Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

У провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що рішенням Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 10.08.2022 року, що набрало законної сили, у цивільній справі №191/1304/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалено стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКІШ: [NUMBER] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стягнення провадити з 01.07.2022 року. Відповідно до Розрахунку по аліментами щодо [PERSON] в розмірі 1/4 часини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно від 04.07.2023 вих.№ 25283 заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх, видів заробітку (доходу) борг станом на 01.07.2022 року становить 23450 грн. 25 коп. Ухвалою суду від 13.09.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В ухвалі роз`яснено також, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.83 ЦПК України). У судове засідання позивач не з`явилась, так як раніше подала заяву про розгляд справи без її участі. У заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просила задовольнити. У судовому засіданні відповідач позов не визнав і зазначив що він сплатив всю заборгованість по аліментам. На даний час являється інвалідом другої групи внаслідок бойового поранення. Заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.08.2022 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до розрахунку складеного державним виконавцем Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Курбатовою М. від 04.07.2023 року за вих. №25283, заборгованість зі сплати аліментів з [PERSON] станом на 01.07.2023 року становить 23450,25 грн. Зокрема, за липень 2022 року 1372,00 грн; за серпень 2022 року 1372,00 грн; за вересень 2022 року 1372,00 грн; за листопад 2022 року 2147,25 грн; за грудень 2022 року 2147,25 грн; за січень 2023 року 2147,25 грн; за лютий 2023 року 2147,25; за березень 2023 року 2147,25 грн.; за квітень 2023 року 2147,25; за травень 2023 року 3522,25 грн.; за червень 2023 року 3522,25 грн. Згідно копій платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк» код Р24А820845218D37634 від 10.02.2023 року, код Р24А1005202137D4487 від 27.03.2023 року, код Р24А1117058623D8972 від 24.04.2023 року, код Р24А1279713220D0096 від 02.06.2023 року [PERSON] здійснював переказ коштів [PERSON] по 2010, 05 грн. кожного разу. Враховуючи, що у лютому, березні, квітні та червні 2023 року відповідач сплатив позивачу, крім сум зазначених у розрахунку державного виконавця, 8040,20 грн., тому сума заборгованості за період з 01.07.2022 року по 30.06.2023 року включно становить 15410,05 грн.(23450, 25 грн.-8040,20 грн.). Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені\~Сімейним Кодексом України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст.78 ЦПК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та\~розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. 7\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства"). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~Так, відповідно до\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1\~ст.196 СК, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача. Також суд звертає увагу на те, що згідно довідок Пенсійного фонду України за формою ОК-5 та ОК-7, наданих ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, за період з листопада 2022 року по грудень 2023 року наявні доходи, що відрізняється від інформації в розрахунку державного виконавця. Однак, суд з цього приводу зазначає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються саме на розрахунку складеного державним виконавцем Синельниківського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Курбатовою М. від 04.07.2023 року за вих. №25283, який позивачем не оскаржувався і є дійсним. Варто відзначити, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Відповідачем не надано жодного доказу який би підтверджував відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Тлумачення вказаних норм свідчить, що: - загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; - учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. - невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; - розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; - при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 року в справі № 711/679/21 зробив висновок, що «з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується». Розрахунок пені по аліментах за період з 01 липня 2022 року по 30 червня 2023 року включно, так як розрахунок державного виконавця хоча і від 04.07.2023 року, але станом на 01.07.2023 року, необхідно здійснювати наступним чином, враховуючи, що кількість днів прострочення заборгованості по аліментах за відповідний місяць, починається з 01 числа наступного місяця: №За місяць та рікЗаборгованість Кількість днів прострочення заборгованості Розрахунок пені (сума заборгованості х кількість днів х 1%)Обрахований розмір пені/ не більше 100% заборгованості 1Липень 20221372,00 грн.3341372,00х334х1%4582,48\~грн./1372,00 грн. 2Серпень 20221372,00 грн.3031372,00х212х1%4157,16\~грн./1372,00 грн. 3Вересень 20221372,00 грн.311372,00х311х1%425,32 грн. 778,25 грн.242778,25х242х1%1883,37 грн./778,25 грн. 4Листопад 20222147,25 грн.2122147,25х212х1%4552,17\~грн./2147,25 грн. 5Грудень 20222147,25 грн.1812147,25х181х1%3886,52\~грн./2147,25 грн. 6Січень 20232147,25 грн.1502147,25х150х1%3220,88\~грн./2147,25 грн. 7Лютий 2023137,20 грн.122137,20х122х1%167,38\~грн./ 137,20 8Березень 2023137,20 грн.91137,20х91х1%124,85 грн. 9Квітень 2023137,20 грн.61137,20х61х1%83,69 грн. 10Травень 20233522,25 грн.303522,25х30х1%1056,68 грн. Всього розмір пені: 24140,5 грн./ Не більше 100% заборгованості: 11791,74 грн. Судом не здійснювався розрахунок пені за жовтень 2022 року, так як за цей місяць відсутня заборгованість. Заборгованість за вересень 2022 року здійснювалась з урахуванням переплати аліментів за жовтень 2022 року. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги\~\~ [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів підлягають задоволенню в розмірі 11791,74 грн. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial