Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Великогаївська сільська рада Тернопільського району про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26.10.2000 року ВРАГС Тернопільської міської ради, актовий запис 1272. Окремою вимогою позивач заявив залишення дитини сторін спору, [PERSON] , 2015 року народження, проживати разом з батьком [PERSON] . Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий час сторони спору не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, не пов`язані сімейним побутом, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно. Щодо вимоги про залишення дитини сторін спору, [PERSON] , 2015 року народження, проживати разом з позивачем, останній зазначив, що бажає щоб один синів подружжя залишився з ним, оскільки перебуваючи за межами України з матерю, не зміг адаптуватися до умов проживання за кордоном. В судове засідання позивач не з`явився, забезпечив явку поважного представника, просять вимогу задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідачка судове засідання не з`явилася, будучи опитаною в судовому засіданні 13.03.2024 року за допомогою застосунку Whatsapp, пояснила, що не заперечує розірвання шлюбу, щодо вимоги залишення одного з синів сторін спору, [PERSON] , 2015 року народження, проживати разом з батьком [PERSON] , висловилася, що в інтересах безпеки дитини проживати за межами України, але загалом вона не заперечує, щодо проживання сина з батьком після розірвання шлюбу. Представник третьої особи в засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування, висловився, що відповідатиме інтересам дитини визначення місця проживання з батьком [PERSON] . Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26.10.2000 року ВРАГС Тернопільської міської ради, актовий запис 1272. Від шлюбу у них є троє дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , котрий є повнолітнім. 01.05.2023 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району позивачу видано довідку, що склад його сімї наступний: [PERSON] та їхні діти. 27.06.2023 року начальником служби у справах дітей Великогаївської сільської ради Тернопільського району складено Акт обстеження умов проживання дитини [PERSON] , 2015 р.н. в квартирі за адресою [ADDRESS] , змістом якого викладено, що для дитини відведено окрему кімнату, забезпечену повністю необхідними меблями, всіма засобами для навчання і виховання. В ході розгляду спору щодо розірвання шлюбу позивач зазначив, що в перші дні відкритого воєнного нападу російської федерації на Україну, відповідачка [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , виїхала за межі України та згодом оселилася в ФРН. В Україну повертатися не бажає. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що сторони не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, оскільки позивач підтримує викладені в позові обставини, натомість відповідачка, будучи опитаною в судовому засіданні 13.03.2024 року за допомогою систем застосунку Whatsapp, пояснила, що тривалий час проживає за межами України в Федеративній республіці Німеччина, та не має наміру повертатися, й не заперечує розірвання шлюбу; клопотань про визначення строку на примирення сторонами спору не заявлено. Відтак суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору Щодо вирішення питання залишення дитини сторін [PERSON] , 2015 року народження, проживати разом з позивачем пісдя розірвання шлюбу, суд наголошує на такому. Висновком органу опіки та піклування Великогаївської сільської ради, затвердженим виконавчим комітетом №220 від 10.11.2023 року встановлено, що на час візиту працівників (20.10.2023 року) дитина сторін спору [PERSON] , 2015 року народження, перебуває за межами України з матір`ю, там навчається в школі та паралельно дистанційно в Тернопільській ЗОШ №7. Працівником служби проведено бесіду з відповідачкою за допомогою за стосунку Вайбер, й в бесіді [PERSON] зазначила, що син перебуває з нею за кордоном, ходить до початкової школи. Котра є пріоритетною для особливих освітніх потреб розумового розвитку та фізично моторного розвитку,дитина також навчається у Тернопільській ЗОШ №7. Мати запевнила, що дужєе б хотіла, що б син залишався з нею й надалі, однак, оскільки вини на соціальному забезпеченні, мати не працює, вони не в змозі забезпечити належні потреби дитини. Тому не заперечує, щоб син проживав з батьком. Зі слів матері, вона не може повернутися до України. Разом з тим, у частинах першій та другій статті 161 Сімейного кодексу України зазначається, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд вказав, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про призначення місця проживання дитини. Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. При цьому первісно Суд, не вбачаючи достатніх підстав вважати про відсутність спору батьків щодо визначення місця проживання дитини, направляв матеріали в орган опіки та піклування для отримання висновку. Однак, з огляду на надані сторонами докази, та з урахуванням особистих пояснень відповідачки в судовому засіданні 13.03.2024 року за допомогою застосунку Whatsapp, Судом встановлено, що між сторонами вспір щодо місця проживання їхнього сина [PERSON] , 2015 року відсутній, адже останній з волі батька у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на території України, виїхав з матір`ю до Федеративної республіки Німеччина, де й проживає та відвідує шкоду; також з пояснень самого позивача встановлено, що маючи право на залишення ФРН на 21 день, як отримувачі соціальної допомоги, відповідачка з сином влітку 2023 року приїжджали на територію України, чим й була обумовлена присутність дитини 27.06.2023 року, коли складався Акт обстеження умов її проживання, що не спростовує того факту, що відповідачка з дітьми понад два роки проживає за межами України. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно з вимогами частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довів за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів факту проживання сина [PERSON] , 2015 року народження разом із ним, як і не подав жодного доказу на підтвердження проживання дитини разом із ним, як заявляв в позові, чи наявності між сторонами спору про місце проживання дитини. З огляду на наведене,

Outcome: partial