Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

Представник позивача звернулася в суд з позовом, у якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2037425477 від 07.09.2021 року у розмірі 76255 грн. 80 коп. Мотивувала позовні вимоги тим, що 07.09.2021 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2037425477. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит у сумі 53000 грн. на споживчі потреби, строк повернення такого встановлено до 07.09.2024 року. 21.10.2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТзОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 21/10/22 про відступлення права вимоги за кредитним договором. Згідно реєстру боржників № 1 право вимоги до відповідача передано ТзОВ «Діджи Фінанс». Вказала, що позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту, який є невід`ємною частиною договору. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту. Відсотки за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісячно, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором, тобто фактично до дня відступлення права вимоги від банку до позивача, оскільки останній відсотків не нараховує. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає. Згідно з реєстром прав вимог до договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022 року, сума заборгованості відповідача станом на дату відступлення прав вимоги становить 76255 грн. 80 коп., яка складається з 52643 грн. 82 коп. заборгованості по тілу кредиту, 23611 грн. 98 коп. заборгованості за відсотками. У зв`язку із істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем скеровано повідомлення про відступлення права грошової вимоги від АТ «ОТП Банк» до ТзОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 11 березня 2024 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Розпорядженням № 31 від 16 квітня 2024 року та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Пустомитівського районного суду Львівської області визначено головуючого суддю Мусієвського В.Є. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3\~ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що 07.09.2021 року [PERSON] звернулася до АТ «ОТП Банк» та підписала анкету-заяву на отримання кредиту. Сума бажаного кредиту становила 53000 грн., строк дії кредиту 36 місяців, ціль отримання кредиту - споживчі потреби. 07.09.2021 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2037425477, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 53000 грн. Строк дії Договору визначений графіком платежів. Для розрахунку процентів за користування кредитом застосовується фіксована процентна ставку розмірі 40 % річних. Також сторонами підписані орієнтований графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту. Вказані документи засвідчені підписами відповідача та представника банку. Відповідно до заяви про видачу готівки № 10350881 від 07.09.2021 року АТ «ОТП Банк» видало [PERSON] кредит на суму 53000 грн. Факт укладання договору на умовах, передбачених вказаним договором та отримання суми позики (кредиту) не спростовано відповідачем [PERSON] . Враховуючи, що між сторонами досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин згідно з вимогами\~статті 204 ЦК України\~створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим вказаний кредитний договір, у відповідності до\~ст. 629 ЦК України\~є обов`язковим для виконання сторонами. Так, в подальшому, 21.10.2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТзОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу № 21/10/22, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» передало (відступило) ТзОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні АТ «ОТП Банк» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі боржників. Згідно витягу з додатку до Договору факторингу № 21/10/22 вбачається, що ТзОВ «Діджи фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 76255 грн. 80 коп., яка складається з 52643 грн. 82 коп. заборгованості за тілом кредиту, 23611 грн. 98 коп. заборгованості за відсотками. Докази того, що такий договір визнаний недійсним чи його дійсність оскаржується у судовому порядку, суду не надані. За таких підстав, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства ТзОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним договором. Також, 28.06.2023 року, позивач як новий кредитор у зобов`язанні за кредитним договором № 2037425477 від 07.09.2021 року, скерував відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості, зі змісту якої вбачається, що боржник повідомлений про відступлення права грошової вимоги факторові та про обов`язок боржника сплатити наявну заборгованість новому кредитору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом України в Постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. У відповідності до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2037425477 від 07.09.2021 року, станом на дату відступлення права грошової вимоги 21.10.2022 року, загальна заборгованість відповідача становить 76255 грн. 80 коп., яка складається з 52643 грн. 82 коп. заборгованості за тілом кредиту, 23611 грн. 98 коп. заборгованості за відсотками. За\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1\~ст. 634 ЦК України\~передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Статтями\~526,\~527,\~530 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частини 1, 5 ст.\~81\~ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Беручи до уваги те, що відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості, як і не надала доказів належного виконання нею умов кредитного договору, суд, перевіривши зазначений розрахунок, вважає його підставним. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що у даному випадку має місце порушення прав позивача, яке полягає у неналежному виконанні відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст.\~141\~ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 4888 від 13.10.2023 року, відтак з урахуванням вказаних норм закону, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В силу ч.ч. 3, 4\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 1, 2\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Як вбачається з матеріалів справи, 22.09.2023 року між позивачем та адвокатом Міньковською А.В. укладено Договір про надання правової допомоги № 42649746 та Додаткову угоду № 003077920225 до Договору про надання правової допомоги № 42649746 від 22.09.2023 року. Відповідно до Детального опису та Акту прийому-передачі наданих послуг від 22.09.2023 до вказаного Договору, позивач отримав від адвоката Міньковської А.В. наступні послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин - кількістю 2 год., вартістю 2000 грн.; складання позовної заяви\~кількістю 3,5 год., вартістю 3500 грн.; формування додатків кількістю 1 год., вартістю\~1000 грн.; подання позовної заяви\~кількістю 1 год., вартістю\~1000 грн., загальна вартість наданих послуг склала 7500 грн. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9\~ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19. Врахувавши викладене, за відсутності відповідних дій з боку відповідача, суд з урахуванням таких критеріїв як справедливість, добросовісність, розумність, принципи співмірності та розумності судових витрат, складність цієї справи, дійшов до висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи і обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 7500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved