Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просить суд: - визнати незаконною відмову Головного управління пенсійного фонду України у виплаті нарахованої, але невиплаченої за життя [PERSON] заборгованості по пенсії в розмірі 5 276 842 грн ( п`ять мільйонів двісті сімдесят шість тисяч вісімсот сорок дві гривні) 05 коп. відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом. - визнати за [PERSON] право на отримання нарахованої, але невиплаченої за життя [PERSON] заборгованості по пенсії в розмірі 5 276 842 грн ( п`ять мільйонів двісті сімдесят шість тисяч вісімсот сорок дві гривні) 05 коп. відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом. - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві виплатити, без будь-яких обмежень, у повному обсязі, спадкоємиці згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] нараховану, але невиплачену, за життя пенсіонера [PERSON] , заборгованість пенсії в розмірі 5 276 842 грн. 05 коп. (п`ять мільйонів двісті сімдесят шість тисяч вісімсот сорок дві гривні) 05 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є донькою судді у відставці [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька позивач, у встановлені законом строки, звернулася із заявою до державного нотаріуса Десятої київської державної контори про прийняття спадщини за заповітом. 06.10.2023 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з: недоотриманої пенсії у сумі 5 276 842 грн. 05 коп. Позивач зазначає, що належність нарахованої і недоотриманої пенсії підтверджується повідомленням №2600-0502-8/1423338 ГУ ПФУ України в м.Києві. 20.12.2023 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, надіславши необхідні документи. Однак, 28.12.2023 року отримала відповідь начальника управління з питань виплат ГУ ПФУ в м. Києві Оксани Ніколаєнко про залишення без опрацювання звернення, в якій повідомило, що на ім`я [PERSON] існує нарахована, але невиплачена пенсія на виконання рішення суду №640/831/21 в сумі 5 276 842 грн 05 коп., яка підлягає виплаті відповідно до ч.3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при умові зміни сторони позивача по зазначеному рішенню суду. Позивач переконана, що відповідна відмова є незаконною, оскільки відповідач незаконно перешкоджає у реалізації її права, як спадкоємиці за заповітом, на одержання належного їй спадкового майна, тому звернулася до суду на захист порушеного цивільного права. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передано до провадження судді Романишеній І.П. Ухвалою суду від 12.02.2024 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою суду від 20.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 25.04.2024 року. В судове засідання позивач не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому також вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Крім того, позивач зауважила, що при ознайомленні з матеріалами справи виявила відсутність відзиву відповідача на позовну заяву та просила його долучити до матеріалів справи. У відзиві на позовну заяву зазначено, що ГУ ПФУ у м.Києві на запит Десятої Київської державної нотаріальної контори 20.07.2023 року було надано інформацію, що сума недоотриманого [PERSON] щомісячного довічного утримання судді у відставці нарахована на виконання рішення суду від 28.04.2021 року по справі №640/831/21 та становить 5 276 842,05 грн. При цьому, стверджено, що зазначена сума підлягає виплаті відповідно ч.3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при умові зміни сторони позивача по зазначеному рішенню суду. Про необхідність зміни сторони позивача по зазначеному рішенню суду була повідомлена гр. [PERSON] листом від 28.12.2023 року за вих. №2600-0502- 8/256103. Оскільки, недоотримане щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці було нараховане за рішенням суду, то відповідно підлягає виплаті при умові зміни сторони позивача по зазначеному рішенню суду. В матеріалах справи міститься відповідь позивача на вказаний відзив, відповідно до якої позивач зауважила, що норма ч.3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не містить будь-яких умов здійснення відповідних виплат, зокрема, зміну сторони позивача в судовому рішенні. На запит державного нотаріуса Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві підтвердило суму, яку відповідач мав виплатити [PERSON] за життя. Крім того, нормами процесуального закону не передбачено можливості зміни позивача. Така ж норма не передбачена і Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про виконавче провадження». Позивач наголошує увагу на тому, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі та без будь-яких обмежень. Заміна сторони у виконавчому провадженні новою особою пов`язана з можливістю участі такої особи саме у вже відкритому/триваючому виконавчому провадженні. На день смерті спадкодавця виконавче провадження відкрито не було, останній мав право пред`явити його до виконання до 31.08.2024 року. Представник відповідача у жодне судове засідання не з`явився, у долученому позивачем відзиві зазначено щодо розгляду справи за відсутності представника пенсійного органу. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням неявки всіх учасників справи у судове засідання, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 03.05.2024 року, що узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 05.09.2022 року справа №1519/2-5034/11. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 28.04.2021 року у справі №640/831/21, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2021 року, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 10.07.2020 у перерахунку [PERSON] щомісячного довічного утримання судді у відставці за заявою від 02.07.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок [PERSON] щомісячного довічного утримання судді у відставці з 12.03.2020 у відсотковому відношенні до суддівської винагороди, зазначеної у Довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці №106/0/21-20 від 30.06.2020 та здійснити відповідні виплати з урахуванням уже фактично виплачених сум. З матеріалів справи вбачається, що позивач у даній справі є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач вказує, що на день смерті батька судове рішення у справі №640/831/21 не виконано в частині виплати нарахованої, але невиплаченої пенсії в сумі 5 276 842 грн 05 коп., що визнає Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. 06.10.2023 року державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. видав позивачу Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкова справа №126/2023, зареєстровано в реєстрі №1-1039, відповідно до якого посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого Пашковець О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27 квітня 2012 року, зареєстрованого у реєстрі за №1005 спадкоємцем зазначеного в цьому заповіті майна [PERSON] 1947 року народження, який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] [INFO] реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: недоотриманої пенсії у сумі 5276842 грн. 05 коп. (п?ять мільйонів двісті сімдесят шість тисяч вісімсот сорок дві грн. 05 коп.). Належність недоотриманої пенсії померлому підтверджується повідомленням № 2600-0502-8/1423338, виданим Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 20.07.2023 року. З листа начальника відділу з питань виплат ГУ ПФУ у м.Києві Ніколаєнко О.В. від 28.12.2023 року №2600-052-8/256103 вбачається, що [PERSON] звернулася до пенсійного органу із заявою щодо виплати недоотриманої пенсії [PERSON] , яка була зареєстрована 20.12.2023 року за №19269. Вказаним листом повідомлено, що на ім?я [PERSON] [INFO] , померлого [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , існує нарахована, але не виплачена пенсія на виконання рішення суду № 640/831/21 від 28.04.2021 року в сумі 5276842 грн 05 коп. (п?ять мільйонів двісті сімдесят шість тисяч вісімсот сорок дві грн 05 коп.), яка підлягає виплаті відповідно ч.3 ст.52 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" при умові зміни сторони позивача по зазначеному рішенню суду. Суд зауважує, що спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за заповітом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця на підставі судового рішення, а тому має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Згідно зі ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що батькові позивача у справі, за життя була нарахована пенсія на підставі судового рішення у справі №640/831/21 в розмірі 5 276 842 грн 05 коп., що ГУ ПФУ в м.Києві визнає. Вказаний розмір пенсії [PERSON] заповів [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Однак, відповідач у справі відмовив у виплаті вказаної суми позивачу, оскільки здійснення виплати можливе лише при умові зміни сторони позивача по зазначеному рішенні суду (ч.3 ст. 52 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування"). Суд, критично оцінює відповідне обґрунтування відповідача щодо неможливості виплати спадкоємиці за заповітом нарахованої, але невиплаченої пенсії за життя спадкодавця, оскільки вбачає відповідне мотивування безпідставним, а відповідну відмову ГУ ПФУ у м.Києві незаконною, з огляду на наступне. Статтею 52 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" передбачено сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Принагідно зауважити, що вказана норма закону взагалі не містить вимоги для отримання спадкоємцем нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця, при умові заміни сторони позивача по рішенню суду. Згідно зі ст.ст. 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. Статтею 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Подібна за змістом правова норма міститься також в ч.1 ст.91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). З матеріалів справи прослідковується, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] , останньому була нарахована, але невиплачена пенсія в розмірі 5 276 842, 05 грн. на підставі судового рішення у справі №640/831/21, яке набрало законної сили, тому є обов`язковим до виконання ГУ ПФУ у м.Києві. У постанові від 22.04.2024 року справа № 461/5878/22 Верховний Суд зауважив, що тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати. З урахуванням викладеного, суд наголошує, що вимоги зобов`язального характеру, заявлені позивачем у цій справі, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, а тому суд вбачає безпідставними посилання відповідача щодо необхідності зміни сторони позивача у справі №640/831/211, оскільки вони не узгоджуються з положеннями законодавства, які регламентують спірні правовідносини. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є спадкоємицею за заповітом померлого [PERSON] , тобто позивач успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що судовим рішенням у справі №640/831/21, яке було ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, було забезпечено право [PERSON] на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 12.03.2020 року по 30.09.2021 рік в розмірі 5 276 842 грн 05 коп., відповідна сума була йому нарахована, однак невиплачена у зв`язку з його смертю, суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] успадкувала відповідну грошову суму, яка входить до скаладу спадщини, що підтверджено Свідоцтом про право на спадщину за заповітом, відтак остання має правомірне очікування виплати відповідної суми пенсійним органом, а тому заявлені позовні вимоги є ефективними в розрізі поновлення порушених спадкових прав позивача та підлягають задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача в розмірі 17 562, 40 грн.

Outcome: approved