Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить виділити їй в натурі частку майна, яке складається з : 1-1 коридор 4,2 м2, 1-2 кладова 3,2 м2, 1-3 кухня 12,4 м2, 1-6 житлова 7,1 м2 (загальною площею 26,9 м2, житловою площею 7,1 м2), а також В-погріб-шлакоблоки, 1/2 гаража площею забудови 23,1 м2, 1/2 огорожі-сітки №1, що в цілому складає 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою : [ADDRESS] , зі спільної часткової власності в цілу частку окрему одиницю нерухомого майна, припинивши право спільної часткової власності на вказане нерухоме майно. В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві зазначено, що позивач на підставі договору дарування частини житлового будинку з надвірними будівлями від 28 березня 2011 року, набула право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , а саме : 1-1 коридор, 1-2 комора, 1-3 кухня, 1-6 житлова (загальною площею 26,9 м2, житловою площею 7,1 м2), а також господарські будівлі - погріб, 1/2 огорожі-сітки №1. Крім цього, за нотаріально посвідченим договором дарування від 28 березня 2011 року №747 позивач набула право власності на земельні ділянки : кадастровий номер 5625410100:01:003:0089 площею 0,0500 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також кадастровий номер 5625410100:01:003:0090 площею 0,0526 га для ведення садівництва. Власником іншої половини будинковолодіння є рідний брат позивача - [PERSON] , який набув право власності на це майно на підставі договору дарування з реєстраційним номером 2035 від 22 серпня 2004 року. Оскільки відповідач чинив позивачу перешкоди в користуванні майном, остання звернулась до суду. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2013 року було зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні належною їй частиною будинковолодіння та облаштувати окремий вхід. Отже, на даний час фактично частини будинковолодіння, які належать кожному із співвласників виділені, однак, відповідач не визнає право позивача, користується належною їй частиною будинку, що змусило позивача звернутись до суду із цим позовом. В судове засідання позивач подала письмову заяву, якою заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав відзив на позов, в якому вимоги [PERSON] , не визнав повністю, оскільки вказує, що сторони спільно користуються будинковолодінням. Відповідач вказує, що жодним чином не чинить перешкоди позивачеві у користуванні належною їй частиною будинковолодіння, оскільки частини співвласників поділені в натурі, облаштовані окремими входами. [PERSON] заперечує можливість поділу гаражного приміщення, розташованого на території будинковолодіння, оскільки вказує, що це приміщення не було предметом дарування в договорах, за яким сторонами набуто право власності на майно, що є предметом даного позову, через що це приміщення належить особисто йому. Клопотань сторонами заявлено не було. Врахувавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Так, правовідносини в даному випадку виникли з приводу розподілу майна, належного сторонам на праві спільної сумісної власності. Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст.328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною 1 та частиною 2 статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Надана позивачем копія Договору дарування частини житлового будинку з надвірними будівлями від 28 березня 2011 року, доводить, що [PERSON] за цим договором набула право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , а саме : 1-1 коридор, 1-2 комора, 1-3 кухня, 1-6 житлова (загальною площею 26,9 м2, житловою площею 7,1 м2), а також господарські будівлі - погріб, 1/2 огорожі-сітки №1. Копія Витягу про державну реєстрацію прав від 18 квітня 2011 року, доводить, що [PERSON] зареєструвала набуту нею на підставі договору дарування частини будинковолодіння , на праві приватної спільної часткової власності. Співвласником 1/2 частини вказаного будинковолодіння є відповідач - [PERSON] , що вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09 листопада 2021 року. Крім цього, за нотаріально посвідченим договором дарування від 28 березня 2011 року позивач набула право власності на земельні ділянки : кадастровий номер 5625410100:01:003:0089 площею 0,0500 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також кадастровий номер 5625410100:01:003:0090 площею 0,0526 га для ведення садівництва. Які належали дарувальнику на праві власності, відповідно до Державних актів серії ЯИ №080554 від 21 січня 2010 року та серії ЯИ №080555 від 21 січня 2010 року. Наведені вище докази підтверджують право власності позивача на частку в спільному майні сторін по справі, набутого нею на підставі правочину. Згідно із технічним паспортом, складеним станом на 28 січня 2011 року - по [ADDRESS] , дійсно розташоване будинковолодіння, що складається з житлового будинку 1966 року забудови, загальною площею 55 м2, житловою - 35,2 м2, а також господарських будівель. Позивач вказує, що необхідність виділення частки у спільному майні в окремий обє`кт, обумовлена відносинами з іншим співвласником - [PERSON] , на підтвердження чого надала акт обстеження матеріально-побутових умов від 26 серпня 2021 року та довідку, видану Сарненським РВП ГУ НП в Рівненській області за зверненням позивача. Згідно із ч.3 ст.358 ЦК України - кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Висновок №838 від 31 травня 2022 року, наданий Рівненським ОБТІ, доводить можливість виділу в окремий самостійний об`єкт належної [PERSON] частини в майні. Враховуючи наведене, позов [PERSON] в цій частині підлягає до задоволення. Однак, позивач просить також, виділити їй частину гаража, розташованого у вказаному будинковолодінні. Відповідно до ч.1 ст.331 ЦК України - право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Сарненської міської ради №272 від 18 квітня 2008 року - самочинне будівництво гаражу, розташованого по [ADDRESS] , було здійснено [PERSON] та [PERSON] , та було узаконено цим рішенням органу місцевого самоврядування. Приміщення гаражу входило до складу будинковолодіння, однак, на користь позивача жодним чином не відчужувалось. Вказані обставини вбачаються із дослідженої судом копії договору дарування [PERSON] частини житлового будинку з надвірними будівлями від 28 березня 2011 року. Частиною 2 статті 331 ЦК України визначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (доказів того, що спірне приміщення гаражу взагалі було зареєстрованим відповідно до закону, суду не надано). Таким чином, оскільки позивач не набула в складі частини будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] , право на частину гаражу, розташованого за цією ж адресою, оскільки не здійснювала його будівництво, правочинів щодо цього майна не укладала - вимога в цій частині не є обгрунтованою. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позивач вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. На підставі ст.ст. 328, 355, 356, 358 ЦК України,

Outcome: dismissed