Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

У вересні 2022 року адвокат Маслов Є.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] щодо поділу майна подружжя. В обґрунтування якого зазначив, що 08 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. За час шлюбу сторонами набуто майно автомобіль Volkswagen toureg, , д.н.з [NUMBER] право власності на який зареєстровано за [PERSON] . Ринкова вартість транспортного засобу згідно висновку експерта становить 15699, 98 доларів США, що в еквіваленті 574 126, 29 грн. [PERSON] без згоди позивача відчужив належний подружжю транспортний засіб ТОВ «Імперія» де її колишній чоловік є засновником Зазначає, що [PERSON] не надавала згоди відповідачу на продаж автомобіля. Вважає, вказаний договір укладений з метою позбавити позивача права власності на спірний автомобіль, останній перебуває у користуванні її колишнього чоловіка. Просить в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частку вартості транспортного засобу у розмірі 7849, 99 долара США, що в еквіваленті 287 063,14 грн Ухвалою суду від 16.10.2023 по справі відкрито загальне позовне провадження. Розпорядженням віл 12.01.2024 справа здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана в провадження судді Предоляк О.С. 16.02.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Остаховим В.П. подано відзив на позов. Просить відмовити у задоволенні позову. Наголошує, що продаж спірного автомобіля був здійснений під час перебування сторін у шлюбі, проданий за згодою [PERSON] , укладений в інтетерсах сім`ї та на її потреби. Вимога про визнання права власності без визнання договору купівлі продажу недійсним, скасування права власності на спірний автомобіль не може бути задоволена. 26.02.2024 представником позивача [PERSON] - адвокатом Масловим Є.В. подано відповідь на відзив. Відповідно до п. 1 .2 договору купівлі - продажу автомобіля [PERSON] гарантував, що спірний транспортний засіб належить йому на праві власності, не обтяжений арештом, під заставою та у розшуці не перебуває. Наголошує, що дозволу на продаж транспортного засобу від позивача відповідач не отримував. Твердження про те, що позивач була обізнана про відчуження відповідачем спірного транспортного засобу та сприяла укладенню договору купівлі - продажу з метою отримання коштів спростовано наявністю у позивача свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключа. [PERSON] після укладення договору купівлі - продажу 12.02.2020 отримав нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу . Ухвалою суду від 25.03.2024 закрито підготовче провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Маслов Є.В. позов підтримують просять задовольнити, з підстав, що зазначені Представник позивача відповідача [PERSON] - адвокат Остахов В.П. просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, зазначених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. . Судом встановлено, що 08 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. За час шлюбу, 19.01.2010, сторонами набуто автомобіль Volkswagen toureg, , д.н.з [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . 18.03.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та зазначив, що починаючи з осені 2019 року між ними та дружиною склалися неприязні відносини на грунті різних поглядів на життя. З цього часу між ними виникли суперечки Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.09.2020 шлюб між сторонами розірвано. 14.03.2020 у сервісному центрі МВС автомобіль Volkswagen toureg, , д.н.з [NUMBER] перереєстрований на нового власника ТОВ «Імперія» з перереєстрацією на нового власника. Доводи відповідача, щодо реалізації транспортного засобу в період шлюбу, отримання згоди дружини та те, що кошти витрачені в інтересах сім`ї є неспроможними. Правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібних побутових правочинів, тому потребував згоди позивача як другого із співвласників, та неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України, суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною і є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля відповідно до статей 203, 215 ЦК України, що відповідає правовому висновку, наведеному у поставі Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 320/1897/14-2 (провадження №61-14353св20) Спірний автомобіль придбано у період зареєстрованого шлюбу з позивачем та є спільним майном подружжя, договір укладено без згоди іншого подружжя, а саме позивача, що не спростовано відповідачем. За обставинами даної справи [PERSON] відчужив спірне рухоме майно в період шлюбу ТОВ «Імперія», де він є засновником, за 100 000 грн. ціною майже в п`ять разів нижче ринкової вартості. Такими діями відповідач фактично допустив порушення ст.ст. 215,228 ЦК України - відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення. Суд ставить під сумнів укладення [PERSON] договору купівлі-продажу з метою реального настання правових наслідків, що обумовлений ним, оскільки новим власником ТОВ " Імперія" фактично повернуто [PERSON] право користування спірним транспортним засобом про що заявила позивач та не спростував відповідач. Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому, залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, колегія суддів робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Таким чином, заявлений позивачем спосіб захисту прав пов`язаний зі стягненням в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, який був відчужений одним із подружжя після припинення спільного проживання та без відома та згоди іншого подружжя, є законним та ефективним способом захисту порушених прав у судовому порядку. Можливість задоволення судового захисту пов`язаний зі стягненням в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, який був відчужений одним із подружжя після припинення спільного проживання та без відома та згоди іншого подружжя, не пов`язана з необхідністю одночасної заяви вимоги про визнання права власності на автомобіль. Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. За приписами 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одночасно, частина друга статті встановлює, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Присуджуючи позивачу грошову компенсацію замість її частки на вказаний автомобіль, суд виходить із того, що автомобіль Volkswagen toureg, , д.н.з [NUMBER] , набутий сторонами за час шлюбу,проте відповідач [PERSON] відчужив його іншій особі без згоди позивача, приходить до висновку щодо наявності права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. З урахуванням положень ч.1 ст. 69 СК України, частки сторін у зазначеному майні є рівними. Доказів того, що позивач надала згоду, підписувала або отримала грошові кошти від продажу автомобіля відповідач [PERSON] не надав. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 р. по справі №127/7029/15-ц, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим не можливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Судом встановлена ринкова вартість спірного транспортного засобу автомобіля Volkswagen toureg, д.н.з [NUMBER] за висновком експерта за № 141 від 12.09.2023 станом на 14.03. 2020 становить 15699, 98 доларів США, що в еквіваленті 574 126, 29 грн Експерт [PERSON] надав висновок на виконання вимог ч 5 ст 106 ЦПК України, попереджений про кримінальну відповідальність. Докази проведення альтернативних оцінок майна матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавались. Враховуючи вище наведене,

Outcome: partial