Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 19 січня 2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття, однак у подружжя не склалось сімейне життя, стосунки зійшли нанівець після повномасштабного вторгнення рф на територію України. Наразі сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явився, подавши 02 травня 2024 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, та, будучи належним чином неодноразово повідомленою про час і місце розгляду справи, про розгляд справи в її відсутність не клопотала та про причини неявки не повідомила. 30 квітня 2024 року на електронну пошту суду від адресата « [PERSON] » з електронної скриньки « [INFO] » надійшла заява про визнання позову. Натомість, вказана заява не підписана електронним цифровим підписом відповідача, що не дає можливості встановити автора такої заяви. До того ж зі змісту заяви не зрозуміло ким та кому вона адресована на ній відсутня дата та підпис особи, що її складала. З огляду на що, суд не може прийняти таку заяву до уваги під розгляду цієї справи. За таких обставин, з урахуванням відсутності заперечень з боку позивача за правилами ст.ст. 280, 287, 288 ЦПК України справа підлягає розглядові судом в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19 січня 2005 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 14, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 09 серпня 2005 року, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 22 травня 2015 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 4). У позовній заяві також зазначено, що сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка вже досягла повноліття. Сімейне життя у сторін не склалося, стосунки зійшли нанівець після повномасштабного вторгнення рф на територію України, тобто з лютого 2022 року. Наразі сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Відповідачем до суду не надано доказів, які спростовують доводи позивача, також не надано доказів, які підтверджують можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітнього сина, враховує також його інтереси та зазначає про те, що задля охорони його інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує на зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, враховуючи неявку відповідача, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Про розподіл судових витрат на свою користь позивач не клопотала, тому судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved