.122 КУпАП\~закрито. Зі змісту даного рішення, суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та, відповідно, про правомірність винесення постанови. Оскільки відповідачем у встановленому порядку не було доведено факт порушення позивачем правил дорожнього руху, суд прийшов до висновку, що постанова, яка є предметом оскарження підлягає до скасування. Встановлені вказаним рішенням обставини свідчать про недоведеність вчинення [PERSON] інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а отже відсутність в його діях події та складу такого адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим справа закрита судом. Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинним рішенням суду порушення законного порядку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої\~статті 1 цього Закону\~в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення,\~у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.\~Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи\~\~було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Таким чином, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає\~Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома\~статті 1176 ЦК України). Таким спеціальним нормативно-правовим актом є\~Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі - Закон № 266/94 ВР). Статтею 1 Закону № 266/94\~ВР передбачено, що відповідно до положень цього\~закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У наведених у\~статті 1 Закону № 266/94\~ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених\~Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94\~ВР, виникає, зокрема, у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частина перша\~стаття 2 цього Закону). У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 зроблено висновок, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Такі висновки узгоджуються із сталою практикою Верховного Суду, зокрема такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 428/3277/20, від 19 травня 2021 року у справі № 210/1295/15-ц. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому з урахуванням встановлених фактичних обставин та враховуючи розмір накладеного на позивача стягнення у вигляді штрафу, розгляд та скасування Володарсько-Волинським районним судом постанови поліцейського протягом 2-х місячного строку з дня її винесення, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000 грн. з Державного бюджету, що є пропорційним часу та глибині моральних страждань позивача. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215\~(далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16. Таким чином слід зробити висновок про те, що кошти у відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету. Щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок оплати штрафу в розмірі 510 грн. та транспортними витратами на пальне з метою підготовки позовної заяви в розмірі 3490 грн., суд зазначає наступне. Згідно ст.22\~ЦК України\~Особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками\~є: 1)\~втрати,\~яких особа\~зазнала у\~зв`язку\~зі знищенням\~або пошкодженням\~речі,\~а також\~витрати,\~які особа\~зробила або\~мусить зробити\~для відновлення\~свого порушеного\~права (реальні\~збитки); 2)\~доходи,\~які особа\~могла б\~реально одержати\~за звичайних\~обставин,\~якби її\~право не\~було порушене\~(упущена\~вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до\~ч.1,\~ч.2\~ст.\~1166\~ЦК України\~Майнова шкода,\~завдана неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю особистим\~немайновим правам\~фізичної або\~юридичної особи,\~а також\~шкода,\~завдана майну\~фізичної або\~юридичної особи,\~відшкодовується в\~повному обсязі\~особою,\~яка її\~завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1176 ЦК України визначені особливості відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Системний аналіз положень статей\~22,\~1166,1176 ЦК України, дозволяє прийди до висновку що обов`язковими складовими предмета доказування по даним правовідносинам є: 1) наявність матеріальної шкоди ( збитків ) та їх розмір; 2 ) наявність прямого причинного зав`язку між матеріальної шкодою та діями/рішенням органів досудового слідства, прокуратури, суду; 3) незаконність таких дій/рішення. Послідовне дослідження кожної складової дозволяє суду встановити факт доведеності позовних вимог, а тому відсутність доведеності наявності хоча б одної зі складових є підставою для відмови у задоволені позовних вимог в цілому. При розгляді питання доведеності наявності матеріальної шкоди (збитків) та її розміру суд приймає до уваги встановлений факт оплати позивачем штрафу за винесеною 04.01.2024 року правоохоронним органом постановою серії ЕНА №1190397 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., яка в послідуючому рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.02.2024 року була скасована як незаконна. Оплата [PERSON] штрафу в розмірі 510 грн. підтверджується долученою до матеріалів справи копією відповідної квитанції від 18.01.2024 року. Приймаючи до уваги те, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.02.2024 року у справі № 276/205/24 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1190397 від 04.01.2024 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а також те, що позивачем доведено розмір заподіяння йому матеріальної шкоди, завданої внаслідок оплат штрафу в розмірі 510 грн., суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в цій частині відшкодування матеріальної шкоди. Однією з\~засад цивільного\~судочинства є\~його диспозитивність.\~Так,\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимогі\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок транспортних витрат на пальне з метою підготовки позовної заяви в розмірі 3490 грн., то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки доказів, які б підтверджували такі витрати та їх розмір позивачем не долучено, вказані обставини не доведено. Зокрема, позивачем суду не надано ні доказів про придбання пального, ні підтвердження зустрічей з адвокатом у місті Житомирі та відповідно його робочого місця, ні обгрунтованого розрахунку витрат у розмірі 3490 грн. Відповідно до частини шостої\~статті 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] є таким, що в силу пункту 13 частини другої\~статті 3 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору. \~

Outcome: partial