Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до ХМР, в якій позивач з подальшим уточненням просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані наступним. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 81 кв.м., житловою площею 53,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності видане на підставі рішення №16 від 23.10.1958 Виконавчого комітету Великої Данилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька, та прийняв спадщину фактично у зв`язку з проживанням (реєстрацією) разом зі спадкодавцем на момент його смерті. Рідний брат позивач помер у 2021 році, дружина спадкодавця померла [INFO] , інші спадкоємці відсутні. Позивач звернувся з заявою до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Представник відповідача своїм правом на подання відзиву не скористався. Представник позивача - адвокат Шльонських О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила про їх задоволення з урахування площі домоволодіння відповідно технічного паспорту на спірний будинок виготовленого станом на 05.02.2024. Представник відповідача ХМР в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, та за наявними в справі доказами. 24.06.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 09.07.2021 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, які усунені позивачем 30.09.2021. Ухвалою судді від 04.11.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28.11.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 27.12.2023 виправлено допущені описки в ухвалі суду від 28.11.2023. Ухвалою суду від 01.04.2024 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, видане на підставі рішення №16 від 23.10.1958 Виконавчого комітету Великої Данилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6), та після його смерті відкрилась спадщина на спірне нерухоме майно. Позивач народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . У вказаного подружжя також був син [PERSON] , який спадщину не прийняв. Відповідно до копії прибудинкової книги, у спірному житловому будинку були зареєстровані та мешкали: позивач та його батько. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв фактично його син [PERSON] . Відповідно до наданого до суду експертного висновку від 21.12.2020 виготовленого експертом Українського бюро лінгвістичних експертиз Л.О. Андрієнко , український запис прізвища [PERSON] та російський запис [PERSON] у документах є ідентичними. Позивач як спадкоємець за законом після смерті свого батька звернувся до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька як спадкоємця за законом першої черги. Інших заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори від інших спадкоємців не надходило. За вказаних обставин, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської ДНК Стрельникова А.С. від 03.11.2023 позивачу відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] на нерухоме майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права в порядку позовного провадження. Згідно роз`яснень викладених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (чинної на час виникнення спірних правовідносин) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Нормами статей 548, 549 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтями 529, 530 ЦК УРСР встановлено черги спадкоємців за законом, а саме, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св 19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Встановивши, що позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, проте у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок спадкодавця. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved