Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

13.06.2023 позивач [PERSON] подав до Солом`янського районного суду м.Києва позов про визнання протиправним та скасування розпорядження Комунального підприємства виконавчого органу (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» від 22.05.2023 № Б-120 «Про покриття шкоди, заподіяної працівником» (далі - Оскаржуване Розпорядження), яким зобов`язано на підставі ст.ст.130-136, 147 КЗпП України покрити шляхом відрахування із заробітної плати директора СП «ЕНЕРГОЗБУТ» [PERSON] завдану підприємству шкоду (збитки) шкоду у розмірі 22 774 грн 08 коп. через незабезпечення ефективного отримання від ПАТ «Київенерго» дебіторської заборгованості та неотримання усіх необхідних підтвердних документів на відступлені права вимоги. В обґрунтування позовних вимог вказує, що наказом відповідача КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» № 45-к від 30.04.2018 позивач був призначений на посаду директора Структурного підрозділу «ЕНЕРГОЗБУТ» комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (СП «ЕНЕРГОЗБУТ» - надалі), де працює по теперішній час. Згідно з Положенням про СП «ЕНЕРГОЗБУТ», затвердженого керівником підприємства 02.11.2018 до функціональних повноважень очолюваного позивачем СП «ЕНЕРГОЗБУТ», віднесено забезпечення повного циклу розрахунків, повноти оплати спожитої теплової енергії, а також комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання і вжиття відповідних заходів щодо погашення заборгованості споживачами (в тому числі проведення претензійно-позовної роботи). Також, наказом підприємства від 21.12.2018 № 480 «Про визначення уповноваженої особи» на СП «ЕНЕРГОЗБУТ» покладено обов`язки з організації роботи за прийнятими правами вимоги до юридичних та фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань на підставі укладених між підприємством та ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» договорів про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 603-18, № 602-18, № 601-18. Оскаржене Розпорядження позивач вважає протиправним з підстав відсутності факту завдання шкоди (збитків) підприємству, оскільки відповідно до приписів ст.ст.130, 137 КЗпП України, а також судової практики з даного питання, зокрема постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.92 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», а також правових висновків Верховного Суду (постанови від 15.08.2019 № 303/3693/15-ц, від 27.11.2019 № 627/1547/16-ц стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків, може мати місце лише при встановленні наявності обов`язкових складових для настання матеріальної відповідальності, а саме: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Вказує, що на підставі розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року (пункти 5 та 6), укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» за наказом Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.05.2018 № 224 «Про закріплення основних засобів за комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за Підприємством закріплено майновий комплекс з виробництва теплової енергії, який було повернуто до територіальної громади з управління ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відповідач КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» отримав у господарське відання цілісний майновий комплекс. Позивач вважає, що положеннями ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» фактично імперативно передбачено обов`язок суб`єкта господарської діяльності який прийняв цілісний майновий комплекс з теплопостачання прийняти, у тому числі боргові зобов`язання за надані послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання без винятку і від такого обов`язку неможливо відмовитися в односторонньому порядку. Позивач стверджує, що на виконання покладених на нього функціональних обов`язків забезпечив прийняття усіх наявних документів, які були сформовані попереднім балансоутримувачем майна ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договори відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 601-18, № 602-18, № 603-18, по 402 095 особовим рахункам споживачів-боржників у тому числі права вимоги у справі № 911/2742/20 (частково визнані за ухвалою Господарського суду Київської області від 04.04.2023) до ПрАТ «Міські інвестиції», з метою зменшення негативних наслідків для підприємства внаслідок виконання приписів ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» та прийняття разом із цілісним майновим комплексом у якості пасиву боргових зобов`язань ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за спожитий природний газ, за якими відповідач в силу закону набув правонаступництва. З метою зменшення негативних наслідків виконання імперативних приписів ст. 22 ЗУ «Про теплопостачання» за укладеними договорами цесії (від 11.10.2018 №№ 601-18, 602-18, 603-18) фактично забезпечено отримання додаткового блага (надання якого не передбачено законодавством) від попереднього користувача (ПАТ «КИЇВЕНЕРГО») до КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» відповідно до пункту 3.1.1 яких, за актами прийому-передачі, ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» передало підприємству оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, яка відступлена, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та/або будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором (ПАТ «Київенерго»), електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, та відповідні копії судових рішень, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення договорів цесії не прийняті, акти звіряння розрахунків, копії судових рішень та виконавчих документів, копії матеріалів виконавчих проваджень). На підставі отриманих підтвердних документів КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» проводить роботу із стягнення заборгованості із споживачів-боржників за набутими по договорам цесії правам вимоги за надані попереднім балансоутримувачем майна послуги, на день звернення позивача до суду у цій справі на користь підприємства прийнято 5 372 судових рішення про стягнення заборгованості за набутими по договорами цесії правам вимоги. Отже на думку позивача, стягнення заборгованості згідно відступлених прав вимоги від ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не може передбачати втрату активу, а є заходами направленими на відновлення активів підприємства внаслідок правонаступництва згідно статті 22 ЗУ «Про теплопостачання». Таким чином позивач зазначає, що відповідно до покладених на нього завдань, очолюваним ним структурним підрозділом ведеться робота зі стягнення заборгованості із споживачів, що утворилася у період надання послуг попереднім балансоутримувачем ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на підставі документів, які були передані підприємству за договорами про відступлення права вимоги, а отже при покладенні на нього матеріальної відповідальності не було враховано відсутність самого факту завдання підприємству збитків (шкоди) внаслідок реалізації договорів цесії № 601-18, № 602-18, № 603-18, що також підтверджується і висновками експертних установ копії яких надано до матеріалів справи. Крім того позивач зазначає, що умовами розділу 4 договорів цесії 11.10.2018 №№ 601-18, 602-18, 603-18 передбачені узгоджені сторонами договору компенсаторні механізми, які не призводять до втрати активів відповідача, у вигляді покладення на ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» обов`язку з компенсації активів у випадку неможливості реалізації набутих за договорами відступлення права вимоги до споживачів. Відповідач КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» у своїх заявах по суті справи наводить аналогічні обставини набуття цілісного майнового комплексу з теплопостачання на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року (пункти 5 та 6), укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» за наказом Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.05.2018 № 224 «Про закріплення основних засобів за комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Вказує, що позивач [PERSON] здійснив прийняття документів щодо відступлення права вимоги за укладеними між КП «Київтеплоенерго» та ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» цесії від 11.10.2018 №№ 601-18, 602-18, 603-18. 08.05.2023 підприємством отримано ухвалу Господарського суду Київської області від 04.04.2023 року у справі №911/2742/20 про банкрутство ПрАТ «Міські інвестиції», якою вимоги КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» задоволено частково в сумі 35612,41 та відхилено вимоги підприємства сумою 70123,39. Згідно з доповідною запискою Д-01\\155 від 16.05.2023 року наданої позивачем, підставою відхилення грошових вимог став факт відчуження ПрАТ «Міські інвестиції» квартир на користь третіх осіб, що стало наслідком нарахування ПАТ «Київенерго» комунальних послуг неналежному споживачу, відомості про які у складі заборгованості споживачів перед ПАТ «Київенерго» передано в подальшому КП «Київтеплоенерго» за договорами цесії. З цих підстав відповідач вважає, що позивачем, як керівником напрямку роботи із забезпечення повного циклу розрахунків не було вжито заходів щодо належного прийняття від ПАТ «Київенерго» усіх наявних у останнього відомостей про борги ПрАТ «Міські інвестиції», обов`язок з належної організації реалізації договорів цесії від 11.10.2018 №601-18, 602-18, 603-18, а саме прийняття дебіторської заборгованості на підставі документів які належно підтверджують таку заборгованість входить до функціональних обов`язків позивача, однак їх неналежне прийняття призвело до заподіяння збитків підприємству. Також відповідач вказує на те, що про факти отримання підприємством дебіторської заборгованості без підтвердних документів, також зазначено в аудиторському звіті і аналогічно у вимозі Держаудитслужби від 07.12.2022 № 000500-14/9956-2022, а відтак з урахуванням вимог Держаудитслужби підприємством вжито заходів щодо притягнення позивача до майнової відповідальності та видано розпорядження КП «Київтеплоенерго» від 22.05.2023 № Б-120 «Про покриття шкоди, заподіяної працівником» (далі - Розпорядження), яким зобов`язано на підставі ст.ст.130-136, 147 КЗпП України покрити шляхом відрахування із заробітної плати директора СП «ЕНЕРГОЗБУТ» [PERSON] , завдану ним підприємству шкоду, суми у розмірі 22 774 грн 08 коп. через незабезпечення ефективного отримання від ПАТ «Київенерго» дебіторської заборгованості та неотримання усіх необхідних підтвердних документів на відступлені права вимоги. За наведених підстав відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.06.2023 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства виконавчого органу (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання протиправним та скасування розпорядження. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, допитавши свідків, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною другою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що з 30 квітня 2018 року позивач [PERSON] згідно з наказом підприємства від 30.04.2018 № 45-к по теперішній час працює на посаді директора Структурного підрозділу «ЕНЕРГОЗБУТ» комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Відповідно до Положення про СП «ЕНЕРГОЗБУТ», затвердженого керівником підприємства 02.11.2018, яке очолює позивач, до ключових функцій СП «ЕНЕРГОЗБУТ» віднесено забезпечення повного циклу розрахунків, повноти оплати спожитої теплової енергії, а також комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання і вжиття відповідних заходів щодо погашення заборгованості споживачами (в тому числі проведення претензійно-позовної роботи). Оскаржуваним розпорядженням від 22.05.2023 № Б-120 «Про покриття шкоди, заподіяної працівником» зобов`язано на підставі ст.ст.130-136, 147 КЗпП України покрити шляхом відрахування із заробітної плати директора СП «ЕНЕРГОЗБУТ» [PERSON] завдану підприємству шкоду (збитки) у розмірі 22 774 грн 08 коп. через незабезпечення ефективного отримання від ПАТ «Київенерго» дебіторської заборгованості за договорами відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 601-18, № 602-18, № 603-18 та неотримання усіх необхідних підтвердних документів на відступлені права вимоги. Судом встановлено, що на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року (пункти 5 та 6), укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» за наказом Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.05.2018 № 224 «Про закріплення основних засобів за комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за відповідачем було закріплено майновий комплекс з виробництва теплової енергії, повернутий до територіальної громади з управління ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Під час виконання Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва» від 27.09.2001 року та на підставі статті 22 Закону України «Про теплопостачання» КП «Київтеплоенерго» стало правонаступником боргових зобов`язань з оплати спожитих енергоносіїв, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним), у вигляді боргових зобов`язань перед ПАК «Нафтогаз України» попереднього балансоутримувача майна - ПАТ «Київенерго». Наказом підприємства від 21.12.2018 № 480 «Про визначення уповноваженої особи» на СП «ЕНЕРГОЗБУТ» покладено обов`язки з організації роботи за прийнятими правами вимоги до юридичних та фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань на підставі укладених між підприємством та ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» договорів про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 603-18, № 602-18, № 601-18 на позивача [PERSON] , відповідно, в силу функціональних повноважень позивач організовує повний комплекс заходів з реалізації прав вимоги за Договорами цесії від 11.10.2018 №№ 601-18, 602-18, 603-18. Пунктами 3.1.1 названих договорів цесії передбачено, що за актами приймання - передачі ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» передало підприємству оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, яка відступлена, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та/або будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором (ПАТ «Київенерго»), електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, та відповідні копії судових рішень, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення договорів цесії не прийняті, акти звіряння розрахунків, копії судових рішень та виконавчих документів, копії матеріалів виконавчих проваджень). Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.04.2023 року у справі №911/2742/20 про банкрутство ПрАТ «Міські інвестиції», частково задоволено вимоги КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» в сумі 35612,41 та відхилено вимоги підприємства сумою 70123,39 грн. Доповідною запискою Д-01\\155 від 16.05.2023 позивач пояснив, що підставою відхилення грошових вимог став факт відчуження ПрАТ «Міські інвестиції» квартир на користь третіх осіб, що стало наслідком нарахування ПАТ «Київенерго» комунальних послуг неналежному споживачу, відомості про які у складі заборгованості споживачів перед ПАТ «Київенерго» передано в подальшому КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» за договорами цесії. Законодавчим приписами статті 130 КЗпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Частиною першою ст. 137 КЗпП України передбачено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Пленум Верховного Суду України в ч. 2 п. 4 Постанови від 29.12.92 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» дав роз`яснення, що «під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, порушення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно із ст.130 КЗпП України неодержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само, як i інші неодержані прибутки), не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню)». Відповідно до висновків Верховного Суду (постанови від 15.08.2019 № 303/3693/15-ц, від 27.11.2019 № 627/1547/16-ц ) та норм Глави ІХ КЗпП України «Гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації» та зокрема приписів ст.130 КЗпП України, під прямою дійсною шкодою слід розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Виходячи з наведених приписів закону, стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків, може мати місце лише при встановленні наявності обов`язкових складових для настання матеріальної відповідальності, а саме: наявність прямої дійсної шкоди та її розміру; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Таким чином основним (первинним) елементом для розгляду питання покладення на працівника обов`язку з відшкодування шкоди є факт завдання підприємству шкоди. Водночас, при ухваленні рішення судом враховано, що частиною 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним). В силу імперативних приписів наведеної норми, суб`єкт господарювання із набуттям прав користування цілісним майновим комплексом, одночасно стає правонаступником усіх боргових зобов`язань з оплати енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання попереднього користувача переданого майна з вироблення теплової енергії, що за своєю суттю є пасивом правонаступника в силу норми закону, яка не передбачає будь-якої компенсації від такого попереднього користувача переданого майна. Саме з метою зменшення негативних наслідків виконання ст.22 ЗУ «Про теплопостачання» за укладеними договорами цесії (від 11.10.2018 №№ 601-18, 602-18, 603-18) КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» забезпечено отримання прав вимоги до споживачів ПАТ «Київенерго», що фактично є додатковим благом для відповідача, оскільки обов`язок попереднього користувача - ПАТ «Київенерго» з передачі таких прав вимог не передбачений законодавством, до складу переданих ПАТ «Київенерго» входили також вимоги до ПрАТ «Міські інвестиції» стосовно відшкодування яких відповідачем прийнято оскаржене у цій справі розпорядження. З матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» договори відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2023 № 601-18, № 602-18, № 603-18, відповідно до пункту 3.1.1 яких за актами приймання-передавання первинної документації №№ 1-24, ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» передало, а підприємством прийнято оригінали та засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують права вимоги, які відступлені, а також інші документи та інформацію, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, та відповідні копії судових рішень, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення договорів цесії не прийняті, акти звіряння розрахунків, копії судових рішень та виконавчих документів, копії матеріалів виконавчих проваджень. Крім того, судом встановлено, що розділами 4 укладених договорів цесії від 11.10.2018 № 601-18, №602 -18, №603 -18 передбачено умови наділення КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» правом вимагати від ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» компенсації сум відступлених прав вимоги до споживачів дебіторів, стягнення яких виявилося неможливим внаслідок незалежних для кредитора причин реалізації набутих ним за договорами цесії прав вимоги до споживачів - боржників, що за своєю суттю встановлює компенсаторний механізм, якій не приводить до втрати КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» активу, а є фактичною підставою для автоматичної заміни боржника у зобов`язанні на первісного кредитора. Згідно наявного в матеріалах справи висновку науково-правової експертизи від 29.07.2022 № 126/67-е, виконаної у відповідності із Законом України «Про наукову і науково-технічну експертизу» за замовленням підприємства, експертами Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України на поставлені для правової експертизи питання відповідача щодо виконання імперативних приписів ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» експертами зроблено такі узагальнюючі висновки: «1. При отриманні цілісного майнового комплексу (індивідуально визначеного майна) з вироблення теплової енергії суб`єкт господарювання не наділений правом відмовитися від правонаступництва за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання суб`єкта господарювання, який раніше використовував це майно в силу приписів частини 3 статті 22 Закону України «Про теплопостачання» оскільки таке правонаступництво виникає в силу прямої вказівки закону, і не залежить від волі суб`єкта господарювання, який отримав майно з вироблення теплової енергії. 2. Законодавством не передбачено механізм компенсації суб`єкту господарювання набутих ним внаслідок правонаступництва за частиною 3 статті 22 Закону України «Про теплопостачання» боргових зобов`язань з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував цілісний майновий комплекс з вироблення теплової енергії. 3. Суб`єкт господарювання, який приймає в користування майно відповідно до статті 22 Закону України «Про теплопостачання» не наділений правом вимагати від попереднього користувача майнового комплексу з вироблення теплової енергії компенсації боргових зобов`язань, якими обтяжене таке майно. 4. Законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта господарювання, який повертає (передає) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, надати набувачу такого повернутого (переданого) майна компенсацію переданих разом із майном зобов`язань, якими обтяжено таке майно в силу приписів частини 3 статті 22 Закону України «Про теплопостачання». Однак, це не позбавляє такого суб`єкта господарювання права на власний розсуд передати активи новому користувачу повернутого майнового комплексу з вироблення теплової енергії для повної або часткової компенсації боргових зобов`язань, якими обтяжене повернуте майно. 5. У випадку надання попереднім користувачем цілісного майнового комплексу з вироблення теплової енергії набувачу повернутого (переданого) майна компенсації переданих разом із майном зобов`язань, набувач не має права обирати форму та вид такої компенсації. Оскільки законом взагалі непередбачено обов`язку із надання компенсації, яка в такій правовій ситуації для набувача компенсації (КП КТЕ) може розцінюватися як надбання додаткового активу, який зумовив зменшення збитків від виконання вимог ст. 22 Закону України «Про теплопостачання». При цьому, такий додатковий актив (право вимоги) забезпечений додатковим зобов`язанням первісного кредитора із заміни недійсного активу або обов`язком 100% компенсації його недійсності, що у сукупності виключає збитковість операції з отримання такої компенсації». Крім того, за наявними в матеріалах справи висновками судових експертів КНДІСЕ від 28.12.2022 № 20842/20843/22-71 за результатом проведення економічного дослідження на предмет завдання відповідачу збитків через отримання від ПАТ «Київенерго» дебіторської заборгованості експертами зроблено такі висновки: «Встановлені Держаудитслужбою в рамках державного аудиту діяльності КП «Київтеплоенерго» за період з 01 січня 2018 року по 30 червня 2021 року фінансові втрати КП «Київтеплоенерго» внаслідок отримання КП «Київтеплоенерго» від ПАТ «Київенерго» дебіторської заборгованості без підтвердних документів, як це передбачено договорами цесії, з врахуванням тієї обставини, що відповідно до статті 22 Закону України «Про теплопостачання» КП «Київтеплоенерго», як суб`єкт господарювання, який приймає в користування цілісний майновий комплекс з вироблення теплової енергії, не має права вимагати компенсації боргових зобов`язань, якими обтяжене таке майно, необґрунтовані та не підтверджуються». Враховуючи наведені висновки експертизи, суд встановив, що реалізація набутих підприємством за договорами цесії від 11.10.2018 №№ 601-18, 602-18, 603-18 прав вимоги має наслідком виключно зменшення негативних наслідків у вигляді отриманих відповідачем пасивів, внаслідок виконання імперативного припису ст. 22 Закону України «Про теплопостачання», тому не стягнення відступленої заборгованості та/або відмові у її стягненні не передбачає виникнення у КП «Київтеплоенерго» збитків. Тому, відмова у задоволенні стягнення відступлених вимог, неотримання повної компенсації за набутими правами вимоги не може бути наслідком виникнення нових фінансових втрат, оскільки такий добровільно наданий попереднім користувачем (ПАТ «Київенерго») компенсатор у вигляді права вимоги, лише надав підприємству можливість зменшити вже отримані в силу закону пасиви, у вигляді боргових зобов`язань попереднього користувача переданого майна з виробництва теплової енергії. Крім того, між підприємством та низкою комунальних підприємств укладено 39 угод про визнання заборгованості за набутими відповідачем правами вимоги, проводиться претензійно-позовна робота за переданими на виконання договорів цесії підтвердними документам. На користь підприємства прийнято 5 372 судових рішення про стягнення заборгованості із боржників за набутими за договорами цесії вимогами. Таким чином встановлено, що висновок відповідача у оскарженому розпорядженні, а також у вимозі Держаудитслужби, в частині відсутності документів на відступлені за договорами цесії вимоги та, як наслідок, нібито завдання цим збитків відповідачу, є необґрунтованим, оскільки підстави притягнення позивача до відповідальності на які посилається відповідач є безпідставним та суперечать вимогам чинного законодавства, у тому числі приписів Закону України «Про теплопостачання» щодо наслідків переходу цілісного майнового комплексу від одного користувача майнового комплексу з виробництва теплової енергії до іншого. На підставі системного аналізу наданих сторонами доказів та норм законодавства судом встановлено, що відповідачу внаслідок виконання імперативних приписів ч.3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» щодо правонаступництва, передані боргові зобов`язанням попереднього користувача цілісного майнового комплексу з виробництва теплової енергії (ПАТ «КИЇВЕНЕРГО»), а тому саме для зменшення негативних наслідків від правонаступництва після ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» підприємством укладено договори цесії від 11.10.2018 № 601-18, №602-18, №603-18 на підставі яких стало можливим використати отримані права вимоги для зменшення вже отриманих відповідачем пасивів за ст. 22 ЗУ «Про теплопостачання». Тому неможливість або відмова суду у стягненні відступленої заборгованості не може передбачати виникнення додаткових втрат активів, які вже настали внаслідок виконання імперативних приписів ст. 22 ЗУ «Про теплопостачання» незалежно від дій позивача чи відповідача. Крім того, умови договорів цесії від 11.10.2018 №601-18, 602-18, 603-18 передбачають обов`язок ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» прийняти на себе зобов`язання, щодо відступлення вимог, які не можливо стягнути, що, як наслідок, в балансі підприємства не призводить до зменшення активу, а лише призводить до зміни боржника. При цьому підприємство не було наділено правом відмовитися від правонаступництва за борговим зобов`язанням попереднього користувача (ПАТ «КИЇВЕНЕРГО»), яке виникло в силу прямої вказівки закону, а законодавством не передбачено механізму компенсації отриманого суб`єктом господарювання боргового зобов`язання у якості пасивного активу від такого правонаступництва. Отже, враховуючи відсутність заподіяних збитків, що підтверджено експертними висновками, Розпорядження підприємства про стягнення збитків із позивача є протиправним, оскільки за приписами ст.130 КЗпП України на працівника може бути покладено матеріальну відповідальність лише за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків чого за результатом розгляду справи судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved