Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи 18.01.2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 01.04.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та [PERSON] укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00021040996. Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та акцептована [PERSON] 01.04.2021 р., шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України) Заяви-формуляра про акцептування оферти від 01.04.2021 р. про прийняття пропозиції ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. Пролонгація за Договором позики № 00021040996 від 01.04.2021 року була здійснена 15.04.2021 року на строк 14 днів, що підтверджується Додатком до Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00021040996.1 від 15.04.2021 року. Кредитодавець свої зобов`язання за Договором позики виконав в повному обсязі та надав Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору позики. Відповідач не виконав свої зобов`язання, передбачені умовами Договору позики, не повернув отримані кошти, а також проценти за користування кредитом, у зв`язку із чим у Відповідача утворилася заборгованість за Договором позики № 00021040996. 30.11.2021 року право вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00021040996 перейшло від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» до ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" за відповідним договором факторингу. Позивач просить постановити рішення про стягнення з відповідача 33 010 грн заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00021040996 з передбачених ст.ст. 512, 525, 526, 543, 554, 599, 612, 626-629, 638, 1048-1050, 1054 ЦК України підстав. Станом на 23.02.2024 року заборгованість [PERSON] за договором позики № 00021040996 становить 33010 грн 00 коп., а саме: заборгованість по тілу кредиту 10000,00 грн; заборгованість по відсотках 1760,00 грн; заборгованість по прострочених відсотках за користування 21250,00 грн; заборгованість за пенею 0,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. ІІ. Позиція учасників процесу Представник позивача в судове засідання, призначене для розгляду справи по суті не з`явився. 25.04.2024 року від представника позивача адвоката Дзундзи О.В. надійшла заява про здійснення розгляду справи без участі представника позивача, підтримання позовних вимог та прохання задовольнити такі у повному обсязі, відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі 28.02.2024 року Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» залишено без руху та надано строк для виправлення вказаних у ній недоліків. Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 05.03.2024 року після усунення позивачем недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 15.03.2024 року від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 180 УПК України, у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Згідно з ч. 1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Зважаючи на зміст наданого відповідачем документу, де відповідач виклав заперечення проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позову, то суд розцінює надані 15.03.2024 року відповідачем заперечення, саме як відзив на позовну заяву. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи (п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Долучений до матеріалів справи відзив (заперечння) на позовну заяву не містить докази на підтвердження надіслання (надання) відзиву і доданих до нього матеріалів позивачу, тому суд не приймає до уваги відзив на позовну заяву. У судове засідання, призначене на 25.04.2024 року належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи сторони не з`явилися. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, сторона позивача скористалася наданим їй правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявила клопотання про розгляд справи без її участі, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. ІV. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що Між ТОВ "Фінансова компанія "Форза" та відповідачем [PERSON] в електронній формі 01.04.2021 року укладено кредитний договір № 00021040996 (а.с.11-13). Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., поточний/картковий рахунок [NUMBER] вказаний Відповідачем при оформленні Договору позики (п. 1.6). Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 07.03.2024 року на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] в банку емітовано карту № [NUMBER] IBAN [NUMBER] (а.с.65, 74). На умовах Договору позики (п.п. 1.6.) кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених Договором позики №00021040996 у розмірі 10 000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 15.04.2021 р. (п.п. 1.6.), процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,99 % (п.п. 1.6.), від суми кредиту за кожен день користування кредитом (Базова процентна ставка), а у разі пролонгації Договору позики, процентна ставка після пролонгації: 1.2% в день відсотки за користування коштами у разі неповернення коштів після закінчення строку пролонгації - 2,5% в день (п. 5.9). Відповідно до п.5.9 Договорів про надання позики після закінчення строку, на який надано кредитні кошти та неповернення Позичальником кредитних коштів у повному обсязі відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі 2,50% в день відповідно до статті 625 ЦК України до повного розрахунку за Договором. Пролонгація за Договором позики №00021040996 від 01.04.2021 року була здійснена 15.04.2021 року на строк 14 днів, що підтверджується Додатком до Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №00021040996.1 від 15.04.2021 року (зворот а.с.8). З виписки по рахунку [PERSON] № б/н за період з 01.04.2021-01.01.2021 року слідує, що 01.04.2021 року на його рахунок зараховано переказ на суму 10\~000 грн (зворот а.с.65, 69, 75). З тієї ж виписки прослідковується факт користування [PERSON] отриманими коштами. Порушуючи вимоги ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов`язання, передбачені умовами Договору позики, не повернув отримані кошти, а також проценти за користування кредитом, у зв`язку із чим у відповідача утворилася заборгованість за Договором позики №00021040996. 30 листопада 2021 року між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» укладено договір факторингу №20211130-Ф/1, відповідно до умов якого до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00021040996 від 01.04.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №1 від 30 листопада 2021 року. Отже до позивача перейшло право вимоги до відповідача на суму 11\~760,00 грн., з яких 10 000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1 760 грн. - сума заборгованості за відсотками (зворот а.с.19, а.с.21-26). З виписки з особового рахунку відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" стверджено невиконання [PERSON] умов укладеного кредитного договору: ним не повернуто отримані кредитні кошти, не сплачено узгоджені проценти (а.с.19). Позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами. На поштову адресу боржника було відправлено повідомлення про зміну Кредитора і вимога про погашення заборгованості (а. с. 18, зворот а.с.18). Будь-які належні докази про погашення відповідачем частково або у повному обсязі заборгованості за Договором позики №00021040996 у матеріалах справи відсутні. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов Може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня).Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. VI. Висновки суду З огляду на встановлені судом обставини справи та досліджені докази, суд дійшов висновку, що договір позики № 00021040996 від 01.04.2021 року містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину, та строк на який видані кредитні кошти та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови, передбачені законодавством України. Таким чином, суд виснував, що між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та [PERSON] було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору позики № 00021040996 від 01.04.2021 року, такий правочин, в силу відсутності доказів на підтвердження його нікчемності чи визнання його недійсним у встановленому порядку, створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим вказаний договір про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, є обов`язковим для виконання його сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином, відповідно до закону та його умов. Між ТзОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» (з урахуванням правонаступництва позивача ТзОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» на підставі договору факторингу та акту прийому-передачі реєстру боржників з правом вимоги) та [PERSON] на підставі договору позики № 00021040996 від 01.04.2021 року виникли боргові зобов`язання. Ззобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим, а матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов Кредитного договору. Виходячи з аналізу наведених норм закону, враховуючи встановлені судом обставини щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, що призвело до виникнення заборгованості, оцінивши допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що позивач, який отримав право вимоги до відповідача за Договором про відступлення прав вимоги, внаслідок порушення відповідачем умов договору позики позбавлений можливості отримати кредитні кошти та проценти, на що він розраховував при укладенні зазначеного попередньо договору, дійшов висновку, що, оскільки за умовами зазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів за договором позики, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав, відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за основним боргом у сумі 10 000 грн. Також з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за відсотками у розмірі 1 760 грн, оскільки такий розмір відповідає вищенаведеним законодавчим приписам та правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 21\~250 грн заборгованості по прострочених відсотках за користування кредитом, відповідно до п.5.9 Договору про надання позики. У Договорі позики відповідальність за невиконання грошового зобов`язання визначено з посиланням на ст.625 ЦК України у розмірі 2,5% за кожен день прострочення. Станом на 23.02.2024 року загальна кількість днів прострочення за неповернення відповідачем кредитних коштів за Договором становить 1030 календарних днів. Заборгованість по таких прострочених відсотках за Договором позики позивач визначив в сумі 21 250 грн, лише за 85 календарних днів прострочення. Оскільки відповідно до ст. 13 та ст. 264 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог та при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, наведені складові заборгованості по прострочених відсотках за користування кредитними коштами відповідають умовам кредитного договору та не суперечать вимогам чинного законодавства, тому такі є доведеними і обґрунтованими, у зв`язку із чим підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити повністю, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором позики №00021040996 від 01.04.2021 в загальному розмірі 33\~010 гривень. VIІ. Судові витрати За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2422,40 гривень сплаченого судового збору, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1). Представник позивача у позовній заяві також просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 20241202/2 від 12 лютого 2024 року, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» з адвокатом Дзундзою О.В., з встановленням гонорару адвоката у фіксованій сумі - 7000 гривень (п.4.2 Договору), оплата якого здійснюється впродовж 10 днів з моменту ухвалення судом рішення (а.с.9-10); ордер на надання адвокатом Дзундзою О.В. правничої (правової) допомоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» від 12.02.2024 року (а.с.7); попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в які включено: оплату послуг адвоката за підготовку позовної заяви у справі; оплату послуг адвоката за збирання доказів долучених до позовної заяви; оплату послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документів у ході судового розгляду справи (а. с. 33). Відповідач щодо неспівмірності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявляв. Разом з тим, суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір на професійну правничу допомогу не може вважатись обґрунтованим. А навпаки, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Виходячи зі змісту ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, як малозначної справи, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ці обставини свідчать про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для позивача. Враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, а рішення суду ухвалено на користь позивача, на думку суду, розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до суми 2 500 грн, яка є співмірною по відношенню до обставин, визначених у ч.4 ст. 137 ЦПК України та яка відповідатиме характеру і обсягу узгодженими між сторонами і фактично наданими адвокатом послугами. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 гривень.

Outcome: approved