Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Представник позивача Ковальов Віктор Михайлович , який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02.12.2010 року у справі №2-3876/10 шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу мають доньку: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] ), яка на момент подачі цього позову до суду проживає разом із Позивачем, та знаходиться на її, одноособовому, утриманні. Рішенням Ірпінського міського суду Київського області у справі №2- 1717/11 від 13.10.2011 було задоволено позов, а саме: стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.08.2011 року і до повноліття дитини. Зазначає у позові, що на підставі виконавчого листа від 04.11.2011 №2-1717/11 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Яготинського правління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №29869641 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.08.2011 року і до повноліття дитини. Враховуючи збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2022-2023 роках та на початку 2024 року, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому вважають з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. Крім того зазначають, що 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, вважають, що розмір аліментів слід визначити у розмірі частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, як то встановлено в законі. У зв`язку із вище викладеним просять збільшити встановлений рішенням Ірпінського міського суду Київського області від 13.10.2011 у справі №2-1717/11 розмір стягнення аліментів, та стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Кимївської області від 19.01.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк на усунення недоліків. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01.03.2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, просила суд проводити розгляд справи без її участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Будь-яких клопотань про його участь у судовому засіданні не надходило. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Будь-яких клопотань про його участь у судовому засіданні не надходило. Відповідно до поштового повідомлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви, які направлялись за місцем реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , повернулись на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1статті 4ЦПК України). Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За змістом ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як убачається з копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до заочного рішення Ірпінського міського суду Київського області від 13.10.2011 у справі №2-1717/11 (що набрало законної сили) позов було задоволено, а саме стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.08.2011 року і до повноліття дитини. Із долучених до позовної заяви витягів з Реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за спільною адресою: [ADDRESS] . Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2011 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Яготинського правління юстиції відкрито виконавче провадження ВП№[NUMBER] про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.08.2011 року і до повноліття дитини на підставі виконавчого листа №2-1717 виданого 13.10.2021 року. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку У постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 581/638/17-ц зроблено висновок, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Тобто, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів. (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 61-51сво18). Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного суду, викладена в постановах від 12.09.2018 року № 459/2181/17 та від 20.06.2019 року № 632/580/17). Необхідно зауважити, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 1/4 частину з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись лише на зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, будь-яких інших доказів не надала. Крім того позивачем не було наданно жодних доказів, що підтверджували б, що станом на день звернення до суду (10.01.2024 року) стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] здійснюється в розмірі менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається із долучених до позовної заяви витягів з Реєстру територіальної громади [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за спільною адресою: [ADDRESS] , проте в матеріалах справи відсутні будь - які інші докази проживання доньки разом із позивачем, та перебування її на одноособовому утриманні позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що збільшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною законодавства не ґрунтуються на зазначених вимогах закону, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed