Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитними договорами у розмірі 35\~558,50 грн., з яких: 19\~558,50 грн. заборгованість за кредитним договором №137137959, 16\~000,00 грн. заборгованість за кредитним договором №11746-02/2021. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №137137959. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 31.12.2020 додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №130 від 20.04.2021 до договору факторингу №28/1118-01 ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №137137959. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належній йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №137137959 у розмірі 19\~558,50 грн., з яких: 5\~500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 14\~058,50 грн. сума заборгованості за відсотками. Крім того, 19.02.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] укладено кредитним договір №11746-02/2021, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» надає [PERSON] фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 29.10.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №29102021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 29.10.2021 до вказаного договору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №11746-02/2021 у розмірі 16\~000,00 грн., з яких: 4\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12\~000,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитними договорами №137137959 у розмірі 19\~558,50 грн. та №11746-02/2021 у розмірі 16\~000,00 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 15.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали надіслано учасникам справи, відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за зареєстрованим місцем проживання, відомості про яке отримано в порядку, визначеному ст. 187 ЦПК України). Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. 17.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір №137137959, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується надати [PERSON] кредит на суму 5\~500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Умовами договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позивачальником (а. с. 9-11). 17.02.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] грошові кошти (кредит) у розмірі 5\~500,00 грн. на виконання умов договору №137137959 від 17.02.2021 (а. с. 12). Як вбачається з доводів позивача, 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим договором. Разом з тим, вказаного договору суду не надано. Водночас, як доказ переходу до ТОВ «Таліон Плюс» прав вимоги до боржника за договором №137137959 від 17.02.2021 позивачем надано додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладену між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 в новій редакції. Відповідно до умов договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, викладеного в редакції згідно з додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 4.1 вказаного договору наявне право вимоги переходить від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» з моменту підписання ними відповідного реєстру вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги. Пунктом 1.5 вказаного договору встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прави вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма реєстру прав вимоги наведена в додатку №1 до цього договору (а. с. 13-15). Проте, додаткова угода №26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 не містить додатку №1, що зазначений у п. 1.5. Крім того, реєстру прав вимог до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, викладеного в редакції згідно з додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, який є його невід`ємною частиною, за яким засвідчено передачу права вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ТОВ «Таліон Плюс» до боржника за договором №137137959 від 17.02.2021, суду не надано. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належній йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги (а. с. 16-17). Водночас, з наданого суду договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 вбачається, що такий надано не в повному обсязі, оскільки після аркушу 3, зміст якого завершується п. 4.6 договору, слідує аркуш, що починається з п. 11.9 договору, а тому такий доказ не може братись судом до уваги як належний доказ у справі. Також, реєстру прав вимоги до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, який є його невід`ємною частиною, за яким засвідчено передачу права вимоги ТОВ «Таліон Плюс» ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до боржника за договором №137137959 від 17.02.2021, суду не надано. Матеріали справи містять витяг з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, з якого вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №137137959 на загальну суму 19\~558,50 грн. Однак такий витяг підписано лише представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з відтиском відповідної печатки та не містить підпису представника ТОВ «Таліон Плюс», що викликає сумніви щодо його змісту та можливості зміни такого змінено в односторонньому порядку (а. с. 18). Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами перехід права вимоги до боржника [PERSON] за договором №137137959 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», в подальшому до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №137137959 від 17.02.2021, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім того, судом встановлено, що 19.02.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №11746-02/2021, який остання підписала електронним підписом W12443, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» надає [PERSON] фінансовий кредит у розмірі 4\~000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 1.5 договору про надання фінансового кредиту №11746-02/2021 від 19.02.2021 датою укладення цього договору вважається дата передання грошових коштів на банківський рахунок клієнта (а. с. 24-25). 29.10.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено договір факторингу №29102021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до п. 1.2 договору факторингу №29102021 від 29.10.2021 перехід від ТОВ «ФК «Інвеструм» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «ФК «Інвеструм» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Вказаним договором визначено, що реєстр боржників це інформація, що стосується боржників, оформлена за формою, встановленою в додатку №1 (форма реєстру боржників в паперовому вигляді) і додатку №4 (форма реєстру боржників в електронному вигляді) до цього договору. Проте, договір факторингу №29102021 від 29.10.2021, наданий суду, не містить додатків №1 та №4. Разом з тим, слід зазначити, що з наданого суду договору факторингу №29102021 від 29.10.2022 вбачається, що такий надано не в повному обсязі, оскільки після аркушу, зміст якого завершується п. 3.10 договору та наступним «боржників, надавати фактору повідомлення у вигляді електронного листа, в якому», слідує аркуш, що починається з наступного «Додаток №4», а тому такий доказ не може братись судом до уваги як належний доказ у справі (а. с. 28-29). На доведення переходу права вимоги, позивач надав акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №29102021 від 29.10.2021 (а. с. 30). Крім того, матеріали справи містять витяг з реєстру боржників до договору факторингу №29102021 від 29.10.2021, з якого вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №11746-02/2021 на загальну суму 16\~000,00 грн. Однак такий витяг підписано лише представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з відтиском відповідної печатки та не містить підпису представника ТОВ «ФК «Інвеструм», що викликає сумніви щодо його змісту та можливості зміни такого змінено в односторонньому порядку (а. с. 31). Також, суд зважає на те, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З вищевикладеного випливає, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Таким чином, на підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивачем надано копію договору про надання фінансового кредиту №11746-02/2021, графік розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту, паспорт кредиту, а також складений ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунок заборгованості. Проте, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок відповідача, зокрема, позивачем не надано суду копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо. При цьому, ні в момент звернення до суду із даним позовом, ні під час розгляду справи, позивач не надав доказів на підтвердження зарахування відповідачу кредитних коштів (первинних бухгалтерських документів), клопотань про витребування відповідних доказів не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Таким чином, відсутні підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, зазначений в розрахунку, є правильним. При цьому, надані позивачем розрахунки заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такі розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому такі самі по собі без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником вони не є підтвердженням наявності заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факт перерахування відповідачу коштів за кредитним договором, не обґрунтовано наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку, як і не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором, у зв`язку із чим вимога про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №11746-02/2021 від 19.02.2021 не підлягає задоволенню. Беручи до уваги вищевикладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, відтак суд приходить до висновку про те, що сума сплаченого судового збору у розмірі 2\~684,00 грн. покладається на позивача. На підставі ст. ст. 16, 512, 514, 516, 526, 530, 1050, 1054, 1077 ЦК України,

Outcome: dismissed