Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Синельківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року у справі №191/2192/19 позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 125572,29 грн та витрати з оплати судового збору у розмірі 1921 грн. Ухвалою Синельківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року в цивільній справі №191/2192/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року в цивільній справі №191/2192/19 скасовано та призначено справу до судового розгляду. Рішенням Синельківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 грудня 2021 року у справі №191/2192/19 позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 6818,88 грн. та витрати з оплати судового збору у розмірі 1921 грн. Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 02 травня 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року - скасовано. У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - відмовлено. За час виконання вказаного заочного судового рішення Синельниківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відкрито виконавче провадження № 61101792 та звернуто стягнення на заробітну плату відповідача, в результаті чого із заробітної плати [PERSON] утримано 25 887,08 грн. Ураховуючи те, що вказані кошти на користь відповідача були перераховані безпідставно, позивач просив стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на його користь безпідставно отримані відповідачем кошти в сумі 25 887, 08 грн, вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді від 29 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 18 квітня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що позивачем в позові не доведено, що відповідач набув майно або зберіг його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин y майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Посилання позивача на положення cт. 387, 1166 ЦK України, безпідставні, тому що регулюють, зовсім інші правовідносини. Повернення коштів, стягнутих на підставі рішення суду, яке було скасовано тa виконавчого листа, який не визнавався таким, що не підлягає виконанню, передбачено ст. 444 ЦПК України. У рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року по справі № 13-pп/2011 роз`яснено, що інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, тa є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій),оскільки правова підстава. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. 3a змістом п.3 ч.1,ч.9 ст.444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом апеляційної інстанції під час прийняття постанови про відмову в позові повністю, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином за адресою місцезнаходження юридичної особи відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що відповідає приписам частини десятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, причини неявки свого представника суду невідомі, відзив від відповідача до суду не надходив. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, рішенням Синельківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року у справі №191/2192/19 позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 125572,29 грн та витрати з оплати судового збору у розмірі 1921 грн. Ухвалою Синельківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року в цивільній справі №191/2192/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року в цивільній справі №191/2192/19 скасовано та призначено справу до судового розгляду. Рішенням Синельківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 грудня 2021 року у справі №191/2192/19 позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 6818,88 грн. та витрати з оплати судового збору у розмірі 1921 грн. Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 02 травня 2022 року Апеляційну скаргу [PERSON] та його представника [PERSON] - задоволено. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року - скасовано. У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - відмовлено. Зa час виконання вказаного заочного судового рішення Синельниківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відкрито виконавче провадження № 61101792 та звернуто стягнення на заробітну плату відповідача, в результаті чого із заробітної плати [PERSON] утримано 25 887,08 грн. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15. Із матеріалів справи вбачається, що спірна сума 25 887,08 грн. була виплачена на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано. Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не є тотожними та регулюються різними нормами права. Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Відповідно до частин першої, другої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Згідно з частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Статтею 445 ЦПК України передбачені особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Зокрема, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (частина перша статті 446 ЦПК України). Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення. У справі, що переглядається, відповідач отримав грошові кошти за рішенням суду. Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19), постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22) та у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 592/12956/21 (провадження № 61-6221св22). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Оскільки грошові кошти в сумі 25 887,08 грн. були набуті відповідачем на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав є звернення позивача до суду із заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України, а тому у задоволенні позову про стягнення безпідставно набутих коштів у порядку статті 1212 ЦК України слід відмовити.

Outcome: dismissed