Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

У листопаді 2023 року позивачка звернулася із позовом до [PERSON] , у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 14 квітня 2017 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 12.01.2023 шлюб між сторонами було розірвано. Ще з серпня 2021 року відповідач проживає окремо від сім`ї, з того часу не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом її здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Будь-яких перешкод відповідачу у спілкуванні з донькою та участі у її вихованні позивачкою не створювалися. Оскільки, відповідач не приділяє батьківської уваги дитині, не спілкується з нею, не приймає участі у її житті та вихованні, не цікавиться її розвитком та життям, тобто фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачка просить задовольнити її позов. Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07 лютого 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка не з`явилася, засобами поштового зв`язку надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи у засідання не з`явився, через підсистему Електронний суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій підтримав раніше наданий висновок щодо розв`язання спору. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.19). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2023 у справі №183/6484/22, яке набрало законної сили 14.02.2023 (а.с.16-17). Оцінюючи доводи позивача про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків суд враховує наступне. Позивачка [PERSON] та малолітня дитина сторін - [PERSON] , 2019 року народження, є внутрішньо переміщеними особами (а.с.13,18,20); фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , в будинку тітки, в якому умови проживання добрі, дитина забезпечена усім необхідним для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля; догляд та нагляд за дитиною здійснює сама мати, батько дитини з родиною не спілкується та матеріально не допомагає. Зазначені обставини підтверджуються Актом обстеження умов проживання від 08.08.2023, затверджений начальником служби у справах дітей Шаргородська міська рада (а.с.9). Згідно з наданою суду характеристикою, [PERSON] з вересня 2022 року відвідує Шаргородський заклад дошкільної освіти №3, характеризується як добра допитлива, доброзичлива дівчинка. Дитина виховується у неповній сім`ї, мама та бабуся докладають максимум зусиль для виховання дівчинки, приділяючи їй належну увагу (а.с.11). Як вказано у довідці №19 виданій 05.07.2023 цим же Закладом, за період відвідування дитиною закладу батько участі у вихованні доньки не приймав; не відвідував батьківські збори, групові заходи, життям та вихованням дитини не цікавився (а.с.10). Згідно із довідкою сімейного лікаря [PERSON] від 24.07.2023, на прийом до сімейного лікаря [PERSON] , [INFO] приводила мати. Батько з дитиною не з`являвся, станом здоров`я дитини не цікався (а.с.14). Наведені докази свідчать про те, що відповідач не цікавиться життям своєї дитини, ухиляється від обов`язку виховувати її. Надані характеристики на позивачку свідчать про те, що як за місцем проживання так і за місцем роботи мати дитини - [PERSON] характеризується виключно з позитивної сторони (а.с.6,12). 25.09.2023 органом опіки та піклування Шаргородської міської рада Жмеринського району Вінницької області складено висновок, у якому вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечує належного догляду за дитиною (а.с.7-8). Як встановлено у ч.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Натомість висновок органу опіки та піклування містить мотиви його прийняття, посилання на обставини справи, норми законодавства, яким керувався орган опіки та піклування та не суперечить інтересам дитини, тому із зазначеним висновком суд погоджується. Зі змісту висновку вбачається, що його наданню передувала підготовча робота служби справах дітей Шаргородської міської рада, зокрема, обстежено умови проживання позивачки та дитини; дане питання розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини, із запрошенням обох батьків. Так, у висновку органу опіки та піклування, серед іншого, зазначено, що батько дитини [PERSON] , на засідання комісії не з`явився, оскільки ні заявниця [PERSON] , а ні працівники служби у справах дітей не змогли додзвонитися по телефону. Також надсилалося декілька раз повідомлення на електронну пошту, але відповіді не було. Батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду; не бачиться з дитиною, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтерес до її внутрішнього світу. Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати дитину. А зазначені у висновку органу опіки та піклування обставини свідчать про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку що позивачем доведено ту обставину, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved