Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

У грудні 2023 року представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Кожухівський Я.І. звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 22.01.2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 639774044, який було підписано електронним підписом відповідача. П.п. 1.1 п. 1 вказаного кредитного договору передбачено, що Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 15 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ФК «ТАЛІОН ПЛЮС», додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 року, та витягу з реєстру боржників № 95 від 25.08.2020 року до ТОВ «ФК «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 639774044. 20.10.2022 року між ТОВ «ФК «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру права вимоги № 1 від 21.10.2022 року до договору факторингу № 20102022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 24 767,66 грн., з яких 12 131,54 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 636,12 грн. сума заборгованості за відсотками. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 639774044. Далі зазначає, що 04.03.2020 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 00660-03/2020, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. П.п. 1.1 п. 1 вказаного кредитного договору передбачено, що Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 21.05.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 21052021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 21.05.2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 6 901,76 грн., з яких 2 560 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 341,76 грн. сума заборгованості за відсотками. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 00660-03/2020. На підставі викладеного, представник позивача звертається до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за: - кредитним договором № 639774044 від 22.01.2020 року у розмірі 24 767,66 грн., з яких 12 131,54 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 636,12 грн. сума заборгованості за відсотками; - кредитним договором № 00660-03/2020 від 04.03.2020 року у розмірі 6 901,76 грн., з яких 2 560 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 341,76 грн. сума заборгованості за відсотками, а всього стягнути заборгованість за кредитними договорами у розмірі 31\~669,42 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позову просив розгляд справи провести за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім того, виклик відповідача до суду було здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому він вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення. На підставі ч. 1 ст. 280\~ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про часткове задоволення позовн підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22.01.2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 639774044, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 8-10). П.п. 1.1 п. 1 вказаного кредитного договору передбачено, що Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 15 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (а.с. 4). П.п. 1.2 п. 1 вказаного кредитного договору передбачено, що кредит надається строком на 126 днів (а.с. 8 оберт). Сторони також погодили графік платежів за кредитом (а.с. 10 оберт). Відповідно до додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01, у якій договір факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01 викладено у новій редакції, до ТОВ «ФК «ТАЛІОН ПЛЮС», перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 639774044 (а.с. 12-14). 20.10.2022 року між ТОВ «ФК «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрах прав вимоги (а.с. 15-16). Із реєстру права вимоги № 1 від 21.10.2022 року до договору факторингу № 20102022 вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 24 767,66 грн., з яких 12 131,54 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 636,12 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 17). Представником позивача також надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 639774044 від 22.01.2020 року, відповідно до якого заборгованість відповідача за період з 21.10.2022 року по 30.11.2023 року складає 24 767,66 грн., з яких 12 131,54 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 636,12 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 18). Матеріалами справи також підтверджено, що 04.03.2020 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 00660-03/2020, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 23-24). П.п. 1.1 п. 1 вказаного кредитного договору передбачено, що Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (а.с. 23). П.п. 1.2 п. 1 вказаного кредитного договору передбачено, що кредит надається строком на 10 днів, тобто до 13.03.2020 року (а.с. 23). 21.05.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 21052021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників (а.с. 27-28). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 21.05.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 6 901,76 грн., з яких 2 560 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 341,76 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 30). Представником позивача також надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 00660-03/2020 від 04.03.2020 року, відповідно до якого заборгованість відповідача за період з 21.05.2021 року по 30.11.2023 року складає 6 901,76 грн., з яких 2 560 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 341,76 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 31). Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором № 00660-03/2020 від 04.03.2020 року суд зазначає наступне. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особливості укладання договорів в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Встановлено, що кредитні договори між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавців подав заявки на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови його отримання, після чого відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону було надіслано одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання договору кредиту. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст.\~1054\~Цивільного кодексу\~України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач, всупереч ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що вказаний договір він не укладав або доказів погашення ним зазначеної заборгованості. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00660-03/2020 від 04.03.2020 року у розмірі 6 901,76 грн., з яких 2 560 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 341,76 грн., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором № 639774044 від 22.01.2020 року суд зазначає наступне. Поняття договору факторингу закріплено у ст. 1077 ЦК України. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно із вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У позовній заяві представником позивача зазначено, що 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01. Крім того, 31.12.2020 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено додаткову угоду № 26 до вищевказаного договору (а.с. 12-14). Суд звертає увагу, що за вказаним договором та угодою, як зазначає позивач, було передано ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» право вимоги за кредитним договором № № 639774044 від 22.01.2020 року, укладеним з [PERSON] , відповідно до Реєстру боржників № 95 від 25.08.2020 року. Разом з тим, матеріали справи не містять договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року та не Реєстру боржників № 95 від 25.08.2020 року, що унеможливлює встановлення передачі права вимоги саме за кредитним договором № № 639774044 від 22.01.2020 року, укладеним з [PERSON] . При цьому, на запит суду від 16.04.2024 року надати витяг з Реєстру боржників № 95 від 25.08.2020 року представник позивача відповіді не надав. Таким чином, твердження представника позивача про набуття права вимоги до [PERSON] , який уклав договір з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 584,93 грн. (6 901,76 грн.* 2\~684 грн. : 31 669,42 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial