Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

29 лютого 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , в якій прохає стягнути із неї заборгованість за кредитним договором № 464619-КС-005 від 31 липня 2023 року у сумі 200362 гривні 44 копійки, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50000 гривень, суми прострочених платежів по процентах - 145070 гривень 59 копійок та суми прострочених платежів за комісією - 5291 гривня 85 копійок. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 31 липня 2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір № 464619-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 31 липня 2023 року ТОВ «БІЗПОЗИКА» направило відповідачці пропозицію (оферту) укласти Договір № 464619-КС-005 про надання кредиту. 31 липня 2023 року [PERSON] , прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 464619-КС-005 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 50000 гривень шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Зважаючи на ті обставини, що відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, станом на 12 лютого 2024 року за останньою утворилася заборгованість за Договором № 464619-КС-005 в розмірі 200362 гривні 44 копійки, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50000 гривень, суми прострочених платежів по процентах - 145070 гривень 59 копійок та суми прострочених платежів за комісією - 5291 гривня 85 копійок, які позивач прохає суд стягнути з відповідачки разом із судовим витратами по справі у сумі 2422 гривні 40 копійок. Ухвалою суду від 06 березня 2024 року справі відкрито спрощене позовне провадження викликом сторін на 14 годину 30 хвилин 08 квітня 2024 року (а. с. 57), копія якої надіслана учасникам справи 06 березня 2024 року за вихідним № 6078/24-вих/2/204/1895/24. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 66 та на звороті), в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 78), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 31 липня 2023 року ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачці пропозицію (оферту) укласти Договір № 464619-КС-005 про надання кредиту (а. с. 19-23). 31 липня 2023 року [PERSON] , прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 464619-КС-005 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а. с. 24-28). 31 липня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 464619-КС-005 про надання кредиту (а. с. 12-16). Так, судом встановлено, що зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачці, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9644, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено (а. с. 16). Таким чином, 31 липня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Договір № 464619-КС-005 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Крім того, судом встановлено, що 31 липня 2023 року сторонами було погоджено та підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація обов`язкова для ознайомлення позичальником (а. с. 10-11 та на звороті). Відповідно до вимог п. 2.1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 50000 гривень, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. За умовами п. 2.3-2.9 вказаного договору, позивачем надано кредит відповідачці строком на 24 житні, зі сплатою: стандартної фіксованої процентної ставки у розмірі 2,000000000 процентів за кожен день користування кредитом; заниженої фіксованої процентної ставки у розмірі 1.14957034 процентів за кожен день користування Кредитом; комісії за надання кредиту у сумі 7500 гривень; орієнтовною загальною вартістю 129960 гривень та орієнтованою реальною річною процентною ставкою 9151,89 %. При цьому, п. 2.11 вищевказаного договору визначено, що дата повернення кредиту - 15 січня 2024 року. Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 50000 гривень шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується відповідними довідками ТОВ «Елаєнс» (а. с. 29-30). До теперішнього часу відповідачка свої зобов`язання за Кредитним договором № 464619-КС-005 про надання кредиту належним чином не виконала. Відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості за Договором № 464619-КС-005, відповідачка станом на 14 лютого 2024 року має заборгованість за Договором № 466919-КС-005, в розмірі 200362 гривні 44 копійки, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50000 гривень, суми прострочених платежів по процентах - 145070 гривень 59 копійок та суми прострочених платежів за комісією - 5291 гривня 85 копійок (а. с. 17-18 та на звороті). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Так, приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 Постанови про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, цифровий власноручний підпис власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом; Як вбачається зі змісту кредитного договору 464619-КС-005 від 31 липня 2023 року сторони узгодили те, що його підписання буде в електронному вигляді, в даному випадку шляхом введення одноразового ідентифікатора UA9644, що був відправлений 31 липня 2023 року о на телефон відповідачки [NUMBER] та, введений останньою 31 липня 2023 року о 14:58:46 (а. с. 31 та на звороті). Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачкою не спростовано того, що вказаний кредитний договір нею був підписаний в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а отже остання погодилася зі всіма умовами та правилами даних договорів, умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пенею, відсотками за користування кредитними коштами. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачкою ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при винесені рішення суд керується розрахунком позивача. З розрахунку вбачається, що після укладення договору [PERSON] користувалася наданими банком кредитними коштами, та здійснювала погашення за вказаним кредитним договором (14 серпня 2023 року - 10830 гривень), проте, допустила систематичне прострочення погашення заборгованості по тілу кредиту, отже заборгованість винесена на прострочку. Крім того, долучена до позову візуальна форма послідовності дій Клієнта - [PERSON] (а. с. 31 та на звороті) вказує, що відповідачка самостійно користувалася послугами банку та через веб-сайт Кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшла до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказував номер свого поточного (карткового) рахунку. Факт користування відповідачкою кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано відповідачкою належними доказами. Матеріали справи не містять даних, щодо незаконного зняття коштів з використанням кредитної картки та незаконну видачу кредитної карти на ім`я [PERSON] третім особам. Натомість, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачкою не спростовано того, що під час укладення спірного кредитного договору з позивачем нею було пройдено верифікацію шляхом її фотофіксації з паспортом в руках (а. с. 49). Крім того, згідно з п. п. 7.4.7. Правил Позичальник підтверджує, що вказаний ним (з метою отримання кредиту) поточний (картковий) рахунок [NUMBER] належать саме йому і треті особи не мають до нього доступу (а. с. 15). Отже, доказом фактів встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, користування відповідачем кредитними коштами є виписка по рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17. З огляду на викладене, враховуючи те, що банк виконав у повному обсязі вимоги закону щодо ознайомлення позичальника із паспортом споживчого кредиту, в якому вказані умови кредитування, що в свою чергу підтверджено відповідним підписом відповідачки при цьому остання, після укладення договору, користувалась наданими банком кредитними коштами, здійснювала часткове погашення заборгованості за наданим кредитом, проте допустила систематичне прострочення погашення заборгованості по кредиту, у зв`язку з чим станом на 14 лютого 2024 року має перед Банком заборгованість у загальному розмірі 200362 гривні 44 копійки, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50000 гривень, суми прострочених платежів по процентах - 145070 гривень 59 копійок та суми прострочених платежів за комісією - 5291 гривня 85 копійок. Суд зазначає, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким позивачем було надано відповідачці грошові кошти у розмірі 50000 гривень, на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит, однак остання умови договору належним чином не виконує, а відтак право позивача порушено, та підлягає захисту у судовому порядку, яке він реалізував, звернувшись до суду, натомість відповідачка заявлені позивачем вимоги не спростувала. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість за кредитним договором № 1905830726 від 17 січня 2022 року в сумі 44133 гривні 39 копійок, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 29407 гривень 59 копійок, заборгованості за річними відсотками у сумі 3486 гривень 79 копійок та заборгованості за щомісячними відсотками у розмірі 11239 гривень 01 копійка. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 464619-КС-005 від 31 липня 2023 року в сумі 200362 гривні 44 копійки, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 50000 гривень, суми прострочених платежів по процентах - 145070 гривень 59 копійок та суми прострочених платежів за комісією - 5291 гривня 85 копійок. Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідачки на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved