Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису та просила видати обмежувальний припис строком на 6 місяців, відносно [PERSON] яким чиниться фізичне, психологічне та економічне насильство в сім`ї щодо неї. 01.04.2024 року близько 13:50 год. перебуваючи в квартирі, яку знімало подружжя по [ADDRESS] , [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вкотре спровокував сварку із заявницею, в ході якої кричав, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував невиплатою заробітної плати та наніс їй тілесні ушкодження, а саме штовхав в різні частини тіла, наніс удар кулаком у вухо, після чого ударив по обличчю та наніс удар в область ока, тримаючи за шию. Заявницею було викликано швидку допомогу, працівники якої викликали поліцію на прохання заявниці. Після чого заявницю було доставлено до лікарні. Відповідно до виписки із медичної карти хворого, [PERSON] поступила до лікарні з наступними діагнозами: струс головного мозку, поверхнева травма інших частин голови, забій, розтягнення та перенапруження зв`язкового апарату шийного відділу хребта. Відповідно до виписки, побита була відомою особою. В подальшому заявницю опитали працівники поліції та склали стосовно [PERSON] терміновий заборонний припис і протокол про адміністративне правопорушення стосовно вчинення домашнього насильства. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] , кожна окремо, вимоги заяви підтримали, просили суд її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду заяви повідомлявся вчасно та належним чином.Однак його неявка, не перешкоджає розгляду даної заяви. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.01.2024 року. Під час спільного проживання з [PERSON] останній постійно підіймав руку на [PERSON] , висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого [PERSON] зверталась до правоохоронних органів. Відповідно до пунктів 3, 5-8 ч. 1ст. Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно ч. 3ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). РозділомIVглави13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Пунктом 3 ч. 1ст. 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 (провадження № 61-21971 св 19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Враховуючи наведені обставини і норми закону, оцінюючи ризики у даній справі і вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, ймовірні наслідки від його вчинення, суд вважає доцільним видати відносно [PERSON] обмежувальний припис на термін шість місяців. На підставі викладеного,

Outcome: approved