Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до Нікопольської міської ради, третя особа Друга Нікопольська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . 24 листопада 2021 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій зазначено, що Друга Нікопольська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , так як не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також не підтверджено родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] , а тому у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою було відмовлено. Крім цього, як на підставу звернення до суду з даним позовом, вона посилається на те, що після смерті спадкодавця почала збирати необхідні документи для оформлення спадщини. Проте, зіштовхнулась з обставинами, які від неї ніяк не залежали. Так, у період, коли померла спадкодавиця, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, з наступними змінами та доповненнями, установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Протоколом № 3 позачергового засідання Нікопольської міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій від 12 березня 2020 року прийняті заходи щодо запобігання занесенню та поширенню на території міста Нікополь гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19. Протоколом № 4 позачергового засідання Нікопольської міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій від 16 березня 2020 року прийняті додаткові заходи щодо запобігання занесенню та поширенню на території міста Нікополь гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19. Відповідно, було обмежено пересування людей, рух транспорту, заборонено діяльність багатьох підприємств, установ, організацій, в тому числі, нотаріальних контор, про що було оголошено у всіх засобах масової інформації. Враховуючи те, що вона проживає в сільській місцевості, де відсутня можливість безперешкодно отримувати професійну правничу допомогу, вважала, що прийом в нотаріальних конторах не ведеться у зв`язку із карантином. Також, будучи юридично необізнаною особою, почула про те, що, у зв`язку із введенням карантину, продовжуються процесуальні строки і вважала, що строк для звернення із заявою про прийняття спадщини також включається до цього переліку. Слід зазначити, що під час перебігу строку на звернення позивача для прийняття спадщини, Кабінетом міністрів України було прийнято постанову від 09 грудня 2020 року № 1236, якою дію карантину було подовжено та запроваджено обмежувальні протиепідемічні заходи. У зв`язку із введенням на території України карантину дії позивача були обмежені, що спричинило перешкоди для вчасного звернення до нотаріуса для прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті тітки [PERSON] . Враховуючи все вищевикладене, можна дійти висновку, що вона не могла передбачити ситуації, а саме - запровадження карантину в країні, і що все це в подальшому зашкодить їй та стане причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Тобто, наведенні вище причини пропуску строку для подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, на її думку, є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами. Таким чином, вона позбавлена можливості прийняти спадщину після смерті своєї тітки, а тому змушена звернутись до суду із вказаним позовом та просить встановити той факт, що померла [INFO] [PERSON] є тіткою [PERSON] , [INFO] , а також визначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , додатковий строк, тривалістю 90 днів, для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . В судовому засіданні, яке відбулось 24 квітня 2024 року, позивачка викладені обставини в позові підтримала та на задоволенні позову наполягала. Її представник [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснив, що позивачка намагалась в позасудовому порядку докласти максимально зусиль для доведення факту родинних відносин, однак, безрезультатно. При цьому, в Україні на даний час склалась тривожна ситуація, оскільки на момент смерті спадкодавиці в країні був пік захворювання на COVID-19, а з часом - війна і законодавець трохи заплутав позивачку, якою строк для прийняття спадщина було пропущено не занадто. Тому, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги підтримують та на задоволенні позову наполягають. Представник відповідача в судове засідання не прибув надав до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності та прийняти рішення, згідно діючого законодавства (а.с.122). Третя особа - Друга Нікопольська державна нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не прибула, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, [INFO] померла тітка позивачки [PERSON] (а.с.20). [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте, постановою від 24 листопада 2021 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з пропущення визначеного законом строку для прийняття спадщини, а також з причини недоведення факту родинних відносин з померлою (а.с.18). Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] у цивільному шлюбі у [PERSON] народилася дитина - дочка [PERSON] . 23 вересня 1953 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . У зв`язку з чим прізвище дружини було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] проживали разом. Так, 02.06.1992 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м.Нікополя видано ордер на житлове приміщення № 162 гр. [PERSON] з родиною з 3-х чоловік на право зайняття житлового приміщення, площею 29,95 кв.м., яке складалося з 2х кімнатної квартири, що знаходилася за адресою: [ADDRESS] , відповідно до рішення виконкому № 274 від 29.05.1992 року, де зазначено склад сім`ї (син [PERSON] та мати [PERSON] ). 28.10.1986 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м.Нікополя видано ордер на житлове приміщення № [NUMBER] [PERSON] , з родиною з 3х чоловік, на право зайняття житлового приміщення, площею 17 кв.м., яке складалось з однокімнатної квартири, що знаходилась за адресою: [ADDRESS] , відповідно до рішення виконкому № 544/2 від 31.10.1986 року, де зазначено склад сім`ї: син [PERSON] та мати [PERSON] . Отже, оскільки [PERSON] є матір`ю [PERSON] , то [PERSON] є братом померлої [PERSON] . Також, в матеріалах справи містяться відомості про те, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . 09 листопада 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайнного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено актовий запис № 789. У зв`язку з чим позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 06 липня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблений актовий запис № 314. Вищезазначений факт щодо реєстрації шлюбу та розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00018000663 від 04.05.2017 року. 14 жовтня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по Нікопольському району Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 32 та видано свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] , у зв`язку з чим було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.15-16, 28-34). Тому, вищевказане свідчить про те, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] . Так, на доведення факту родинних відносин, за клопотанням представника позивача, в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що вона позивачці доводиться знайомою, з якою вони спільно пропрацювали 30 років та проживали поряд одна з одною як сусіди. [PERSON] проживала зі своєю матір`ю та сином, які померли раніше за неї. І коли вона залишилась сама, [PERSON] її племінниця (про це їй повідомила покійна [PERSON] ) їй всіляко допомагала та часто приїздила до неї. Шура теж часто їздила до позивачки додому в с.Чкалово, гостювала по декілька днів. Декілька разів позивачка її просила, щоб вона її тітці передала продукти харчування (наприклад, 2 качки). На день смерті вона не була присутня на поховані, оскільки перебувала за межами країни. Відповідно до ч.1\~ ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.315 ЦПК України,\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення, регулюються Главою\~6\~Розділу\~IV ЦПК України. У п.7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5\~Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення судам роз`яснено, що, відповідно до п.1 ч.1\~ст.273 ЦПК України\~(п.1 ч.1\~ст.315 ЦПК України), суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Стаття 78 ЦПК України\~встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів\~правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Статтею 318 ЦПК України\~передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наданих позивачкою та її представником документів, про які було зазначено вище, можливо встановити факт родинних відносин між позивачкою та померлою, оскільки, подані документи беззаперечно вказують на родинні відносини між вищевказаними особами. Тому, зважаючи на вищенаведене, обґрунтованість вимог позивачки, шляхом подання відповідних доказів знайшли своє підтвердження, а також дані обставин були встановленні показаннями свідка, що в даному випадку свідчить про той факт, що вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заявлених вимог щодо продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини по поважній причині, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. При цьому, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Як встановлено судом, [PERSON] позивачці доводиться тіткою, яка померла [INFO] . Проте, як вбачається з матеріалів справи, з заявою про прийняття спадщини позивачка до нотаріуса звернулася 24 листопада 2021 року, тобто, з пропуском визначеного законом строку для прийняття спадщини. Однак, як на підставу поновлення даного строку, позивачка посилається на те, що даний строк нею було пропущено з поважних причин, зокрема, за наявності у країні жорстких карантинних обмежень внаслідок пандемії COVID-19. Тобто, як вбачається з матеріалів справи, закон пов`язує можливість визначення додаткового строку для прийняття спадщини лише у разі пропуску такого строку з поважної причини. При цьому, поважною може бути визнана причина, пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, суд враховує, що в період необхідності подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , позивачка не мала об`єктивної можливості у встановлений законом строк звернутись до нотаріуса, оскільки звернення позивачки до нотаріуса у встановлені строки було ускладнено наявністю у країні жорстких карантинних обмежень внаслідок пандемії COVID-19, що, в даному випадку, є поважними причинами і не залежали від обставин та волевиявлення позивачки. Тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та вважає, що позов і в цій частині підлягає задоволенню.

Outcome: approved