Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Р07.23744.005660062 від 03 вересня 2019 року та просить стягнути заборгованість в розмірі 17 757,37 грн., що складається із: - 7363,73 грн. - заборгованість за основним боргом; - 2988,11 грн. - заборгованість за відсотками; - 7405,53 грн. - заборгованість за комісією. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 03 вересня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» було укладено кредитний договір №Р07.23744.005660062. 07 липня 2023 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено факторингу № 07072023, у відповідності до якого АТ «ІДЕЯ БАНК» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, що визначені договором. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року реєстру боржників № 2 від 07.07.2023, права вимоги за якими відступаються позивач набув права грошової вимоги щодо до відповідача за кредитним договором в сумі 17757,37 грн., з яких: 7363,73 грн. - заборгованість за основним боргом, 2988,11 грн. - заборгованість за відсотками, 7405,53 грн. - заборгованість за комісіями. Таким чином, позивач набув права вимоги до відповідача за кредитними зобов`язаннями, які відповідач не виконала перед АТ «Ідея Банк». 25 березня 2024 року ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Романенко К.С. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористалася своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03 вересня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» було укладено договір кредиту та страхування №Р07.23744.005660062, у відповідності до п. 1.1 Банк надає позичальнику кредит (тип кредиту - пенсійний) в сумі 12900,00 грн., строком на 24 місяці. Пунктом 1.3 за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 15 % річних - змінювана. Також, п. 1.7 банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 12900,00 грн. на рахунок № [NUMBER] позичальника, який відкритий в АТ «ІДЕЯ БАНК», та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 2059,66 грн. згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього договору. Змінювана процентна ставка визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5 % збільшена на маржу банку в розмірі 5,5 % (п. 1.8 кредитного договору). Також до позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту №Р07.23744.005660062 від 03.09.2019 року з Графіком щомісячних платежів, які були підписані відповідачем (а. с. 5). Крім цього, з копії ордеру-розпорядження № 1 вбачається, що відповідно до договору №Р07.23744.005660062 від 03.09.2019, АТ «Ідея Банк» було перераховано з рахунку № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 10840,34 грн. Крім цього, було сплачено страховий платіж від [PERSON] у розмірі 2059,66 грн., що підтверджується ордером розпорядження № 2 (а. с. 6). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №Р07.23744.005660062 від 03.09.2019 року,\~ станом на 30.01.2024 року заборгованість [PERSON] становить 17757,37 грн., з них заборгованість за основним боргом 7363,73 грн., заборгованість за відсотками 2988,11 грн., заборгованість за комісіями 7405,53 грн. (а. с. 11). 07 липня 2023 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір Факторингу № 07072023, у відповідності до якого АТ «ІДЕЯ БАНК» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, що визначені договором (а.с. 12, 13). Відповідно до Додатку № 1 - витягу з реєстру боржників № 2 до Договору Факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 17757,37 грн., з яких: 7363,73 грн. - заборгованість за основним боргом, 2988,11 грн. - заборгованість за відсотками, 7405,53 грн. - заборгованість за комісіями (а.с. 14). Відповідно до п. 5.2 Договору факторингу, в день підписання сторонами Реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язань передбачених п. 4.1 цього Договору, АТ «Ідея Банк» втрачає права на будь-які плати боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами. В разі звернення боржників до АТ «Ідея Банк» з приводу виконання зобов`язань за відступленими ТОВ « ФК «ЄАПБ» правами вимог, АТ «Ідея Банк» повідомляє про необхідність виконання зобов`язань на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Згідно зі ст.ст. 610 і 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч. 1\~ ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач [PERSON] порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовилась від виконання договірних зобов`язань. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт отримання відповідачем кредитних коштів під час розгляду справи підтверджено наданими письмовими доказами, зокрема ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту, відповідно до якого грошові кошти перераховані на рахунок, зазначений у кредитному договорі № Р07.23744.005660062. Таким чином, судом встановлено, що АТ «Ідея Банк» у повному обсязі виконано свої зобов`язання за кредитним договором № Р07.23744.005660062 та надано [PERSON] кредитні кошти. Щодо вимоги позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісіями у розмірі 7405,53 грн., суд приходить до наступного висновку. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зроблено висновок про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на момент укладення Договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконувала, беручи до уваги заміну кредитора у зобов`язанні, слід стягнути із [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № Р07.23744.005660062 від 03.09.2019 року в розмірі в сумі 10351,84 грн., з яких: 7363,73 грн. - заборгованість за основним боргом, 2988,11 грн. - заборгованість за відсотками. Щодо нарахування заборгованості за комісіями, вони є необґрунтованими, враховуючи вищевикладені норми, а також той факт, що супроводження кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а отже, в цій частині вимоги слід відмовити. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. ВСУ звернув увагу, що зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (постанова ВСУ від 01.03.2017 у справі № 6-152цс17). Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. У матеріалах справи наявна платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 58607 від 09.02.2024 про сплату позивачем судового збору у розмірі 3028,00 грн. за подання до суду позову (а.с. 27). Відповідач по справі є інвалідом ІІ групи, що підтверджено копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 9). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову, відповідач в силу дії п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідач зівльнена від сплати судового збору, а тому судові витрати по справі, зокрема судовий збір у розмірі 1765,32 гривень, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial