Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

у березні 2023 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сніцаренко Ганна Олександрівна, [PERSON] , про стягнення боргу. Позов обгрунтовував наступними обставинами. 16 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Сніцаренко Г.О. В момент укладення договору право власності на квартиру перебувало в процесі оформлення відповідачкою, в порядку спадкування після померлої її тітки - [PERSON] . Згідно 2.3 Договору, продаж квартири мав відбутися за ціною 991200 грн, але не менше 40000 доларів США. Відповідно до п. 1 Договору сторони в ньому, взяли на себе зобов`язання у термін до 16 березня 2020 року, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань передбачених договором, 16 жовтня 2019 року позивачем було сплачено відповідачу забезпечуваний платіж в розмірі 329 574 грн, що становить 13 300 доларів США за офіційним курсом валют встановленим Національним банком України на день його укладення, а відповідач у свою чергу зобов`язався в домовленний сторонами строк, отримати всі необхідні документи, які б засвідчували його право власності на вказану вище квартиру та підготувати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Пунктом 12 договору передбачено, що зобов`язання за цим попереднім договором припиняються у випадку, якщо у термін до 16 березня 2020 року не буде укладено договір купівлі-продажу указаної вище квартири. У разі не виконання умов Договору у сторін наступає відповідальність передбачена п. 13 відповідно якого відповідальність сторін за невиконання договору встановлюється згідно з чинним законодавством України. Крім того, сторони у цьому зобов`язанні дійшли згоди про те, що якщо невиконання умов договору станеться з вини [PERSON] не залежно від причин (окрім випадків передбачених п. 14 договору) то сплачений ним забезпечувальний платіж в розмірі - 329 574 грн залишається у [PERSON] та не підлягає поверненню, а у разі не виконання умов договору [PERSON] з її вени не залежно від причини (окрім випадків передбачених п. 14) то вона зобов`язався повернути [PERSON] забезпечувальний платіж у подвійному розмірі тобто, суму сплаченого покупцем забезпечувального платежу в розмірі - 329 574 грн та 329 574 грн штрафу. Відповідачка [PERSON] , в обумовлений сторонами в попередньому договорі строк до 16 березня 2020 року, всі необхідні документи, які б засвідчували її право власності на квартиру [ADDRESS] та всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири не підготувала, договір купівлі-продажу вказаної квартири зі мною не уклала, забезпечувальну суму платежу в розмірі - 329 574 грн мені не повернула, та суму штрафу в розмірі -329 574 грн не сплатила, чим порушила взяті на себе зобов`язання за попереднім договором. Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути на його користь заборгованість, яка складається з сплаченого ним забезпечувального платежу за договором у розмірі - 329 574 грн та штрафу, який складається з подвійної суми сплаченого, забезпечувального платежу у розмірі - 329 574 грн, а всього: 659 148 грн, що становить 23 807,12 доларів США та вирішити питання про стягнення судових витрат. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року справу передано до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 2 січня 2024 року вказану позову заяву залишено без руху. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче засідання на 28 лютого 2024 року. 28 лютого 2024 року у судове засідання учасники справи не з`явились, від представника позивача адвоката Ліндаєва О.С. надійшло клопотання, про розгляд справи у підготовчому засіданні без участі сторони позивача, просив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті. У зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання розгляд справи було відкладено на 27 березня 2024 року. 27 березня 2024 року до суду з`явився представник позивача адвокат Ліндаєв О.С., відповідач у судове засідання не з`явилась вдруге, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки у судове засідання не повідомила. Судом було закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 24 квітня 2024 року. 24 квітня 2024 року до суду з`явився представник позивача адвокат Ліндаєв О.С., підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки у судове засідання не повідомила. Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, справа вирішується за наявними матеріалами. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі статтею 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Системний аналіз статті 635 Цивільного кодексу України свідчить про те, що єдиним зобов`язанням сторін за попереднім договором є зобов`язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. З матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Сніцаренко Г.О. (а.с. 21-22). Відповідно до пункту 8 попереднього договору в забезпечення виконання своїх зобов`язань передбачених договором, сторона-2 до його підписання сплатила стороні-1 забезпечувальний платіж у розмірі 329 574 грн, що становить 13 300 доларів США за офіційним курсом валют встановленим Національним банком України. Згідно пункту 12 попереднього договору передбачено, що зобов`язання за цим попереднім договором припиняються у випадку, якщо у термін до 16 березня 2020 року не буде укладено договір купівлі-продажу указаної вище квартири. Пунктом 13 договору передбачено, що якщо невиконання умов договору станеться з вини [PERSON] не залежно від причин (окрім випадків передбачених п. 14 Договору) то сплачений ним забезпечувальний платіж в розмірі - 329 574 грн залишається у [PERSON] та не підлягає поверненню, а у разі не виконання умов договору [PERSON] з її вини не залежно від причини (окрім випадків передбачених п. 14), то вона зобов`язався повернути [PERSON] забезпечувальний платіж у подвійному розмірі. Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. У разі неукладення основного договору купівлі-продажу нерухомості, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, то передана з попереднім договором грошова сума є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком. Тобто, поверненню підлягає лише сплачена сума, а відповідальність у вигляді стягнення подвійного розміру завдатку не може бути застосована, навіть якщо це передбачено попереднім договором. Саме таким є правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 та від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14-ц. Забезпечувальний платіж, який сплачено відповідно до умов попереднього договору, фактично є авансом та не є заходом захисту прав та відповідальності учасників цивільних відносин. Оскільки основний договір, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 329 574 грн, на день укладення попереднього договору, є авансом, який підлягає поверненню. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Підстав для стягнення забезпечувального платежу у подвійному розмірі суд не вбачає. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 6591,48 грн (а.с. 16). Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 3 295,74 грн.

Outcome: partial