Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та третіх осіб, в якій просить припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.10.2016, ВП №52768898. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем по справі перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано Лозівським міськрайонним судом Харківської області від 08.12.2011. [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої був записаний він. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.11.2015 його було позбавлено батьківських прав у відношенні до доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі виконавчого листа, що видав Лозівський районний суд Харківської області №629/856/16ц від 26.10.2016 встановлено стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 29 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.12.2023 оголошено [PERSON] , [INFO] , усиновлювачем та батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та внесено зміни до актового запису про народження неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , а саме: у відомостях про дитину у графі «по батькові» змінити з « [PERSON] » на « [INFO] », в графі «батько» замість « [PERSON] » зазначити « [PERSON] », а тому він звертається до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала відзив на позов, згідно якого позовні вимоги позивача не визнала, заперечує проти їх задоволення, оскільки вважає, що усиновлення дитини іншим чоловіком, не є підставою для припинення стягнення аліментів, які є власністю дитини. Представник третьої особи - служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області О.Трофимчук в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та вирішення питання на розсуд суду. Представник третьої особи - Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Бунякін в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та вирішення питання на розсуд суду. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , з 07.03.1997 перебували у шлюбі, який рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.12.2011, було розірвано. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої у свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.11.2015 [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.10.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] , стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 лютого 2016 року і до повноліття дитини. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.12.2023 [PERSON] оголошено усиновлювачем та батьком дитини - [PERSON] . Змінено по-батькові дитини та відомості про батька дитини в актовому записі про її народження. Рішення набрало законної сили 26.01.2024. Відповідно до ч.2 ст.18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є зокрема встановлення правовідношення та припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом статей 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі №6-1945цс17). Суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено, що 26.01.2024 набрало законної сили рішення суду про усиновлення дитини від 26.12.2023. Відповідно до ч.1 ст.232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Таким чином, судом в ході судового розгляду достовірно встановлено, що з моменту набрання законної сили рішенням про усиновлення дитини у позивача припинився обов`язок з утримання дитини, а тому з 26.01.2024, на підставі ч.4 ст.273 ЦПК України його слід звільнити від сплати аліментів на утримання дитини. Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів, суд виходив з декількох ознак, зокрема, щодо наявності дискреції. Суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання». Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права. Згідно п.9 ч.1,3 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом. У випадках, передбачених пунктами 1-3,5-7,9-12,14-19 частини 1 цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч наведеному стороною позивача не надано суду доказів, які свідчать про наявність та розмір заборгованості за аліментами та період, за який дана заборгованість утворилася. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved