Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , трудової книжки [NUMBER] , заповненої 10.09.1978 року на ім`я [PERSON] , 1960 року народження. В обґрунтування вимог посилається на те, що 06.09.1978 року він працевлаштувався до Харківського Державного академічного російського драматичного театру ім. О.С. Пушкіна художником-декоратором де йому 10.09.1978 року заведено трудову книжку [NUMBER] , на першому аркуші якої зазначена дата народження заявника як «1960г.», замість повної дати народження, яка включає в себе число, місяць та рік народження. В подальшому, 08.11.2023 року заявник звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з метою оформлення та призначення пенсії за віком. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 21.11.2023 року йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу. В рішенні зазначено, що до загального стажу не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки, оскільки на першій сторінці зазначено неповну дату народження. У зв`язку з тим, що допущена помилка при заповненні трудової книжки не дає можливості зарахувати страховий стаж, порушуючи право заявника на передбачене законом державне пенсійне забезпечення, останній вимушений звернутись до суду з даною заявою. На підставі викладеного вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представником третьої особи Комунального закладу «Харківський академічний драматичний театр» Харківської обласної ради надано до суду письмові пояснення, згідно яких не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] . Так зазначає, що КЗ «ХАДТ» ХОР позбавлений можливості та не має обов`язку вносити зміни до трудової книжки про дату народження заявника. Крім того, вважає, що відмова заявнику у призначенні пенсії з боку ГУ ПФУ є такою, що порушує право заявника та допущена помилка при заповненні трудової книжки не може бути підставою для такої відмови. Ухвалою суду від 05.02.2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 21.03.2024 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Комунальний заклад «Харківський академічний драматичний театр» Харківської обласної ради. В судовому засіданні заявник заяву підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у ній. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] народився в м.Ізюм Харківської області [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.12.1960 року. 16 листопада 2023 року заявник звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №204950009330 від 21.11.2023 року [PERSON] відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Рішення мотивовано тим, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, військовий квиток, довідки про підтвердження стажу) та згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 07 років 11 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки, оскільки на першій сторінці зазначено неповну дату народження. Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. З копії трудової книжки [NUMBER] вбачається, що остання заповнена 10.09.1978 року на ім`я [PERSON] , дата народження зазначена як «1960г.». Таким чином до трудової книжки занесено запис про неповну дату народження заявника. Факт того, що трудова книжка заповнена 10 вересня 1978 року [NUMBER] ім`я « [PERSON] , 1960 року народження» належить саме заявнику, підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] від 07.12.1960 року, копією паспорта заявника серії [NUMBER] , виданого 01.07.2002 року. Крім того, згідно довідки КЗ «ХАДТ» ХОР №03-20/12 від 05.12.2023 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , працював у Харківському Державному академічному російському драматичному театрі ім. О.С.Пушкіна художником-декоратором з 06.09.1978 року по 07.12.1978 року, що підтверджує той факт, що саме відповідальним працівником Харківського Державного академічного російського драматичного театру ім. О.С.Пушкіна 10.09.1978 року заведено трудову книжку [NUMBER] та заповнено відповідну інформацію про заявника. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Крім того, з положень пункту 12 згаданої вище постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких\~обставин суд\~приходить до\~висновку,\~що факт\~належності заявнику\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~трудової книжки\~ [NUMBER] ,\~заповненої 10.09.1978\~року на\~ім`я [PERSON] ,\~1960\~року народження знайшло своє підтвердження і такий факт необхідно встановити. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як від цього залежить виникнення, зміна або припинення його особистих майнових прав. У відповідності до вимог ч.7 ст.294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved