Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову позивач [PERSON] вказала, що після смерті її батька [PERSON] 06 березня 2011 року відкрилася спадщина у виді 62/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Батько заповіту не залишив, тому спадкування мало відбутися за законом і спадкоємцями першої черги були його діти [PERSON] і [PERSON] , та його дружина [PERSON] . В липні 2011 року вона, [PERSON] , подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після батька, а її брат [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, яка відкрилась після смерті батька, на її, [PERSON] , користь. Також спадщину прийняла [PERSON] , яка була зареєстрована і постійно проживала з померлим [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Таким чином їй, [PERSON] , мала належати спадщина у 2/3 частках, а відповідачу [PERSON] в 1/3 частці. Та оскільки оформлення документів на право володіння спадщиною вимагало фінансових витрат, вона, [PERSON] , через скрутне фінансове становище відклала вирішення цього питання на деякий час. Лише в серпні 2023 року вона, розуміючи потребу мати правовстановлюючі документи на спадкове майно на випадок його знищення через воєнні дії в країні, звернулась до Харківської державної нотаріальної контори Харківської області за отриманням свідоцтва про право власності на свою частку спадщини, яка відкрилась після смерті батька. Натомість з нотаріальної контори вона отримала відповідь від 26 серпня 2023 року про те, що свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] у виді 62/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , було видано 28 березня 2012 року єдиному спадкоємцю - [PERSON] , і що будь-яких інших заяв про прийняття спадщини чи відмову від спадщини від інших спадкоємців не надходило. Така відповідь її, [PERSON] , здивувала, адже подані нею та її братом [PERSON] заяви щодо спадкового майна державним нотаріусом не були враховані під час видачі свідоцтва про право на спадщину, хоча й були зареєстровані в книзі обліку і реєстрації спадкових справ. Наразі 62/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані на праві власності на ім`я відповідача [PERSON] , а інші 19/50 частин зареєстровані на ім`я [PERSON] , сторонньої особи. Та оскільки [PERSON] не мала право на спадкування усього спадкового майна, свідоцтво про право на спадщину підлягає частковому скасуванню, оскільки порушує її право власності на спадщину, і за нею має бути визнано право власності на 37/75 частин спірного житлового будинку. Саме тому вона була змушена звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 17 листопада 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. У визначений судом строк відповідач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] подала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що до позовної заяви позивачем не додані належні і допустимі докази на підтвердження факту подання нею у встановлений ст. 1270 ЦК України строк заяви про прийняття спадщини, а також подання відповідачем [PERSON] заяви про відмову від спадщини після смерті батька саме на користь [PERSON] . Також представник [PERSON] просила застосувати строки позовної давності до позовних вимог [PERSON] , оскільки від позивач на протязі минулих дванадцяти років не вчинила жодних дій, спрямованих на користування спадковим майном не проживала у спірному житловому будинку, не опікувала його утриманням, не оплачувала витрати на утримання будинку і земельної ділянки. Натомість позивачу [PERSON] було відомо про існування інших спадкоємців померлого [PERSON] . Видача свідоцтва про право на спадщину на ім`я відповідача [PERSON] створює ситуацію, яка позбавляє інших спадкоємців права на спадщину, і позивач не могла не знати про те, що [PERSON] прийняла у спадщину усе майно померлого спадкодавця. Саме від моменту видачі на користь [PERSON] свідоцтва про право на спадщину слід обраховувати початок перебігу строку позовної давності. Але такий строк сплив ще 28 березня 2015 року, і позивач могла дізнатися про видачу оспорюваного свідоцтва відповідачу Позивачем [PERSON] у визначений судом строк подана відповідь на відзив, в якій вона не погодилась із доводами представника [PERSON] та наполягла на необхідності задоволення її позовних вимог. [PERSON] вказала, що після смерті батька вона та її рідний брат [PERSON] у шестимісячний строк звернулись до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області. На їх прохання державний нотаріус виготовила заяву від її, [PERSON] , імені про прийняття спадщини після смерті батька, та від імені [PERSON] про відмову від спадщини на її користь. В той час в спірному житловому будинку залишалась проживати [PERSON] дружина померлого батька, з якою у неї, [PERSON] , були напружені відносини, тому вона й не намагалась заселитися у житловий будинок. Вона припустила, що з часом відносини з [PERSON] налагодяться і вони порозуміються як співвласники житлового будинку. Але в серпні 2023 року вона, [PERSON] , дізналася, що [PERSON] , достовірно знаючи про неї та [PERSON] , як спадкоємців померлого [PERSON] , ввела в оману державного нотаріуса або вступила з нею в змогу, так як подала їй заяву про відсутність інших спадкоємців. Саме з відповіді Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 26 серпня 2023 року вона дізналася про порушення відповідачем [PERSON] своїх прав спадкоємця та отримання нею свідоцтва про право на спадщину на усе майно. Тому строк позовної давності слід обрахуватися лише з 26 серпня 2023 року, оскільки до того вона вважала себе власником своєї частки у спадщині. Відповідачем [PERSON] в особі свого представника [PERSON] подав заяву про визнання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, та підтвердив ту обставину, що він дійсно у 2011 році після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , відмовився від своє частки у спадщині у виді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] . Треті особи Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області та [PERSON] письмових пояснень по суті позову та відзиву не подав. Інших письмових заяв по суті справи від учасників не надходило. Ухвалою від 17 листопада 2023 року про відкриття провадження в справі одночасно було витребувано від Харківської державної нотаріальної контори Харківської області інформацію про осіб, які зверталися із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який на час смерті мешкав за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 17 листопада 2023 року була задоволена заява позивача [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на 62/100 частини, що розташований за адресою: [ADDRESS] , до вирішення справи по суті. Ухвалою від 09 січня 2024 року за клопотанням позивача [PERSON] були витребувані від Харківської державної нотаріальної контори Харківської області належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 220/2011, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 29 січня 2024 року за клопотанням позивача [PERSON] були витребувані від Харківської державної нотаріальної контори Харківської області належним чином засвідчені копії аркушів з книги обліку та реєстрації спадкових справ за 2011 рік, в яких містяться записи про реєстрацію 14 червня 2011 року заяви про прийняття спадщини чи відмову від спадщини після померлого [PERSON] , та на підставі якої була відкрита спадкова справа № 220/2011 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Ворожбіян М.М. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, в своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені в позові. Окремо представник позивача наголосила на тому, що у позивача [PERSON] на час смерті її батька існували неприязні відносини з його дружиною [PERSON] , яка є відповідачем в даній справі. Саме в розпорядження відповідача перебували усі документи на будинок і вона відмовилась сприяти позивачу в оформленні документів на спадщину, а згодом приховала від державного нотаріуса відомості про інших спадкоємців, окрім неї. Інший відповідач [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині після смерті [PERSON] на користь позивача. [PERSON] не змогла через власні фінансові труднощі оформити документи про право власності на спадщину, але з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України вона вирішила оформити документи на належну їй часту у житловому будинку, аби у випадку його знищення мати можливість отримати компенсацію. І лише в серпні 2023 року позивач дізналася з відповіді державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва на усю спадщину на ім`я [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Іванова Н.О. заперечила проти задоволення позову, наголосила на його безпідставності, оскільки до позову не додані докази того, що [PERSON] зверталась до нотаріальної контори у 6-місячний строк з дня смерті батька із завою про прийняття спадщини. Представник [PERSON] також пояснила, що [PERSON] знала про існування [PERSON] і [PERSON] , які були дітьми її чоловіка [PERSON] , але не вважала їх спадкоємцями, бо вони не спілкувались із батьком та не проявляли інтерес до своєї частки у житловому будинку. Представник відповідача [PERSON] адвокат Невинний І.І. в судове засідання не з`явився, але в заяві про визнання позовних вимог та обставин позову просив проводити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Представник третьої особи Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області державний нотаріус Соловйова Н.Є. підтримала заявлений [PERSON] позов та пояснила, що правовідносини щодо виникнення та отримання спадщини регулюються ЦК України та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Після отримання звернення [PERSON] та проведеної перевірки було з`ясовано, що до державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] зверталась [PERSON] із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, і таке свідоцтво було видано їй на усе спадкове майно. При розгляді звернення [PERSON] державний нотаріус повинна була перевірити наявність відкритої спадкової справи та визначити коло спадкоємців, які у 6-місячний строк звернулись із заявами щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Але чому у 2012 року в момент видачі свідоцтва про право на спадщину це не було зроблено державний нотаріусом, яка на той час працювала, та чому у спадковій справі відсутні заяви спадкоємців про прийняття спадщини та про відмову від спадщини, представник [PERSON] пояснити не змогла. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово викликався належними чином. Його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. З відповіді КП «Люботинське АПБ» Люботинської міської ради Харківської області від 01 листопада 2023 року (а.с. 26 т. 1) вбачається, що станом на 03 березня 2011 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ), було зареєстроване в 19/50 частках на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 лютого 2008 року приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л.; та в 62/100 частках на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право особисто власності на житловий будинок, виданого 12 червня 1967 року міськкомгоспом Люботинської міської ради депутатів трудящих, та мирової угоди від 13 червня 1973 року, затвердженої ухвалою народного суду Харківського району від 13 червня 1967 року, справа № 2-315/73. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 12 березня 2011 року відділом державної РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області (а.с. 69 т. 1). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. З [INFO] відкрилася спадщина після смерті [PERSON] , яка складається з нерухомого майна, а саме: 62/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ). На момент смерті [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , яка є відповідачем в справі, який був зареєстрований 04 червня 1974 року у Ков`язькій селищній раді Валківського району, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого повторно 22 березня 2011 року відділом державної РАЦС Валківського районного управління юстиції Харківської області (а.с. 62 т. 1). Згідно з іншим документом свідоцтвом про народження [NUMBER] від 10 липня 1968 року, [PERSON] був батьком [PERSON] , який є відповідачем по даній справі (а.с. 24 т. 1). Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 20 серпня 1963 року, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00041902996 від 18 жовтня 2023 року про реєстрацію шлюбу 31 серпня 1990 року та зміну дівочого прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 18-19 т. 1). Відповідно до ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; в іншому випадку спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] являються позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] . Кожен з них вправі був розраховувати на рівну часту у спадщині, тобто по 1/3 на кожного. З копії сторінок паспорту позивача [PERSON] (а.с. 14-15 т. 1) вбачається, що вона на час смерті свого батька [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з 1997 року має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , про що в його паспорті є відповідна відмітка (а.с. 22-23 т. 1). Згідно із записами в будинковій книзі для прописки громадян, які проживають в житловому будинку за адресою [ADDRESS] (а.с. 77-80 т. 1), відповідач [PERSON] з 05 липня 1974 року зареєстрована у спірному житловому будинку, і проживала в ньому разом із власником [PERSON] на час його смерті. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 74848567 від 22 листопада 2023 року (а.с. 48 т. 1) після смерті [INFO] [PERSON] в Другій державній нотаріальній конторі Харківського району Харківської області 14 червня 2011 року о 17-37 год. була заведена спадкова справа № 220/2011, в якій були видані свідоцтво про право на спадщину від 28 березня 2012 року, реєстр. № 3-253, та свідоцтво про право на спадщину від 03 жовтня 2012 року, реєстр. № 3-808. З матеріалів спадкової справи № 220/2011, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , яка була витребувана з Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області, вбачається, що вона була заведена державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Редіною І.А., та в справі, виходячи з внутрішнього опису, містяться лише документи про смерть [PERSON] та перебування його у шлюбі з [PERSON] на час смерті, та правовстановлюючі документи на нерухоме майно, яке належало померлому спадкодавцю. Але в спадковій справі відсутні заяви від спадкоємців, які повідомили державному нотаріусу про свій намір прийняти спадщину або які відмовились від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що позбавляє суд можливості дослідити їх зміст та надати ім. оцінку. Такий стан ведення спадкової справи може вказує на неналежне ставлення державного нотаріуса Редіної І.А. до виконання своїх посадових обов`язків та недотримання вимог розділу ХІ Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5. Відповідно до п. 231 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 20/5 від 03 березня 2004 року, яка була чинною до 07 березня 2012 року, нотаріусом ведеться книга обліку спадкових справ та алфавітна книга спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються: заяви про прийняття спадщини; заява про відкликання заяви про прийняття спадщини; заява про видачу свідоцтв про право на спадщину, про відмову від спадщини; заяви про відкликання заяви про відмову від спадщини; заява спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі); претензії кредиторів, а також заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, за якими були вжиті ці заходи; заяви про відкриття спадщини та укладання договору на управління спадщиною; заява про видачу свідоцтва виконавцю заповіту; заява виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень; заява відказоодержувача про відмову від заповідального відказування тощо. На підставі однієї із перерахованих заяв, зареєстрованої першою, заводиться спадкова справа на ім`я померлого. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. Усі наступні заяви (додаткові, від інших спадкоємців і кредиторів) також реєструються в книзі обліку спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. На всіх заявах зазначаються час їх надходження та номер спадкової справи. З витребуваних від Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області сторінок книги обліку та реєстрації спадкових справ за 2011 рік Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (а.с. 223-225 т. 1) вбачається, що до книги був внесений запис за № 530 про надходження 14 червня 2011 року о 14-00 год. заяви [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В цьому записі також зазначено порядковий номер спадкової справи № 220, яку було заведено на підставі заяви [PERSON] . З витребуваних від Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області сторінок книги обліку та реєстрації спадкових справ за 2011 рік Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (а.с. 50-51 т. 1) також вбачається, що до книги були внесені запис за № 585 про надходження 01 липня 2011 року о 15-00 год. заяви [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та запис № 586 про надходження 01 липня 2011 року о 15-10 год. заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Навпроти кожного з цих запис є відмітка про номер спадкової справи 220/2011. Згідно зі ст. 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка була чинною на час подання сторонами заяв щодо спадщини, нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги; відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст.ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Ч. 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Аналізуючи зміст записів книги обліку та реєстрації спадкових справ за 2011 рік щодо реєстрації заяв [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , суд робить висновок, що проставлення у записах № 585 і № 586, навпроти прізвищ [PERSON] і [PERSON] , позначки про номер спадкової справи 220/2011 свідчить про здійснення державним нотаріусом Редіною І.А. в момент прийняття заяв від вказаних спадкоємців відповідної перевірки наявності спадкової справи на ім`я померлого [PERSON] . А від так державному нотаріусу було відомо про те, що окрім спадкоємця [PERSON] є й інші спадкоємці померлого [PERSON] . В той же час, зміст записів № 585 і № 586, внесених 01 липня 2011 року о 15-00 год. і 15-10 год. відповідно до книги обліку та реєстрації спадкових справ за 2011 рік щодо реєстрації заяв [PERSON] і [PERSON] , вказують на те, що спадкоємці [PERSON] і [PERSON] прибули до державного нотаріуса Редіної І.А. одночасно, попередньо узгодивши між собою час візиту до державної нотаріальної контори і мету такого візиту. Враховуючи, що заяви спадкоємців, як це відбувається зазвичай, були попередньо підготовлені державним нотаріусом та в подальшому зареєстровані в короткий проміжок часу, суд доходить висновку, що в момент внесення державним нотаріусом записів про надходження таких заяв спадкоємці [PERSON] і [PERSON] перебували разом в службовому приміщенні державного нотаріуса. В позові [PERSON] стверджувала, що її рідний брат [PERSON] , подаючи до державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, відмовився від прийняття спадщини саме на її користь. З огляду на встановлені судом обставини того, що заяви щодо спадщини після смерті батька [PERSON] до нотаріальної контори [PERSON] і [PERSON] подавали спільно в один день, та враховуючи те, що відповідачем [PERSON] заявлено суду про визнання обставин позову в цілому і зокрема тієї обставини, що він подав заяву державному нотаріусу про відмову від своєї частки у спадщині саме на користь своєї сестри [PERSON] , суд вважає встановленою ту обставину, що спадкоємець [PERSON] реалізував своє право, передбачене ст. 1274 ЦК України, та відмовився від своєї частки у спадщині смерті батька [PERSON] саме на користь спадкоємця [PERSON] . Інших доказів, які б спростовували цю обставину, відповідачем [PERSON] та її представником [PERSON] суду не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні. Отже, після спливу строку для прийняття спадщини частки спадкоємців у спадщині розподілилися наступним чином: спадкоємцю [PERSON] належали 2/3 частки спадщини, а спадкоємцю [PERSON] належала 1/3 частка спадщини. Слід зазначити, що аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Суд приходить до переконання, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] , які у належний спосіб прийняли спадщину після смерті [PERSON] , набули право власності, хоча і в обмеженому обсязі, на частку житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] ), яка належала спадкодавцю. Відсутність у спадкоємців свідоцтва про право власності на спадщину у виді спірного житлового будинку лише обмежує їх в розпорядженні нерухомим майном. Маючи намір реалізувати в повній мірі своє на спадкування, позивач [PERSON] отримала від Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області лист від 26 серпня 2023 року (а.с. 21, 204, 205 т. 1) з повідомленням про те, що у спадковій справі № 220/2011 державний нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Редіною І.А. 28 березня 2012 року було видано спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 62/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , і що таке свідоцтво було видано без урахування часток інших спадкоємців, які прийняли спадщину після [PERSON] . Серед матеріалів спадкової справи № 220/2011, яка була в повному обсязі надана суду і дослідження під час судового розгляду, відсутні як саме свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 березня 2012 року, так і відповідні звернення спадкодавця [PERSON] про видачу їй відповідного свідоцтва. Представником відповідача [PERSON] разом із відзивом була надана засвідчена її власним підписом копія свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене державний нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Редіною І.А. 28 березня 2012 року за реєстр. № 3-253, в якому вказано, що спадкоємцем усього майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина [PERSON] . На підставі вказаного свідоцтва [PERSON] зареєструвала в Люботинсбкому БТІ 24 квітня 2012 року своє право власності на 62/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 70, 71 т. 1). Станом на 13 жовтня 2023 року право власності на спірний житловий будинок залишається зареєстрованим на ім`я [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 350405912. На час видачі свідоцтва на ім`я [PERSON] діяв Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року (набрав чинності 07 березня 2012 року). Пунктами 4.1., 4.9., 4,14 вказаного Порядку передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва; свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини; при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Натомість досліджені матеріали спадкової справи № 220/2011 вказують на те, що державним нотаріусом Редіною І.А. не було виконано всіх передбачених законодавством дій задля запобігання допущенню помилки при видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом. Неналежне ставлення державного нотаріуса Редіної І.А. до оформлення спадкової справи призвело до втрати нею заяв спадкоємців [PERSON] і [PERSON] , але і в такому разі державний нотаріус могла здійснити перевірку надходження інших заяв про прийняття спадщини, окрім заяви [PERSON] , за відомостями книги обліку та реєстрації спадкових справ за 2011 рік. Але в момент посвідчення свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 березня 2012 року державним нотаріусом [PERSON] подібні дії не були вчинені, що й позбавило спадкоємця [PERSON] права на отримання свідоцтва про право власності на належну їй часту спадщини. У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Верховний Суд в постанові від 18 травня 2022 року, справа № 138/1735/20 (№ 61-7244св21) вказав наступне. За положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття, з моменту відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Оскільки сторони в установленому законом порядку прийняли спадщину, однак лише відповідач отримала свідоцтво про право на все спадкове майно в цілому, чим було порушене право позивача на спадщину, наявні правові підстави для визнання такого свідоцтва про право на спадщину недійсним. У визначенні того, що позивач [PERSON] набула право на оспорювання свідоцтва про право на спадщину, суд враховує правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 385/321/20 від 05 вересня 2022 року. Верховний Суд вказав, що обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено і у статті 1297 ЦК України. Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України). У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним. Об`єднана палата звертає увагу, що за своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим ст. 1301 ЦК України. Підсумовуючи викладене вище, суд доходить висновку, що [PERSON] правомірно звернулась до суду з даним позовом, і що дослідженні докази підтверджують те, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину було видано 28 березня 2012 року державним нотаріусом не лише з порушенням встановленого законодавством порядку вчинення нотаріальних дій, а й особі, відповідачу [PERSON] , яка не мала права на спадкування усієї спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Від так оспорюване свідоцтво, видане на ім`я [PERSON] , суд визнає недійсним в частині визнання за [PERSON] права власності на 31/75 частину спірного житлового будинку, та визнає, що [PERSON] належить на праві власності 31/75 частина житлового будинку, що дорівнює її 2/3 часткам у спадщини (62/100 : 3 = 62/300 * 2 = 124/300 = 31/75). Щодо позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача [PERSON] адвокатом Івановою Н.О, суд зазначає таке. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З огляду на це до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК України про загальну позовну давність, тривалість якої визначається ст. 257 цього Кодексу у три роки. Згідно з положеннями ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в справі № 385/321/20, постанова від 05 вересня 2022 року, висловився про те, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Насамперед, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - самий факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення. Самий факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, підтверджує порушення прав та інтересів цього спадкоємця, саме тому перебіг позовної давності потрібно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців, а у разі якщо спадкоємець, права та інтереси якого порушені видачею такого свідоцтва, доведе, що про існування такого свідоцтва, яким порушуються його права, йому стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом. Об`єднана палата наголошує на тому, що початок перебігу позовної давності за позовами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язується з тим моментом, коли спадкоємець дізнався або за усіма об`єктивними обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в позові стверджували, що про порушення права на спадкування позивачу стало відомо лише у наприкінці серпня 2023 році, коли була отримана відповідь з Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області. Те, що саме в цей момент позивач [PERSON] дізналася про порушення свого права на спадкування, вказують, зокрема, наступні обставини. Серед матеріалів спадкової справи № 220/2011 наявна заява [PERSON] від 03 жовтня 2012 року, в якій вона звертається до державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину у вигляді грошових внесків з процентами в Держощадбанку, які належали померлому [PERSON] . В цій заяві [PERSON] стверджує державному нотаріусу про відсутність інших спадкоємців, окрім неї. Це вказує на те, що [PERSON] в момент звернення до державного нотаріуса діяла неправомірно по відношенню до [PERSON] , приховавши інформацію про неї, як про належного спадкоємця, від державного нотаріуса. На приховування відповідачем [PERSON] від [PERSON] інформації про отримане свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок як спадщину після померлого [PERSON] вказують й пояснення представника [PERSON] , надані в судовому засіданні, про те, що [PERSON] була обізнана про [PERSON] та її брата [PERSON] , але не спілкувалась з ними і не вважала їх спадкоємцями після померлого [PERSON] . Це підтверджує існування протягом тривалого часу неприязних відносин між [PERSON] і [PERSON] , що й пояснює причини того, що остання не могла користуватися своєю часткою житлового будинку. Певною мірою до необізнаності позивача про видане свідоцтво призвело й неналежне виконання державним нотаріусом свої посадових обов`язків під час видачі оспорюваного свідоцтва. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] не пропустила позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, оскільки дізналася про порушення свого права лише в серпні 2023 року. Доказів іншого початку перебігу позовної давності представник відповідача [PERSON] суду не надала. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Одночасно з цим суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 2540,94 грн., понесені нею при зверненні до суду з позовом, та витрати по оплаті судового збору в сумі 536,80 грн., понесені нею при зверненні із заявою про забезпечення позову, які документально підтверджені. Відповідач [PERSON] являється інвалідом 1-ї групи, а тому звільнений від сплати судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved