Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] , третя особа Акціонерне товариство «ОТП Банк», про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24.11.2021 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір №2038157561, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 50058,68 грн. на споживчі потреби, строк повернення до 24.11.2023 року. 21.10.2022 року між AT «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №21/10/22 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, згідно реєстру боржників №1 було передано право вимоги до відповідача. Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту, який є невід`ємною частиною договору. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту. Відсотки за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісячно, починаючи із дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором, фактично до дня відступлення права вимоги від банку до позивача, оскільки позивач не нараховує відсотки. Відповідно до реєстру прав вимог до договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022 року, сума заборгованості відповідача станом на дату відступлення прав вимоги становить 50063,23 грн., із яких: -50058,68 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; -4,55 грн. - сума заборгованості за відсотками; -0,00 грн. сума заборгованості за комісією; -0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути із [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №2038157561 у розмірі 50063,23 грн., а також понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав письмову заяву. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи Акціонерного товариства «ОТП Банк» у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2021 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір №2038157561, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 50058,68 грн. на споживчі потреби, строк повернення до 24.11.2023 року (а.с.4-6). Відповідно до кредитного договору банк надає позичальнику кредит безготівково шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку, емітовану банком на ім`я позичальника або шляхом видачі готівкою суми кредиту позичальнику через касу банку, зменшених на утриману банком комісійну винагороду за видачу кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2038157561, сума заборгованості [PERSON] перед банком становить 50063,23 грн., із яких: 50058,68 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 4,55 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.25). 21.10.2022 року між AT «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №21/10/22 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, згідно реєстру боржників №1 було передано право вимоги до відповідача (а.с.14-22). Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту, який є невід`ємною частиною договору. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту. Відсотки за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісячно, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором, фактично до дня відступлення права вимоги від банку до позивача, оскільки позивач не нараховує відсотки. Відповідно до реєстру прав вимог до договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022 року, сума заборгованості відповідача станом на дату відступлення прав вимоги становить 50063,23 грн., із яких: -50058,68 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; -4,55 грн. - сума заборгованості за відсотками; -0,00 грн. сума заборгованості за комісією; -0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно доактів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). В силу вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, за змістом наведених норм права, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №2038157561 від 24.11.2021 року у розмірі 50063,23 грн., із яких: 50058,68 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 4,55 грн. - сума заборгованості за відсотками. Що стосується вимоги позову про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн., то суд виходить з наступного. В силу п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України. Відповідно до ст. 22 Конституції України, воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається. За ч.2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано до суду: Договір про надання правової допомоги №42649746, укладеного 22.09.2023 року між адвокатом Міньковською А.В. та представником позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Романенком М.Е.; додаткова угода №002992610731 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 22.09.2023 року; детальний опис робіт, виконаних адвокатом Міньковською А.В.; акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 22.09.2023 року (а.с.35-40). Суд вважає обґрунтованими заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 7500,00 гривень. Європейський суд з прав людини зазначив, що присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 гривень. Також, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved