Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

19.02.2024 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 2013 року по 2015 рік перебував з відповідачем в цивільному шлюбі та проживали разом однією сім`єю. Від цих стосунків у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . На момент народження доньки вони проживали разом до 2015 року, потім стосунки припинили. У зв`язку з тим, що вони не перебували у шлюбі, відповідач зареєструвала дитину на своє прізвище на підставі ч.1 ст.135 СК України. Відповідач ніколи не заперечувала його батьківство, вона і в свідоцтві про народження доньки вказала його як батька дитини, але відповідно ч.1 ст.135 СК України, у зв`язку з тим, що не було спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою. На цей час вона продовжує без поважних причин ухилятися від надання спільної заяви до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про запис його як батька дитини. Не дивлячись на те, що він офіційно не записаний батьком дитини, все своє життя він визнавав її як свою дитину, весь час піклувався про дитину, забезпечував її матеріально та приймав участі у її житті. На теперішній час донька виявила бажання жити з ним за адресою: [ADDRESS] , та фактично на цей час проживає разом з ним. Про місце проживання дитини з ним відповідач також не заперечувала. Місце проживання дитини було також узгоджене зі службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. З метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, вважає, що в якості свідків мають бути допитані: [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , які можуть підтвердити обставини, на які він посилається стосовно предмету спору. Прохав: визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису про народження №29, складеного Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про народження [PERSON] , зазначивши батьком дитини - [PERSON] ; змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 23.02.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання. 03.04.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 24.04.2024 року в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. 24.04.2024 року представник третьої особи в судове засідання не з`явився, 24.04.2024 року подали заяву про розгляд справи у відсутність представника. 24.04.2024 року відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернуто до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» та оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність не надала, відзив на позов не подала. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народився позивач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1410123-2023 від 27.06.2023 року. [INFO] в с. Завороніжське Мічурінського району Тамбовської області російська федерація народилася відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №291493-2019 від 14.09.2019 року. Сторони з 2013 року по 2015 рік перебували в цивільному шлюбі та проживали разом однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Від цих стосунків у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Так, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.01.2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, встановлено, що [INFO] в м. Запоріжжя Запорізької області народилася [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №29, батьками якої зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Реєстрація народження дитини проведена відповідно ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно ч.1 ст.135 СК України №00032045855 від 10.08.2021 року. Відповідно інформації про виконання батьківських обов`язків батьками [PERSON] , наданої 12.07.2021 року Запорізькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №69, встановлено, що мати дитини [PERSON] намагається приділяти увагу доньці, але виконує свої батьківські обов`язки не в повній мірі, батько дівчини [PERSON] повідомив, що не знає місце перебування матері дитини, донька перебуває в реабілітаційному центрі. Згідно письмових пояснень [PERSON] від 14.07.2021 року на адресу Начальника відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей ЗМР встановлено, що остання називає батьком дитини [PERSON] . Згідно наказу Служби (управління) у справах дітей ЗМР №777 від 19.08.2021 року вирішено взяти на облік дитину, що опинилася у складних життєвих обставинах (проживання у сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини) - малолітню [PERSON] . Згідно заяви Районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району від 19.03.2024 року до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей ЗМР 16.01.2024 року з`явився [PERSON] та повідомив, що малолітня [PERSON] залишилася без батьківського піклування, так як мати дитини залишила її та пішла у невідомому напрямку, тому вирішено тимчасово влаштувати дитину в родину біологічного батька. Згідно наказу Служби (управління) у справах дітей ЗМР №142 від 16.01.2024 року вирішено тимчасово влаштувати малолітню [PERSON] в родину [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до прийняття рішення про її влаштування. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивача, дитина дуже любить позивача, вважає його своїм батьком, дуже схожа на нього, коли відповідач була вагітна, то сторони проживали разом, впевнена, що позивач є біологічним батьком дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю відповідача, сторони спочатку жили окремо, а коли донька завагітніла, то вони почали проживати разом за її адресою, потім вона з`їхала, а вони залишились проживати у її квартирі, донька забороняла спілкуватися з дитиною, потім дитину у відповідача вилучили, а доньку поклали в лікарню, після лікування дитину їй повернули, впевнена, що позивач є біологічним батьком дитини. Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 51 Конституції України, ч.2,3 ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно ч.2\~ст.125\~СК України\~якщо мати\~та батько\~дитини не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою,\~походження дитини\~від батька\~визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для\~визнання батьківства\~є будь-які\~відомості,\~що засвідчують\~походження дитини\~від певної\~особи,\~зібрані відповідно\~до Цивільного\~процесуального кодексу\~України. Позов\~про визнання\~батьківства може\~бути пред`явлений\~матір`ю,\~опікуном,\~піклувальником дитини,\~особою,\~яка утримує\~та виховує\~дитину,\~а також\~самою дитиною,\~яка досягла\~повноліття. Позов\~про визнання\~батьківства може\~бути пред`явлений\~особою,\~яка вважає\~себе батьком\~дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Наказом Мінюсту України від 12 січня 2011 року № 96/5 затверджено «Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» (далі - Правила). Згідно п.1.7 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Згідно п.2.1 Правил заява про визнання батьківства, яка є підставою для внесення змін, може бути подана до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про народження (крім випадків, коли актовий запис про народження складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) або за місцем постановлення рішення суду про визнання батьківства. Згідно п.2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в тому числі рішення суду про визнання батьківства. Згідно п.2.16.4 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Згідно п.2.22 Правил після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану. На свідоцтві проставляється штамп "Повторно". Свідоцтво про державну реєстрацію, подане заявником для внесення змін, анулюється та знищується у встановленому порядку. Відповідно п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~відповідно до\~статей 213,\~215\~ЦПК рішення\~щодо визнання\~батьківства (материнства)\~має ґрунтуватися\~на всебічно\~перевірених судом\~даних,\~що підтверджують\~або спростовують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~проти них,\~а його\~резолютивна частина\~-\~містити всі\~відомості,\~необхідні для\~реєстрації батьківства\~(материнства)\~в органах\~РАЦС (прізвище,\~ім`я\~та по\~батькові матері\~й батька,\~число,\~місяць і\~рік їх\~народження,\~громадянство,\~а також\~номер актового\~запису про\~народження дитини,\~коли та\~яким органом\~його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Верховний Суд у Постанові від 16.05.2018 року у справі №591/6441/14-ц роз`яснив, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач з позовом до матері дитини про визнання батьківства відповідно ст.128 СК України, з підстав того, що він є біологічним батьком дитини, однак реєстрація народження дитини була проведена за заявою матері на підставі ч.1 ст.135 СК України, так як на час\~народження дитини\~сторони не\~перебували у\~шлюбі,\~і спільної\~заяви батьків\~не було,\~а відповідач\~ухиляється від\~подання спільної\~заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Суд, дослідивши всі наявні докази у справі, в тому числі пояснення свідків, які підтверджують спільне проживання сторін у справі, ведення ними спільного господарства до народження дитини та спільне виховання і утримання дитини, вважає встановленою обставиною факт походження дитини від позивача [PERSON] , а тому визнає позивача батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та вносить відповідні зміни до актового запису про її народження, і змінює прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » за клопотанням позивача. Суд вважає, що визнання позивача батьком дитини відповідає її інтересам, при цьому негативних наслідків для дитини судом не встановлено. Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, будь-яких заперечень суду не надала, то суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачем не заявлено вимоги щодо розподілу судових витрат, то суд під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: approved