Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом в сумі 129\~117,30 гривень і судові витрати, посилаючись на те, що 04.06.2019 року [PERSON] підписала Кредитний-Договір №2019/ОВР/188-Z1006622-01 строк дії ліміту 12 місяців з 04.06.2019 року по 03.06.2020 року з можливою пролонгацією. Базовою процентною ставкою за користування кредитом становить 36%, процентна ставка на прострочену заборгованість становить 48 % річних. Станом на 29.11.2023 року заборгованість відповідача [PERSON] перед банком за договором складає 129\~117,30 гривень. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту, відсотків та заборгованості за платежами, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, доходить наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04.06.2019 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (кредитор) і [PERSON] (позичальник) було укладено Кредитний-договір №2019/ОВР/188-Z1006622-01. Згідно умов договору, банк надав позичальнику 13.06.2019 року платіжну картку із встановленим кредитним лімітом (а.с.13), про що остання надала розписку(а.с.15). Згідно з розрахунком проведеного позивачем станом на 29.11.2023 року у відповідачки виникла заборгованість за кредитним договором №2019/ОВР/188-Z1006622-01 в сумі 129\~117,30 гривень, а саме: 91\~935,86 гривень заборгованість по кредиту (прострочена), 37\~181,44 гривні заборгованість по процентам (прострочена) (а.с.23-25). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частинами 1 і 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, суд доходить висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №2019/ОВР/188-Z1006622-01 від 04.06.2019 року позивач надав відповідачу кредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору №2019/ОВР/188-Z1006622-01 від 04.06.2019 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту, відсотків по ньому, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved