Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Мотуз О.В.звернувся до суду з позовом до ДП «Східний ГЗК», в якому просить стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, у розмірі 245000,00 грн. без урахування податку з доходів з фізичних осіб. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 02.07.2003 року по 20.01.2023 року працював на шахті «Інгульська» Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на різних посадах у різних структурних підрозділах.20.01.2023 року позивача звільнено з роботи. За час роботи на підприємстві позивач отримав хронічне професійне захворювання. Відповідно до п. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 17.05.2023 року, встановлено наявність у позивача професійних захворювань.Згідно п. 17 вказаного акту професійне захворювання виникло за обставин: тривалий стаж роботи (19 років) в шкідливих умовах праці при виконання функціональних обов`язків машиніста млина в умовах тяжкої фізичної праці підвищеного рівня пилу та виробничого шуму, показники яких перевищують нормативні значення, що обумовлено технічним процесом на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК, з застосування засобів індивідуального захисту. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 12.06.2023 року серія 12 ААА № 138072 позивачу первинно безтерміново встановлено 60% втрати професійної працездатності. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 12.06.2023 року серія 12 ААГ № 388048 позивачу первинно безтерміново встановлено третю групу інвалідності. Позивач вважає, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, позбавленні можливості реалізовувати свої звички та бажання, тривалий процес лікування, постійне відчуття фізичного болю, відчуття страждань, стресу, депресії, а тому просить суд стягнути на його користь з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 245 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.03.2024 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи за наявними у справі матеріалами. 25.03.2024 року за вх. № 7441 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, вказавши, що 07.07.2023 року між позивачем та відповідачем, у зв`язку з отриманою позивачем інвалідністю та втратою працездатності укладено угоду про відшкодування моральної шкоди в сумі 6500,00 грн. Даним договором ДП «Схід ГЗК» зобов`язалось сплатити позивачу кошти в сумі 6500,00 грн. до 31.12.2024 року. Тобто, у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз, позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння. Вважає, що позов поданий передчасно. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. За таких обставин, суд вирішує справу без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач в період з 02.07.2003 року по 20.01.2023 року працював на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» горнорабочим (мельник), машинистом млина. Наказом від 20.01.2023 року №15 о/с позивача [PERSON] звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (а.с. 26-30). По факту виникнення у позивача хронічного професійного захворювання проведено розслідування та складено акт за формою П-4 від 17.05.2023 року про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Встановлено наявність у позивача професійних захворювань: радикулопатія попереково-крижова L5, S1, часто рецидивуючий перебіг з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больвоми та м`язо-тонічним синдромами нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «В», легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна дводібна сенсоневральна (неоросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху) (а.с.16-19). Згідно п.17 вищевказаного акту, професійне захворювання виникло за обставин: тривалий стаж роботи (19 років) в шкідливих умовах праці при виконанні функціональних обов`язків машиніста млина в умовах тяжкої фізичної праці підвищеного рівня пилу та виробничого шуму, показники яких перевищують нормативні значення, що обумовлено технічним процесом на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК, з застосування засобів індивідуального захисту. Згідно п.18 акту, причинами виникнення професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст кремнію діоксиду кристалічнийвід 10 до 70 % ІІІ клас небезпеки 2,6-2,9 мг/м3, при нормі 2,0 мг/м3; рівень фізичного навантаження, а саме: час перебування в робочій позі (% від зміни) незручна та фіксована 27,7-27,8 при нормі 25%, кількість вимушених (більше 30°) нахилів корпусу за зміну 152 при нормі51-100 відносяться до ІІІ класу 1 ступеню важкості трудового процесу. Рівень виробничого шуму непостійний до 93 дБА при ГДР 80 дБА. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 12.06.2023 року серія 12 ААА № 138072 позивачу первинно безтерміново встановлено 60% втрати професійної працездатності (а.с. 11). Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 12.06.2023 року серія 12 ААГ № 388048 позивачу первинно безтерміново встановлено третю групу інвалідності (а.с. 12). Відповідно до договору №18/719-10 про відшкодування моральної шкоди від 07.07.2023 року, підписаний між ДП «СхідГЗК» в особі генерального директора [PERSON] та [PERSON] , сторони дійшли згоди про те, що ДП «СхідГЗК» сплачує одноразову грошову виплату [PERSON] у розмірі 6500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання. [PERSON] відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювань. ДП «СхідГЗК» зобов`язалось сплатити вказану суму відшкодування до 31.12.2024 року (а.с. 42). Докази сплати коштів у відшкодування моральної шкоди в сумі 6500,00 грн. на день подання позову у матеріалах справи відсутні. В обґрунтування заперечення проти вимог позивача стороною відповідача вказано, що позивач скористався правом на одноразове відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням та отримає відповідну виплату, що в силу ч.5. ст. 23 ЦК України позбавляє позивача права повторно звертатися за відшкодуванням моральної шкоди. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо- геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як працівнику, належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. В своєму Рішенні від 27.01.2004 № 2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Судом відзначається, що у зв`язку із вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища об`єктивно викликають у позивача переживання, страждання, стрес та депресію. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (справа «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15. Суд звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, суд не погоджується з твердженням сторони відповідача що позивач скористався правом на одноразове відшкодування моральної шкоди у розмірі 6500,00 грн.,бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, яку [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача (більше 19 років), ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання (60%), глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, призначення позивачу третьої групи інвалідності безтерміново, характер професійних захворювань, їх наслідки для здоров`я позивача, та вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання в розмірі 150 000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Таким чином, моральна шкода, завдана внаслідок ушкодження здоров`я, підлягає оподаткуванню, оскільки перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 657,30 грн. пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial