Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

03 січня 2024 року Ізюмська окружна прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила припинити громадянину російської федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6320287401:03:000:0004, площею 5,7418 га, що розташована на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області; припинити громадянину російської федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6320287400:03:000:0498, площею 0,64 га, що розташована на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. В обґрунтування позову посилалася на те, що [PERSON] , який є громадянином російської федерації, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, серії та номер 1-215, 1-216, виданих 28.05.2021 державним нотаріусом Балаклійської ДНК Харківської області, набув право власності на земельні ділянки площею 5,7418 га та 0,64 га із цільовим призначенням для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, із кадастровим номером: 6320280801:01:002:0134 та № 6320287400:03:000:0498, що розташовані на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області. 28.05.2021 [PERSON] зареєстрував право власності на дані земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі вищевказаних свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Окружною прокуратурою встановлено порушення вимог ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні [PERSON] вказаних земельних ділянок. Таким чином, громадянин російської федерації [PERSON] у травні 2021 року набув право власності в порядку спадкування на земельні ділянки сільськогосподарського призначення та протягом року не виконав покладений на нього у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужив земельну ділянку, у зв`язку із чим право власності на такі земельні ділянки підлягають припиненню шляхом їх конфіскації за рішенням суду. Ухвалою судді від 08.01.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 15.01.2024 представник ГУ Держгеокадастру у Харківській області подав письмові пояснення, в яких просив позов задовільнити та провести судові засідання за відсутності їх представника. Вказав, що земельна ділянка з кадастровим номером: 6320287401:03:000:0004, площею 5,7418 га, перебуває в оренді у ТОВ «Річленд Інвест» с. Шевелівка Балаклійського району Харківської області (Договір № 248 від 13.02.2015, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.02.2015, номер запису 8721589). 05.02.2023 представником третьої особи подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, не заперечував про задоволення позовних вимог та вказав, що ТОВ «РІЧЛЕНД ІНВЕСТ» є заінтересованою особою виключно відносно земельної ділянки з кадастровим номером 6320287401:03:000:0004, площею 5,7418 га, оскільки є її орендарем. Між ТОВ «РІЧЛЕНД ІНВЕСТ» та [PERSON] було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки № 248 від 13.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округа Харківської області. Зазначив, що дійсно, [PERSON] помер і спадщину після його смерті прийняв [PERSON] , який є сином спадкодавця. Право власності Відповідача на земельну ділянку з кадастровим номером 6320287401:03:000:0004, площею 5,7418 га, було зареєстроване 28.05.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2021. Відповідно до ч. 4 ст. 148-1 ЗК України, ТОВ «РІЧЛЕНД ІНВЕСТ» не вносило зміни до договору оренди земельної ділянки № 248 від 13.02.2015 після переходу права власності на земельну ділянку до Відповідача, що не впливає на дійсність та чинність відповідного договору оренди. ТОВ «РІЧЛЕНД ІНВЕСТ» володіє інформацією, що [PERSON] планував відчужити відповідні земельні ділянки через свого представника в Україні, який займався оформленням спадщини та отримував орендну плату за землю. В той же час, як повідомив його представник, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України відповідні наміри залишилися лише намірами, оскільки Відповідач не має можливості особисто прибути в Україну або зробити доручення на представника в російській федерації, оскільки воно не матиме юридичної сили в Україні. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 05.03.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав, зазначених у позові. Представник Головного управління Держгеокадастру в Харківській області у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, у якій просив провести судове засідання за його відсутності. Відповідач є громадянином російської федерації та проживає на території росії. Частиною другою статті 496 ЦПК України визначено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 498 ЦПК України доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами. Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який і досі триває. Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному вебсайті Укрпошти, припинено доставку поштових відправлень до/з росії з перших днів повномасштабного вторгнення. Міністерством закордонних справ України 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною та росією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території росії та діяльність дипломатичних установ на території України зупинено. Комунікація МЗС з органами влади рф за посередництва третіх держав також не здійснюється. Передача/отримання будь-яких документів до/від компетентних органів росії, у тому числі дипломатичними каналами, через Міністерство юстиції України неможлива. Також на теперішній час співробітництво у цивільних і кримінальних справах у відносинах з російською федерацією може здійснюватися на підставі діючих у двосторонніх відносинах конвенцій Ради Європи, ООН та гаазьких конвенцій (за наявності поштового зв`язку) або за принципом взаємності (за наявності дипломатичних зносин). Перелік відповідних міжнародних договорів України з правових питань розміщено на сайті Міністерства юстиції України. На багатосторонньому рівні в рамках Гаазької конференції з міжнародного приватного права застосовується Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року. Втім, у зв`язку з прийняттям Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та враховуючи норми звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, на даний час будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції росії на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах, та у галузі міжнародного приватного права не здійснюється, крім випадків передачі судам чи громадянам на території України документів, одержаних за результатами виконання запитів, доручень і клопотань. Відсутність дипломатичної та консульської присутності України на території рф унеможливлює передачу резиденту рф судових документів дипломатичними каналами. Згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових документів та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» від 19.10.2000 №2052-ІІІ центральним органом України з виконання положень Конвенції є Міністерство юстиції України. Згідно із Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» № 2783-ІХ від 01.12.2022 Україна зупинила у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію та вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 28 березня 1997 року. Таким чином, направлення судових доручень про вручення судових документів на території російської федерації є неможливим. Це стосується як і безпосереднього направлення доручення через Міністерство юстиції України, так і направлення судового доручення через Міністерство закордонних справ України в тому числі за посередництва третіх держав. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, враховуючи неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів дипломатичними каналами та через надіслання міжнародного поштового відправлення, повідомлення відповідача про дату та час судового засідання здійснювалося через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на сторінці вебсайту суду офіційного вебпорталу «Судова влада України» в розділі «Громадянам» під назвою «Інформація для громадян, які викликані до суду через вебпортал «Судова влада України». Представник третьої особи просив розгляд справи проводити за їх відсутності Заслухавши пояснення прокурора, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися прокурор, позивач та третя особа, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст .81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Положеннями ч. 1 ч. 3 та ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтовано прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Відповідно до ч. 2 ст. 142 Конституції України, ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Звертаючись до суду з позовом, прокурор в обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - недопущення володіння громадянкою рф земельною ділянкою сільськогосподарського призначення на території України без належних на те правових підстав. У даному випадку порушені економічні інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, яким самостійно позов про припинення [PERSON] права власності на земельні ділянки не заявлено, що свідчить про бездіяльність керівництва, внаслідок якої порушуються інтереси держави у земельній сфері, тому до суду звертаються органи прокуратури. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Отже, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року (справа № 806/1000/17). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , будучи громадянином рф, маючи достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, не дотримався передбаченої законодавством процедури та не відчужив набуті ним земельні ділянки протягом одного року, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Отже, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області. При цьому Головне управління Держгеокадастру у Харківській області дотепер не звернулося до суду з позовом про конфіскацію спірних ділянок, що свідчить про його бездіяльність та не здійснення захисту інтересів держави. Це свідчить про свідоме нездійснення Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, яке має на це відповідні повноваження, захисту порушених інтересів держави. Тому прокурор звертається до суду з цим позовом в інтересах держави. Крім того, прокурором на виконання ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» 29.12.2023 було повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, тобто орган, який повинен представляє інтереси держави у даних правовідносинах, про те, що прокуратурою готується позовна заява до суду. Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області позов підтримав, що свідчить про згоду на таке представництво. Таким чином, прокурором наведено достатньо підстав для представництва держави в суді. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Носовою М.В. 28.05.2021, зареєстрованого у реєстрі за №1-216, відповідач [PERSON] набув права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6320287400:03:000:0498, площею 0,6400 га, розташовану на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оціночна вартість вищезазначеної земельної ділянки складає 43087,47 грн. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Носовою М.В. 28.05.2021, зареєстрованого у реєстрі за №1-215, відповідач [PERSON] набув права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6320287401:03:000:00004, площею 5,7418 га, розташовану на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оціночна вартість вищезазначеної земельної ділянки складає 124429,11 грн. Згідно із ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6320287400:03:000:0498, площею 0,64 га, розташовану на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.05.2021. [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6320287401:03:000:00004, площею 5,7418 га, розташовану на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.05.2021. 13.02.2015 між [PERSON] і ТОВ «Річленд Інвест» укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6320287401:03:000:00004, площею 5,7418 га, розташовану на території Шевелівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчений приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округа Харківської області Подольською О.Д., зареєстрований в реєстрі за № 248. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом та інформації Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач [PERSON] є громадянином російської федерації, до громадянства України не належить. У відповідності до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Нормами ст.19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. У відповідності до ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною 4 статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Право власності на земельні ділянки відповідач набув з 28.05.2021 після державної реєстрації речового права на нерухоме майно, однак у подальшому й дотепер земельні ділянки ним самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, встановлений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України. Згідно із пунктом "е" ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Частиною 5 статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. У відповідності до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Таким чином, враховуючи, що відповідач, будучи громадянином рф, протягом року (з 28 травня 2021 року і дотепер) після набуття права власності на земельні ділянки для ведення особистого сільськогосподарського виробництва не відчужив їх, є підстави для конфіскації зазначених земельних ділянок у власність держави, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5368,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved