Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами № 2106162469186 від 02.03.2021, № 2106162484343 від 02.03.2021 у загальному розмірі 60702,00 грн, а також понесені позивачем судові витрати у виді судового збору у розмірі 2684 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем шляхом підписання документів електронними підписами було укладено кредитний договір № 2106162469186, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 5900 грн та зобов`язався його повернути, у тому числі сплатити проценти за користування кредитом в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надану йому позику у строки, передбачені кредитним договором, тому у відповідача перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» утворилась заборгованість у загальному розмірі 94634,23 грн, з яких: 5900 грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 88734,23 грн - заборгованість за процентами на дату переуступлення прав вимоги, яке відбулось 10.03.2023. 02.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем шляхом підписання документів електронними підписами було укладено кредитний договір № 2106162484343, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 800 грн та зобов`язався його повернути, сплатити проценти за користування кредитом в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надану йому позику у строки, передбачені кредитним договором, тому у відповідача перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» утворилась заборгованість у загальному розмірі 12831,76 грн, з яких: 800 грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 12031,76 грн - заборгованість за процентами на дату переуступлення прав вимоги, яке відбулось 10.03.2023. 01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги до [PERSON] , а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаному в реєстрі боржників, зокрема за договорами № № 2106162469186, № 2106162484343 від 02.03.2021. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 право вимоги за кредитними договорами № 2106162469186, № 2106162484343 від 02.03.2021 відступило позивачу. Позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаними договорами у розмірі 60702,00 грн, з яких: 6700 грн - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 54002,00 грн - заборгованість за відсотками. У відзиві на позов та в додаткових письмових поясненнях відповідач позов заперечив та зазначив, що на підтвердження перерахування йому коштів 02.03.2021 у розмірі 5900 грн та у сумі 800 грн, позивач не надав належних, допустимих доказів (виписки по картковому рахунку) для доведення факту перерахування грошових коштів на рахунок відповідача (факт укладення договору) та наявності заборгованості на момент звернення до суду з позовом. Надані позивачем докази перерахування коштів не є первинними бухгалтерськими документами і не відповідають вимогам законодавства про бухгалтерський облік. Крім того, відповідач вважає, що позивач не надав всіх документів, які є невід`ємними частинами кредитних договорів. Окремо відповідач зауважив, що за договорами № № 2106162469186, № 2106162484343 від 02.03.2021 проценти можуть бути нараховані лише впродовж 16 днів, натомість позивач розмір заборгованості за відсотками за такими договорами визначив неправильно, оскільки нарахував її після закінчення строку кредитування. На підставі вищенаведеного, просив відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив представник позивача на спростування доводів відповідача щодо неотримання позики зазначив, що перерахування грошових коштів на рахунок позивача свідчать листи ТОВ «ФК Вер фор пей» від 30.01.2023, в яких суми переказів відповідають сумам позики за договорами, які уклали сторони. Договори між сторонами укладені в електронному виді шляхом надсилання позичальнику електронного проекту договору, а відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики, шляхом заповнення заяви про надання кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначення реквізитів своєї банківської карти, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховані грошові кошти. Зазначене спростовує твердження відповідача щодо відсутності документів, які є складовими елементами кредитних договорів. Факт укладення договорів позики відповідач не заперечує, презумпцію правомірності правочинів не спростував. Позивач на підтвердження своїх вимог суду надав докази на підтвердження наявності заборгованості, натомість відповідач жодними доказами свої заперечення не підтвердив. Стосовно правомірності нарахування процентів за договорами представник відповідача зазначив, що згідно умов договорів проценти підлягають сплаті на 17 день з моменту отримання кредиту, а у випадку неповернення кредиту проценти нараховуються на фактичний строк користування кредитом. Під час укладення договорів відповідач був обізнаний про умови кредитування, у тому числі з порядком нарахування відсотків, тому позивач вважає, що позиція відповідача спрямована на ухилення від виконання зобов`язання. У запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач навів мотиви, аналогічно тим, які зазначались у відзиві, а також зазначив, що розмір відсотків, які нарахував позивач є несправедливими, оскільки у 15 разів перевищує розмір тіла кредиту за кожним з них. Розрахунок заборгованості не містить інформації про нарахування відсотків за кредитами, а містить розмір відсоткової ставки та період проведеного нарахування. Окремо відповідач висловив заперечення проти вимог про стягнення з нього витрат на правову допомогу, з тих підстав, що надані позивачем документи не містять інформації на підтвердження надання правової допомоги у даній справі. Розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи, оскільки позовна заява є шаблонною і не потребує детального вивчення судової практики та аналізу законодавства, тому вартість її написання у 6000 грн є завищеною. Крім того, неспівмірною зі складністю справи є також вартість надання консультації впродовж години вартістю 3000 грн. Просив відмовити у задоволенні позову. В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданих до суду заявах по суті справи позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся за зареєстрованою адресою проживання, а також шляхом доставлення судової повістки в електронний кабінет, згідно відповідної довідки. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Суд, проаналізувавши доводи, які містяться в заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи зі наступного. Суд установив, що 02.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір фінансового кредиту № 2106162469186, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалось надати відповідачу фінансовий кредит у розмірі 5900 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Розділом 1 договору передбачено, що проценти нараховуються щоденно, а процентна ставка є змінюваною та залежить від фактичного строку користування кредитом і становить: 2 % - впродовж орієнтовного строку повернення кредиту 16 дів, 3,64 % - в період з 17 по 30 день користування кредитом, 5,02 % - в період з 31 по 45 день користування кредитом та 7,67 % - в період з 46 дня користування кредитом. В п.1.9 договору зазначено, що граничний строк кредитування становить 1 рік. Вказаний вище договір позики підписаний представником ТОВ «Служба миттєвого кредитування» - Новіковою О.В., а з іншої сторони [PERSON] , в п.4.15 договору вказано, що договір підписано електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.11-16). З листа від 30.01.2023 «Щодо підтвердження переказу грошових коштів» ТОВ ФК «Вер Фор Пей» вбачається, що на підставі договору, укладеного між зазначеним товариством і ТОВ «Служба миттєвого кредитування», здійснено переказ з наступними деталями транзакції: номер карти [NUMBER] , власник карти банк Monobank, категорія карти MasterCard, час запиту 02.03.2021, номер договору згідно інформації кредитора 2106162469186, сума- 5900 грн (а.с.17). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2106162469186 від 02.03.2021, яку здійснило ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в період з 02.03.2021 по 30.11.2021 розмір заборгованості становить: 5900 грн тіло кредиту, 47554 грн - відсотки (а.с.18-21). 02.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір фінансового кредиту № 2106162484343, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалось надати відповідачу фінансовий кредит у розмірі 800 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Розділом 1 договору передбачено, що проценти нараховуються щоденно, а процентна ставка є змінюваною та залежить від фактично строку користування кредитом і становить: 2 % - впродовж орієнтовного строку повернення кредиту 16 днів, 3,64 % - в період з 17 по 30 день користування кредитом, 5,02 % - в період з 31 по 45 день користування кредитом та 7,67 % - в період з 46 дня користування кредитом. В п.1.9 договору зазначено, що граничний строк кредитування становить 1 рік. Вказаний вище договір позики підписаний представником ТОВ «Служба миттєвого кредитування» - Новіковою О.В., а з іншої сторони [PERSON] , в п.4.15 договору вказано, що договір підписано електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.23-28). З листа від 30.01.2023 «Щодо підтвердження переказу грошових коштів» ТОВ ФК «Вер Фор Пей» вбачається, що на підставі договору, укладеного між зазначеним товариством і ТОВ «Служба миттєвого кредитування», здійснено переказ з наступними деталями транзакції: номер карти [NUMBER] , власник карти банк Monobank, категорія карти MasterCard, час запиту 02.03.2021, номер договору згідно інформації кредитора 2106162484343, сума - 800 грн (а.с.29). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2106162484343 від 02.03.2021, яку здійснило ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в період з 02.03.2021 по 30.11.2021, розмір заборгованості становить: 800 грн - тіло кредиту, 6448 грн - відсотки (а.с.30-49). З договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 вбачається, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений зазначений договір, за яким останнє набуло право вимоги по ряду кредитних договорів, зазначених в реєстрі боржників. З реєстру боржників до договору факторингу за № 3063, містяться відомості щодо заборгованості відповідача за кредитним договором № 2106162484343, розмір якої становить 7248 грн та складається із 800 грн - заборгованості за тілом кредиту, 6443 - заборгованості за відсотками. За № 3064, містяться відомості щодо заборгованості відповідача за кредитним договором № 2106162469186, розмір якої становить 53454 грн та складається із 5900 грн - заборгованості за тілом кредиту, 47554 - заборгованості за відсотками (а.с.35-50). Відповідно до договору про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило, а ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги по ряду кредитних договорів, зазначених в реєстрі боржників. З реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за № 11990, № 11991 містяться відомості щодо заборгованості відповідача за кредитними договорами № 2106162469186, № 2106162484343 (а.с.51-71). Згідно зі ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналіз доказів, які дослідив суд свідчить, що 02.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладені договори про надання фінансових послуг, за якими товариство зобов`язалося та надало останньому кредити у розмірі 5900 грн та 800 грн. Зміст кожного з договорів містить всі істотні умови, стосовно яких їх сторони дійшли згоди: предмет договору (вид кредиту за способом його надання, розмір кредиту, валюта кредиту), умови щодо розміру процентів, типу процентної ставки, порядку сплати процентів, у випадку застосування змінюваної процентної ставки умови щодо порядку її обчислення та максимальний розмір збільшення процентної ставки за кредитом, строк повернення кредиту. Презумпцію правомірності правочину відповідач не спростував. Заперечення відповідача щодо неотримання ним кредитних коштів суд відхиляє, оскільки вони спростовуються письмовими доказами по справи, зокрема довідками ТОВ «Вер Фор Пей», в яких чітко зазначені реквізити та призначення платежів, а саме: перерахування 5900 грн за договором № 2106162469186, та 800 грн за договором № 2106162484343. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.509-510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України). Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Стаття ст.1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як встановлено матеріалами справи, у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитних договорів останній має заборгованість на загальну суму 60702 грн, з яких: 6700 грн - заборгованість за основною сумою боргу (за тілом кредитів), 54002 грн - заборгованість за відсотками. Заперечення відповідача щодо неправильності визначення суми заборгованості через нарахування відсотків поза межами кредитування суд відхиляє з наступних підстав. Згідно фактичних обставин, які встановив суд, проценти за користування кредитними коштами нараховуються щоденно, а процентна ставка є змінюваною та залежить від фактично строку користування кредитом і становить: 2 % - впродовж орієнтовного строку повернення кредиту 16 дів, 3,64 % - в період з 17 по 30 день користування кредитом, 5,02 % - в період з 31 по 45 день користування кредитом та 7,67 % - в період з 46 дня користування кредитом. Граничний строк кредитування становить 1 рік. Отже, кредитодавець правомірно нарахував заборгованість по відсоткам за змінюваною відсотковою ставкою, за період з 02.03.2021 по 30.11.2021, так як такий період входив в період строку кредитування, визначеного договорами. До тверджень відповідача, що строк кредитування та строк нарахування процентів становить 16 днів суд відноситься критично, оскільки 16 днів є орієнтовним строком повернення кредиту, а загальний строк кредитування становить 1 рік. Заперечуючи проти позову в частині розміру заборгованості за відсотками, відповідач зокрема зазначив, що розмір відсотків, які нарахував позивач є несправедливими, оскільки у 15 разів перевищує розмір тіла кредиту за кожним з них. З приводу цього суду зазначає, що розмір відсоткової ставки, яку сторони обумовили в договорах від 02.03.2021, та її застосування не суперечить приписам ст. 1056-1 ЦК України. Також слід зазначити, що заборгованість за відсотками розрахована в межах строку кредитування, тому є платою позичальника за правомірне користування кредитними коштами. Відповідач на навів суду переконливих доводів щодо необізнаності про порядок нарахування відсотків за користування кредитами та порядку виконання свого обов`язку щодо їх погашення, з огляду на неспростовану презумпцію правомірності правочинів. Як установив суд, сукупна заборгованість за наданими кредитами (за тілом та відсотками), станом на 01.12.2021 становить 107465,99 грн, однак позивач визначив позовні вимоги у розмірі 60702,00 грн, що не перевищує розміру загальної заборгованості, яка виникла у відповідача під час строку кредитування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 60702 грн з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги щодо розподілу судових витрат, суд виходить з положень, закріплених ст.ст. 133, 141 ЦПК України, згідно яких стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу і покладаються на відповідача у разі задоволення позову пропорційно до задоволених вимог. Ціна позову у даній справи становить 60702 грн. Зважаючи на повне задоволення позовних вимог вимоги з відповідача слід стягнути 2684 грн - понесені позивачем витрати на оплату судового збору. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Правову допомогу позивачу здійснювало АО «Лігал Асістанс» на підставі договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокатське об`єднання зобов`язалося надати клієнту юридичну допомогу на підставі заявки. Згідно прайс-листа АО «Лігал Асістанс», затвердженого 03.01.2023, вартість письмової консультації, що включає вивчення документів клієнта з посиланням на нормативно-правові акти та підготовку аналітичної довідки щодо судової практики з одного питання - становить 3000 грн (фіксована) та 1500 грн (погодинна), складення позовної заяви - 3000 грн (фіксована), 1500 грн (погодинна). З платіжної інструкції № 0366650000 від 27.03.2023 вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» перерахувало 43000 грн в рахунок надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 року про надання правової допомоги. В заявці на надання юридичної допомоги № 8 від 05.04.2023 ТОВ «Колект Центр» подало заявку на надання йому таких юридичних послуг та їх вартості: надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти вартістю 3000 грн, а також складання позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів - 6000 грн, що включає 4 години роботи за ціною 1500 грн за годину. З акта № 2 про надання юридичної допомоги від 16.06.2021 вбачається прийняття ТОВ «Коллект Центр» вищенаведених юридичних послуг, що надало йому АО «Лігал Асістанс». Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу можливе лише у разі заявлення відповідного клопотання сторони. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правничу допомогу відповідач не визнав, просив відмовити у їх стягненні, оскільки вартість консультації є завищеною, а позовна заява є шаблонним документом і не потребує детального вивчення судової практики та налізу законодавства. Твердження відповідача щодо невідповідності витрат позивача на правову допомогу через невідповідність розміру витрат та їх завищеність через нескладність позовної заяви суд відхиляє, оскільки, крім посилань на нормативно-правові акти, позов містить відображення аналітичної роботи по застосуванню норм права з конкретними обставинами даної справи. Окремо суд зазначає, що вартість правничої допомоги, яку АО «Лігал Асістанс» надало позивачу, відповідає кількості заяв по суті справи (позовна заява, відповідь на відзив) та змісту кожного із зазначених документів. Доказів на спростування розміру професійної правничої допомоги відповідач належними, допустимими та достовірними доказами не спростував, контррозрахунок не навів. Отже, фактичний обсяг правової допомоги, отриманої позивачем, реальність її надання та розмір витрат відповідають критерію необхідності, розумності й співмірності відносно складності справи. Таким чином, зважаючи на повне задоволення позовних вимог, за відсутності підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі і з відповідача слід стягнути 2684 грн судового збору та 9000 грн витрат на правову допомогу. На підставі ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 514, 530, 638, 652, 1054 України,

Outcome: approved