Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом відповідно до якого просив змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання спільної дитини сторін. У обґрунтування позову зазначив, що сторони перебували у шлюбі від якого мають спільного сина - [PERSON] . Відповідно до судового наказу Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання спільної дитини сторін. Разом з тим, у грудні 2020 року позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] від якого у останніх народилася спільна донька - [PERSON] на утримання якої з відповідача на підставі заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 4 жовтня 2023 року стягуються аліменти. Відтак, з огляду на народження у позивача ще однієї дитини, останній вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, які стягуються із нього на утримання сина [PERSON] з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) позивача до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) позивача. Крім того, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року в справі № 278/2137/17. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Чайковська Р.А. проти зазначеного позову заперечувала та повідомила, що стороною позивача належним чином не доведено факту того, що сплата [PERSON] аліментів у визначеному судом розмірі значною мірою погіршує його матеріальне становище. Крім того, спільна дитина сторін потребує постійного оздоровлення, а тому зменшення розміру аліментів призведе до порушення інтересів дитини. У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином. Разом з тим, від останніх до суду надійшли письмові заяви про здійснення судового розгляду справи без їх участі. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, сплатив судовий збір при зверненні до суду із цим позовом та є військовослужбовцем. [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . 8 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб і дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ". [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно із судовим наказом Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року у цивільній справі № 278/2137/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 4 жовтня 2023 року в цивільній справі № 296/2549/23 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 березня 2023 року та до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO] , хлопчик за місцем свого навчання характеризується позитивно. Із медичної документації щодо стану здоров`я спільного сина сторін вбачається, що хлопчик має ряд хвороб, зокрема: хронічний тонзиліт, підщелепний лімфаденіт, аденоїдні вегетації 2 ступеня, а також тривожно-фібічний розлад. [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Із наказу начальника [INFO] від 28 грудня 2023 року №193-РС вбачається що старший солдат [PERSON] , бухгалтер фінансово-економічної служби звільнена у запас у зв`язку із самостійним вихованням дітей віком до 18 років. Згідно із листом Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22 лютого 2023 року № 23.25-23/23/2023/23432 вбачається, що на підставі судового наказу Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2017 року у цивільній справі № 278/2137/17 відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. У рамках вказаного провадження з період з жовтня 2021 року по січень 2023 року із пенсії позивача на користь відповідачки відраховано аліментів на утримання спільного сина сторін у загальній сумі 60 156, 42 грн. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності [PERSON] перебуває земельна ділянка загальною площею 0,1 га з кадастровим номером 1822084100:01:000:1186 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що розташована на території Левківскьої сільської ради Житомирського району Житомирської області. Із довідки про доходи від 13 лютого 2024 року №34/329, що видана військовою частиною [NUMBER] вбачається, що [PERSON] за період із 1 січня 2023 року по 31 січня 2024 року отримав заробітну плату в загальному розмірі 790 858,51 грн з яких 211 010 грн було спрямовано на сплату аліментів. Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином. За правилами ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положення ст.ст. 77-80 передбачено, що докази у цивільному процесі мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Зокрема, ч. 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За нормою ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною першою ст. 192 СК України унормовано, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зменшення розміру аліментів можливо за сукупністю обставин: по-перше, відбулася зміна матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів, чи виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо), або змінився сімейний стан (одруження, народження дітей, поява інших утриманців тощо); по-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними; по-третє, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст.182 СК України щодо наявності утриманців тощо, які необхідні для визначення розміру аліментів. Відповідно до правової позиції, відображеної у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року в справі №509/5304/20, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі №727/1599/22. У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі №712/6313/21 зазначено, що при розгляді позовів щодо зміни розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів), ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 5 лютого 2014 року в справі №6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року в справі №343/945/19, від 12 січня 2022 року в справі №545/3115/19, від 23 травня 2022 року в справі №752/26176/18. За таких обставин, можливо дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Зокрема, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, від 8 червня 2022 року у справі № 565/1069/21, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 3 червня 2020 року у справі № 760/9783/18, зміна сімейного стану платника аліментів (народження дитини у новому шлюбі) не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Згідно з ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до положень ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб із 1 січня 2024 року встановлено на рівні 3 028 гривень. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Так позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту того, що сплата аліментів на утримання спільного сина сторін в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) позивача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, ставить [PERSON] у скрутне матеріальне становище. Зазначений висновок суду зумовлений тим, що при розрахунку середньомісячного доходу позивача судом установлено, що розмір доходу позивача, який йому залишається після сплати аліментів, значною мірою перевищує розмір установленого законодавством України прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже матеріальний стан позивача після сплати аліментів залишається цілком прийнятним і дозволяє йому задовольнити власні природні, соціальні та культурні потреби у обсязі більшому, аніж це визначено базовими мінімумами, а самі по собі обставини народження другої дитини, тобто доньки [PERSON], та сплата на її утримання аліментів у розмірі 1/4 частини від доходу позивача не є настільки істотними, які б дозволяли суду вирішувати питання щодо зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] . Крім того, судом установлено, що у відзиві на позовну заяву сторона відповідача повідомила про те, що вона очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. У відповіді на відзив сторона позивача вказала, що розмір заявлених стороною відповідачки судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, є неспівмірним зі складністю цієї справи, а також непропорційним та не доведеним. Згодом, представником відповідача - адвокатом Чайковською Р.А. до матеріалів справи долучений договір про надання правничої допомоги від 4 січня 2024 року № 273/2024, укладений між адвокатом Чайковською Р.А. та [PERSON] , а також протокол № 1 погодження гонорару за юридичні послуги від 7 лютого 2024 року із якого вбачається, що адвокатом Чайковською Р.А. відповідачу надана юридична послуга зі складення відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів (клопотання, адвокатські запити) на суму 5 000 грн, а також послугу з проведення одного судового засідання в розмірі 1 500 грн. Нормами процесуального законодавства зазначені правовідносини врегульовані наступним чином. Частиною першою ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами п.1 частини третьої ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частини другої-третьої ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, згідно з частиною четвертою ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята ст.137 ЦПК України). Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Положення п. 2 частини другої ст.141 ЦПК України передбачають, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться й витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на позивача у разі відмови у задоволенні позову. Відповідно до пункту 268 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" від 23 січня 2014 року заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року). Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормам процесуального законодавства України з приводу врегулювання зазначених правовідносин, а також усталеною судовою практикою з цього приводу, суд, із урахуванням критеріїв дійсності, необхідності та розумності розміру судових витрат, обсягу робіт, виконаних адвокатом, а також заперечень представника позивача адвоката Трофімова А.В. щодо неспівмірності заявлених витрат, які сприйняті судом як клопотання, заявлене позивачем у порядку частини п`ятої ст.137 ЦПК України, суд доходить висновку, що заява (клопотання) представника відповідача про відшкодування судових витрат у справі підлягає до часткового задоволення та з позивача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 5 000 грн судових витрат на надану їй адвокатом Чайковською Р.А. професійну правничу допомогу. У стягненні решти на професійну правничу допомогу слід відмовити, оскільки представником відповідача не надано і матеріали справи не містять доказів її перебування у судових засіданнях у цій цивільній справі. За таких обставин, відповідачем належним чином не доведена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 грн, які були пов`язані із участю представника відповідача у судовому засіданні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved