Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Фастівської міської ради, в якому просив позбавити батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що батьками [PERSON] є позивач та відповідач. Шлюб між сторонами було розірвано заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 року. Від народження донька проживає з позивачем і перебуває на його утриманні. З часу розірвання шлюбу між сторонами відповідач уникає спілкування з дитиною, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, не цікавиться її життям, не піклується про неї, не утримує її матеріально та не спілкується з дитиною взагалі. На думку позивача, мати дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а тому, її має бути позбавлено батьківських прав. Відзиву чи пояснень на позовну заяву не надходило. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, конверт із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник третьої особи у судовому засіданні вимоги позову підтримала. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 21.02.2024 року було замінено третю особу Службу у справах дітей виконавчого комітету Фастівської міської ради на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради. Ухвалою суду від 21.02.2024 року витребувано докази в третьої особи, закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, пояснення малолітньої [PERSON] , дослідивши документи, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 жовтня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 330, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] , виданим 19 жовтня 2012 року. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим 27 жовтня 2012 року Вказані обставини встановлено заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року у справі №381/2984/18, яке набрало законної сили 25 січня 2019 року, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 жовтня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 330, розірвано. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Як вбачається із характеристики учениці 3-Б класу Фастівської ЗОШ І-ІІІ ст. №10 «Гімназія» [PERSON] , остання завжди охайно одягнена та доглянута. З першого класу протягом 3 років навчання в школі батьківські збори відвідував лише тато. До школи приходив завжди і цікавився навчанням дитини тато. Мама за три роки навчання дитини в школі була тільки два рази: один раз під час навчання дівчинки у першому класі, другий - у другому класі. Протягом навчання [PERSON] в 3 класі мами жодного разу не було. Тато приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини. Відповідно до характеристики учениці 6-Б класу Фастівської гімназії №10 [PERSON] , дівчинці не вистачає материнського піклування, любові, так як мати не проживає разом із дитиною. [PERSON] виховує батько. Згідно Акту №1067 обстеження матеріально-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , в 1/2 приватного будинку проживає [PERSON] разом із донькою [PERSON] , [INFO] з 2018 року. В доньки є всі умови для проживання та навчання, окрема кімната, оснащена потрібними меблями, шкільний стіл, ноутбук, шкільне приладдя. Мати після розлучення у 2018 році вихованням дочки не займається, матеріальної підтримки не надає. Позивач [PERSON] з місця проживання характеризується позитивно. Допитанні в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач в 2018 році виїхала на заробітки до російської федерації залишивши свою доньку на чоловіка, який піклується та забезпечує доньку всім необхідним. За весь період відповідачка до дитини приїжджала лише один раз, коли [PERSON] йшла в перший клас, з того часу більше її не було. Судом було заслухано пояснення малолітньої дитини, яка суду зазначила, що мама покинула її і поїхала проживати до росії, забравши старшу сестру. Мати з нею не спілкується, нічим не допомагає. Приїжджала лише раз коли вона йшла в перший клас. Коли почалось повномасштабне вторгнення російської федерації, мати зателефонувала і почала негативно висловлюватись щодо України, а в подальшому взагалі припинила з нею спілкуватися. У відповідності до висновку від 15.04.2024 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] . Із вказаного висновку вбачається, що [PERSON] підтвердила, що мати з нею не спілкується, з початком повномасштабного вторгнення на території України мати виїхала до рф разом із старшою сестрою (дочкою від першого шлюбу), а батько самостійно забезпечує її всім необхідним. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При винесенні рішення у справі судом враховано висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки. У судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] наразі проживає з батьком. Мати не відвідує дитину, не цікавиться її життям, матеріально не утримує, тобто фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Тобто, відношення матері до доньки, а саме, до її утримання, виховання та розвитку є вкрай безвідповідальне. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідач по справі вихованням своєї дочки не займається і ухиляється від своїх обов`язків по її утриманню та вихованню, не проявляє до дитини щонайменшої материнської турботи, тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved