Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

12.01.2024 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідачів в свою користь заборгованість в сумі 511\~934,80 грн. Також позивач просить стягнути із відповідачів судовий збір в сумі 7\~679,02 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 51\~193,48 грн. Ухвалою суду 29.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження із викликом учасників, призначено судове засідання. Узагальнені доводи учасників справи. Позиція позивача, викладена у позові та відповіді на відзив зводиться до наступного: між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, який схвалено дружиною останнього [PERSON] ; позивачем надано відповідачам 360\~200 грн., проте відповідачі виконали договір лише частково, допустили його порушення, на вимоги про повернення заборгованості не відповіли; відтак із [PERSON] , який укладав договір кредиту та другого із подружжя [PERSON] слід стягнути тіло кредиту 307\~948,08 грн. та нараховані проценти 203\~986,72 грн.; при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 7\~679,02 грн., які треба покласти на відповідачів; також на відповідачів треба покласти витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 процентів від ціни позову, а саме в сумі 51\~193,48 грн.; п.15 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» не діяв на час укладення договору кредиту. Позиція відповідача [PERSON] , викладена у відзиві на позов та запереченнях, зводиться до наступного: позивачем не доведено факту надання кредиту відповідачу, при чому факт часткового погашення кредиту не доводить суми, яку було отримано; при укладенні договору кредиту не дотримано п.15 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», що свідчить про нікчемність договору; позивачем не доведено факту укладення договору кредиту в інтересах сім`ї; заявлені витрати на професійну правничу допомогу не підлягають до задоволення з огляду на відсутність детального опису послуг, доказів їх оплати та акту приймання-передачі. Представниця позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, навела доводи аналогічні доводам заяв по суті спору. Представник відповідача [PERSON] навів пояснення, аналогічні фабулі відзиву та заперечень. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини нез`явлення не повідомила. Обставини, встановлені судом. 19.08.2020 [PERSON] підписав анкету-заяву на отримання готівкового кредиту в сумі 360\~200 грн. для будівництва/купівлі нерухомості на 60 місяців із процентною ставкою 35%. Така заявка підписана [PERSON] із вказівкою «не заперечую проти отримання моїм чоловіком кредиту». 20.08.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір з наступними умовами: сума кредиту 360\~200 грн., з яких 315\~971 на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , 44\~229 на погашення кредитної заборгованості перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на рахунок № [NUMBER] (транзитний рахунок № [NUMBER] ); термін кредиту з 20.08.2020 по 19.08.2025; процентна ставка 35% річних; орієнтовна реальна процента ставка 41,19% річних; загальні витрати позичальника по кредиту 413\~918,84 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту 774\~118,84 грн. Пунктами 3.3, 6.9 та 6.10 договором кредиту передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту з підстави, зокрема прострочення позичальником сплати процентів та/або кредиту (часини кредиту) щонайменше на один календарний місяць. У такому випадку банк надсилає позичальнику повідомлення про усунення порушень, які позичальник має право усунути протягом 30 календарних днів. Додатками до договору є підписані сторонами графік платежів та паспорт споживчого кредиту. На підтвердження факту надання кредиту позивачем надано платіжні доручення про зарахування коштів на рахунок [NUMBER] та виписки по особовим рахункам із якої вбачається зарахування 20.08.2020: 315\~971 на поточний рахунок № [NUMBER] , [NUMBER] на погашення кредитної заборгованості перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на рахунок № [NUMBER] . У виписці також відображено факти часткового погашення кредиту та процентів [PERSON] 02 та 03 листопада 2023 року позивачем надсилалися обом відповідачам вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості ( [PERSON] за адресою, вказаною у договорі кредиту), проте такі не були отримані у зв`язку із закінченням строку зберігання поштової кореспонденції. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий в сумі 7\~679,02 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом . Пункт 15 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», на який покликається відповідач, включено законом №1349-IX\~від 19.03.2021 та такий введено в дію з 14.07.2021. Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. За приписами\~ч.4\~ст.16\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~у разі\~затримання споживачем\~сплати частини\~споживчого кредиту\~та/або\~процентів щонайменше\~на один\~календарний місяць,\~а за\~споживчим кредитом,\~забезпеченим іпотекою,\~та за\~споживчим кредитом\~на придбання\~житла -\~щонайменше на\~три календарні\~місяці кредитодавець\~має право\~вимагати повернення\~споживчого кредиту,\~строк виплати\~якого ще\~не настав,\~в повному\~обсязі,\~якщо таке\~право передбачене\~договором про\~споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. За приписами\~п.3\~ч.1\~ст.25\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~взаємодія кредитодавця,\~нового кредитора,\~колекторської компанії\~із споживачем,\~його близькими\~особами,\~представником,\~спадкоємцем,\~поручителем,\~майновим поручителем\~або третіми\~особами,\~взаємодія з\~якими передбачена\~договором про\~споживчий кредит\~та які\~надали згоду\~на таку\~взаємодію,\~при врегулюванні\~простроченої заборгованості\~може здійснюватися\~виключно шляхом надсилання поштових відправлень із позначкою "Вручити особисто" за місцем проживання чи перебування або за місцем роботи фізичної особи. Відповідно до ч.2 абзацу 4 вказаної статті, для цілей цієї частини моментом надання відповідних підтвердних документів є 23 година 59 хвилин десятого робочого дня з дня направлення кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією рекомендованого поштового відправлення з описом вкладення, що містило відповідні підтвердні документи, або момент отримання повідомлення про вручення зазначеного поштового відправлення, якщо таке повідомлення отримано кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією раніше зазначеного 10-денного строку. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Таку позицію висловив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц. За приписами ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №205/5882/18 зазначено, що за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Правовий аналіз частини четвертої статті 65\~СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах: від 28.08.2019 (справа № 638/20603/16), від 08.04.2020 (справа № 361/7130/15-ц), від 21.07.2021 (справа №361/5840/19). За висновками, наведеними в постанові Верховного Суду від 13.12.2023 у справі №489/1101/21, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що\~суди не встановили тієї обставини, на що [PERSON] були витрачені отримані у борг кошти: в інтересах сім`ї, чи у власних інтересах, що є основним для правильності визначення солідарного обов`язку колишнього подружжя, оскільки відповідно до положень статей\~12,\~81 ЦПК України, у цьому випадку, саме на позивача покладено обов`язок доведення таких обставин, так як саме позивачка звернулася до суду з позовом та заявила відповідні позовні вимоги, які повинна була довести, що було її процесуальним обов`язком. Інше тлумачення цієї обставини буде свідчити про безпідставний перерозподіл тягаря доказування, що не узгоджується з нормами процесуального права. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. Укладений 20.08.2020 між позивачем та [PERSON] договір кредиту мітить усі істотні умови, передбачені законом. Не зазначення у такому договору вимог, передбачених п. 15 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», не свідчить про нікчемність договору, адже таку норму введено в дію лише 14.07.2021, тобто після укладення договору. Позивачем доведено надання [PERSON] кредиту в сумі 360\~200 грн., а саме надано меморіальні ордери та виписки у який вказано номера рахунків, які визначені договором. Суд звертає увагу, що на належність для підтвердження факту надання кредиту такого доказу як виписка неодноразово вказував Верховний Суд. При цьому позиція відповідача, який погашав кредит, зауважень щодо виконання позивачем свого обов`язку раніше не висловлював, за якою він отримував кредит, проте не пам`ятає у якій сумі, не є конкретною та не береться до уваги. Позивачем, станом на 05.12.2023 розраховано заборгованість за тілом кредиту в сумі 307\~948,08 грн. та за процентами в сумі 203\~986,72 грн. [PERSON] не навів заперечень щодо розміру заборгованості, контр-розрахунку не подав. Судом враховується факт надсилання 03.11.2023 на адресу [PERSON] , вказану у договорі кредиту (про зміну адреси останній не повідомляв, хоча мав відповідний обов`язок, п.10.1 договору), досудової вимоги, яку слід вважати одержаною 13.11.2023 (ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування»), а також звернення до суду із позовом після 13.12.2023 (що відповідає пунктам 6.9, 6.10 договору та ст.16 Закону України «Про споживче кредитування»). Відтак, суд приходить до переконання про задоволення позову до [PERSON] в повному обсязі. Щодо позову до [PERSON] то позивачем не доведено, що грошові кошти, одержані за договором кредиту, використані в інтересах сім`ї. Зокрема викладене стосується як отриманих коштів на поточні потреби в сумі 315\~970 грн., так і спільності боргу перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро», на рефінансування якого позивачем надано 44\~229 грн. При цьому, Верховний Суд зазначає, що відповідний обов`язок доказування у такій категорії справ покладено саме на позивача. Під час розгляду даної справи останній не ставив відповідачам питань щодо використання кредиту в порядку ст.93 ЦПК України, не клопотав про витребування відповідних доказів. Відтак, відсутні підстави для стягнення заборгованості із [PERSON] . Оскільки суд задовольняє позов до [PERSON] , із останнього підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. Позивачем не надано доказів розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу, тому відсутні підстави для вирішення питання про їх компенсацію.

Outcome: dismissed