Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

01.06.2023 [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до Великогаївської сільської ради Тернопільського району, третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права на майно в порядку спадкування. На обґрунтування позовних вимог, позивачі посилаються на те, що відповідно до довідки, виданої Великогаївською сільською радою, житловий будинок [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 року відносився до суспільної групи - колгоспний двір. Членами двору були: [PERSON] , голова двору 1931 р.н., чоловік; [PERSON] , 1931 р.н., дружина; [PERSON] , 1960 р.н. син; [PERSON] , 1963 р.н. невістка; [PERSON] , 1982 р.н. внучка; [PERSON] 1991 р.н. внучка. Усі перелічені особи були членами колгоспного двору. Відтак в силу ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР кожному із них належала частка в колгоспному дворі в розмірі 1/6 або ж 6/36. [INFO] померла мати Позивачів, [PERSON] . Спадкоємцями після її смерті були чоловік [PERSON] та доньки [PERSON] та [PERSON] . Кожен із них успадкував частку спірного житлового будинку в розмірі 2/36. [INFO] померла [PERSON] . Спадкоємцями після її смерті був чоловік [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] . Наявний після її смерті заповіт стосувався виключно земельної ділянки. А тому частка члена колгоспного двору [PERSON] , спадкувалася сином [PERSON] в розмірі 3/36 та донькою [PERSON] в розмірі 3/36. Чоловік [PERSON] від прийняття спадщини відмовився. [INFO] помер батько Позивачів [PERSON] . Спадкоємицею за заповітом після його смерті була його донька [PERSON] . Розмір частки яку вона спадкувала відповідав 11/36 з яких: 6/36 його власна частка як члена колгоспного двору, 2/36 частка успадкована ним після смерті дружини та 3/36 частка успадкована після смерті матері. Батько [PERSON] від обов`язкової частки відмовився. [INFO] , помер [PERSON] . Спадкоємицею за заповітом після його смерті є його донька [PERSON] . Розмір частки яку вона спадкує відповідає частці члена колгоспного двору, яка становить 6/36. Сказане також підтверджується Постановами про відмову у вчинені нотаріальних дій №982/02-31 від 16.05.2023 року та №981/02-31 від 16.05.2023 року та відображено в інших документах, що будуть додані до позовної заяви. Наведені обставини дають підстави вважати, що станом на час звернення до суду із даним позовом [PERSON] в порядку спадкування має право на отримання у власність 13/36 частки у спірному житловому будинку, з яких 11/36, що спадкуються нею після смерті батька [PERSON] та 2/36 після смерті матері [PERSON] . В свою чергу [PERSON] в порядку спадкування після смерті своєї матері [PERSON] має право на отримання у власність 2/36 частки у спірному житловому будинку. Ще 9/36 частки спірного житлового будинку переходять у власність третьої [PERSON] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON] . Решта 12/36 частки є власністю Позивачів як членів колгоспного двору по 6/36 кожній підлягають державній реєстрації в порядку статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі вищевикладеного, позивачі просять визнати за [PERSON] право власності на 13/36 частки житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 129,7 кв.м., житлова площа 68,6 кв.м., з яких 11/36 в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] та 2/36 після смерті матері [PERSON] . Також, визнати за [PERSON] право власності на 2/36 частки житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 129,7 кв.м., житлова площа 68,6 кв.м. в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . 04.07.2023 представником третьої особи [PERSON] , адвокатом Сампарою Н.М. подано суду заперечення на позовну заяву, у яких третя особа заперечує щодо задоволення позовних вимог позивачів, оскільки підставою позовних вимог є віднесення на їхню думку будинковолодіння [ADDRESS] до суспільної групи «колгоспний двір, а відтак спадкування часток в колгоспному дворі, проте такі твердження спростовуються тим, що 27.10.1965 [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями за 3000 карбованці, який знаходиться в селі Великі Гаї, Теребовлянського району, що підтверджується договором купівлі-продажу, нотаріально посвідченим нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори. Відтак даний житловий будинок не міг бути віднесений до суспільної групи господарства колгоспний двір, оскільки [PERSON] 27.10.1965 набув право власності на дане майно за договором купівлі-продажу. 04.07.2023 третя особа [PERSON] подала зустрічний позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування. На обґрунтування позовних вимог, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, посилається на те, що 27.10.1965 укладено договір купівлі-продажу між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), нотаріально посвідчений нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук Вірою Дмитрівною, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] , купив належний [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Великі Гаї, Теребовлянського району, і записаний в подвірних господарських книгах Сільради під №78. Цей будинок було куплено за суму 3 000 карбованців, які [PERSON] отримав повністю ще до підписання цього договору. За вказаним договором житловий будинок з надвірними будівлями» що знаходиться в Великі Гаї. Теребовлянського району перейшов у власність до [PERSON] . Твердження позивачів, що спірний житловий будинок, відноситься до суспільної групи колгоспних дворів [PERSON] вважає такими, що не заслуговують на увагу. Крім того, [PERSON] звертає увагу суду на те, що власник даного майна - [PERSON] став членом колгоспу тільки в 1966 p., що власне підтверджується його трудовою книжкою колгоспника № [NUMBER] . Отже, [PERSON] набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Великі Гаї, Теребовлянського району за рік до вступу в колгосп. 29.05.2018 [PERSON] склав у селі Великі Гаї, Тернопільського району, Тернопільської області заповіт, який був посвідчений [PERSON] , секретарем Великогаївської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, за яким усе майно, яке належало йому на праві приватної власності він заповів [PERSON] . Державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом - [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2499 га, кадастровий номер: 6125281700:02:001:1499, яка розташована в селі Великі Гаї, Тернопільського району, Тернопільської області та земельну ділянку для ведення товарного сільськоічхїподарського виробництва площею - 1,52 га, яка розташована в селі Великі Гаї, Тернопільського району, Тернопільської області. Проте, постановою від 26.06.2023 № 1231/02-31 виданою державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, Осадчук В.Ю., відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з виявленими, під час розгляду нотаріусом документів, розбіжностями в інформації, яка стосується права власності на вказаний будинок. Третя особа додатково зазначає, що позивачі звернулися до суду з позовною заявою, зсилаючисьо тільки на довідку №1046 від 16.08.2022, яка була видана Великогаївською сільською радою, та яка в свою чергу відносить житловий будинок [ADDRESS] до суспільної групи - колгоспний двір, однак відсутні будь які належні та допустимі докази, що житловий будинок [ADDRESS] відноситься до суспільної групи - колгоспний двір, а саме відомості із погосподарської книги, яка відповідно до норм ЦК Української РСР та судової практики є обов`язковим доказом даного виду правовідносин, Договір купівлі-продажу, посвідчений Гусятинською державною нотаріальною конторою 27.10.1965 за реєстровим № 742 є чинним та ніким не скасованим, не визнаний не дійсним, а відтак поза розумним сумнівом договір купівлі пролажу, має вищу юридичну силу перед довідкою сільської ради інформативного характеру, яка видана в 2022 році щодо правовідносин, що мали місце 1965 році. На підставі вищевикладеного просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Протокольною ухвалою суду від 29.08.2023 постановленою в судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання без виходу в нарадчу кімнату, прийняти зустрічний позов до розгляду разом з первісним позовом. 06.09.2023 від представника позивачів, адвоката Тришака О.Г. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого позивачі просять відмовити в її задоволенні в повному обсязі, оскільки вони стверджують, що житловий будинок [ADDRESS] , відповідно до відомостей наявних у них станом на 15.04.1991 відносився до суспільної групи колгоспний двір. 11.09.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив подана представником третьої особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, адвокатом Сампарою Н.М., з якої вбачається, що третя особа зазначає, що в матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів щодо відношення житлового будинку [ADDRESS] до суспільної групи колгоспний двір, а відтак просить задовольнити зустрічний позов. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив задовольнити. Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] та її представник щодо первісного позову заперечили за безпідставністю, зазначивши, що спірний будинок не відносився до суспільної групи колгоспний двір. Просили визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок. Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, хоча про день та час розгляду заяви були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Відповідно до п.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до трудової книжки колгоспника № [NUMBER] , [PERSON] вступив в члени колгоспу в 1966 році. Згідно свідоцтва про народження виданого повторно, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00015587243 від 15.07.2015, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після чого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до справки про укладення шлюбу № [NUMBER] , [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29.05.2014, у зв`язку з чим [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 14.02.1991. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00036850027 від 15.09.2022, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19.01.2012. Згідно свідоцтва про смерть D412682, форма №31, [PERSON] померла [INFO] в Міссіссагуа. [PERSON] помер [INFO] в с. Великі Гаї, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 06.10.2016. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] в с. Великі Гаї. Як вбачається з заповіту, посвідченого секретарем Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] , [PERSON] , який мешкав у [ADDRESS] , належний йому на праві приватної власності жилий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , присадибну ділянку площею 0,25 га та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва прощею 1,52 га, розташовані на землях Великогаївської сільської ради заповів [PERSON] , 1958 р.н. 07.06.2023 державним нотаріусом Тернопільської державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2-573 на земельну ділянку, площею 0.2499 га, що розташована за адресою: с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області і належала померлому [INFO] [PERSON] . Відповідно до постанови №1231/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 26.06.2023, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа. Як вбачається з листа №1064 від 20.09.2022 надісланого Великогаївською сільською радою адвокату Тришаку О. на запит від 15 вересня 2022 р. №б/н, відповідно до Погосподарської книги Великогаївської сільської ради [PERSON] була зареєстрована на час своєї смерті [INFO] за адресою [ADDRESS] . На час її смерті разом із нею проживавали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] був зареєстрований на час своєї смерті [INFO] за адресою [ADDRESS] , на час його смерті разом із ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] зареєстрована на час своєї смерті [INFO] за адресою [ADDRESS] , на час її смерті разом із нею проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки №1045 від 16.08.2022 виданої Великогаївською сільською радою, [PERSON] , 1930 р.н., був зареєстрований і проживав по [ADDRESS] . Помер [INFO] , та на день смерті разом із ним зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] внучки. Постановою №981 від 16.05.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії Тернопільської районної державної нотаріальної контори, було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотарільної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку [ADDRESS] , після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , частка якого належала померлому особисто, інша частка якого належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, інша частка якого належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа. Крім того, постановою №982/02-31 від 16.05.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії Тернопільської районної державної нотаріальної контори, було відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа. Згідно довідки №1046 від 16.08.2022 виданої Великогаївською сільською радою, будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] , належить [PERSON] , який помер [INFO] . Станом на 15.04.1991 двір суспільна група господарства колгоспний. Членами двору були: [PERSON] , голова двору 1931 р.н., чоловік; [PERSON] , 1931 р.н., дружина; [PERSON] , 1960 р.н. син; [PERSON] , 1963 р.н. невістка; [PERSON] , 1982 р.н. внучка; [PERSON] 1991 р.н. внучка. Відповідно до відповіді на запит №185 від 18.08.2022 надісланої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01.01.2023 житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Гусятинською державною нотаріальною конторою 27.10.1965 за реєстровим №742 та записано в реєстровій книзі №3 за реєстровим №711. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленого 18.04.2023 на замовлення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , рік спорудження/реконструкції житлового будинку: 1958-1989. Відповідно до висновку про вартість майна, а саме, житлового будинку загальною прощею 129,7 кв.м., житлова площа 68,6 кв.м., вартість об`єкта оцінки на дату оцінки становить 194\~550 грн без ПДВ. Із виписки погосподарської книги на житловий будинок [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , вбачається, що суспільна група господарства в період 01.01.1991 по 01.01.1994 колгосп, однак з даної виписки неможливо встановити коли саме зроблено цей запис та на підставі яких документів. Згідно листа №309 від 26.09.2023 Тернопільського районного госпрозрахункового БТІ, згідно матеріалів бюро [PERSON] не видавалося свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до заключення про реєстрацію будинку виданим Тернопільським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, що датоване 10.05.1988року будинок по [ADDRESS] , належить на праві особистої власності за колгоспним двором, голова якого [PERSON] . Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Згідно ч. 1 ст.\~120\~ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ст. 100 ЦК УРСР в редакції 1963 в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Згідно статті 101 цього Кодексу в особистій\~ власності\~ громадянина\~ може\~ бути\~ один\~ \~жилий будинок\~(або\~частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Судом встановлено, що [PERSON] купив за кошти у розмірі 3000 карбованців у [PERSON] належний йому будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Великі Гаї Теребовлянського району. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстровано за реєстром №742. Відтак, суд відхиляє доводи позивачів щодо належності цього майна до колгоспного двору, оскільки [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстровано за реєстром №742, згідно якого, даний житловий будинок був придбаний у іншої фізичної особи та належав йому на праві приватної власності. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіння своїм майном, також зобов`язує державу вживати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності. В розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції в зміст поняття "майно" до об`єктів права власності відноситься "правомірні очікування" / "законні сподівання" отримати майно в майбутньому. Відповідно до ст.1216ЦК\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218\~ЦК України встановлено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до с.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України. З огляду на дослідженні матеріали справи судом встановлено, що будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстровано за реєстром №742, однак на момент придбання майна він перебував у шлюбі із [PERSON] , відтак вищевказаний житловий будинок з поміж іншого належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Спірне майно придбано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому підлягають застосуванню положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, який хоча й не був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, однак, як випливає з змісту Указу Президії Верховної ради Української РСР від 29.12.1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб і сімю Української РСР» - правила статтей Кодексу щодо прав подружжя на майно та його розподілу застосовуються у відношенні всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі й набутого ним до 01.01.1970 року. Відтак, згідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно до ст. 22 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У ч. ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи докази дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що спірний будинок [ADDRESS] , загальною площею 129,7 кв.м., житлова площа 68,6 кв.м. був набутий у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстровано за реєстром №742, і аж ніяк не міг належати до суспільної групи «колгоспний двір», відповідно правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] у суду немає. Разом з тим, позовна вимога третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено, що на момент придбання будинку [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] , тому слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON] , котрий помер [INFO] .

Outcome: partial