Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Адвокат Явдошак О.О., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельні частки (паї) розмірами по 14,06 ум.кад.га, які перебувають у колективній власності ЗАТ «Рідний край», що в с. Прибилів Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала земельну частку (пай) після смерті чоловіка [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у зв`язку з тим, що Сертифікати на земельні частки (паї) були видані після смерті спадкодавців, а також містяться розбіжності у по батькові спадкодавця, в нотаріальному порядку позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що позбавляє його можливості оформити спадщину на спадкове майно. У зв`язку з цим також просила суд в мотивувальній частині рішення суду встановити факт приналежності [PERSON] » правовстановлюючого документу, а саме Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0076574 від 06.11.2018 року, виданого на ім`я [PERSON] ». Окрім цього, представник позивача просила суд витребувати у Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області копію спадкової справи № 290/2007. 22.02.2024 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також вказаною ухвалою зобов`язано Тлумацьку державну нотаріальну контору Івано-Франківської області надати суду належним чином посвідчену копію спадкової справи № 290/2007, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи, зокрема щодо майна: [PERSON] , померлої [INFO] , останнє місце проживання якої було с. Прибилів Івано-Франківського району Івано-Франківської області.. 05.03.2024 року на адресу суду з Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області надійшла копія спадкової справи № 290/2007. 10.04.2024 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області витребувано з Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області належним чином посвідчену копію спадкової справи № 408 та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , останнє місце проживання якого було с. Прибилів Івано-Франківського району Івано-Франківської області. 16.04.2024 року з Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області надійшла копія спадкової справи № 408/2005. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Явдошак О.О. не з`явились, однак у позовній заяві представник позивача просила розгляд справи провести у їх відсутності. Відповідач - [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести у його відсутності. У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданнісудового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] 06.11.2018 року було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0076573, виданий на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації від 08.06.1999 року № 296, зареєстрований 15.02.2019 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 66, згідно якого йому належало право на земельну частку (пай) розміром 14,06 ум.кад.га у землі, яка перебуває в колективній власності ЗАТ «Рідний край», що в с. Прибилів Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області (а.с. 4). Також на ім`я [PERSON] 06.11.2018 року було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0076574, виданий на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації від 08.06.1999 року № 296, зареєстрований 15.02.2019 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 67, згідно якого їй належало право на земельну частку (пай) розміром 14,06 ум.кад.га у землі, яка перебуває в колективній власності ЗАТ «Рідний край», що в с. Прибилів Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 04.07.1977 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 17). [PERSON] (відповідач), [INFO] , є їх рідним сином, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 18). Згідно копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] його батьками є [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (а.с. 18). [INFO] [PERSON] (дідусь позивача) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (бабуся позивача) прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] (дідусь позивача), успадкувавши належну йому земельну частку (пай), оскільки вона вступила в управління спадковим майном після смерті чоловіка [PERSON] (дідусь позивача), до дня смерті проживала разом з ним, вела з ним спільне господарство та проводила його похорон, що підтверджується випискою з погосподарської книги № 3 Прибилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області та довідкою Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 36 від 23.01.2024 року (а.с. 7, 8). Також [PERSON] (бабуся позивача) отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.12.2005 року на інше майно, яке не є предметом цього позову (а.с. 16). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 408/2005, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (дідусь позивача) (а.с. 79-85), з якої вбачається, що [PERSON] (бабуся позивача) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (дідусь позивача), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом та за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, та які б мали обов`язкову частку у спадщині немає. 16.12.2006 [PERSON] (бабуся позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). Ще за життя [PERSON] (бабуся позивача) посвідчила на ім`я онука [PERSON] (позивач) заповіт, яким заповіла йому все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 22.11.2000 року (а.с. 10) та копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 12.09.2006 року (а.с. 11). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (бабуся позивача), оскільки він у шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийнятя спадщини (а.с. 42). Відповідно до виписки з по господарської книги № 3 Прибилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за 2006-2010 роки та довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 36 від 23.01.2024 року [PERSON] (бабуся позивача) на день смерті проживала та була зареєстрована одна по [ADDRESS] (а.с. 7, 9). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 290/2007, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (бабуся позивача) (а.с. 41-59), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (бабуся позивача), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом та за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, та які б мали обов`язкову частку у спадщині немає. Однак позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (бабуся позивача), у зв`язку з тим, що Сертифікати на земельні частки (паї) були видані після смерті спадкодавців [PERSON] (дідусь позивача) та [PERSON] (бабуся позивача), а також у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0076574 вказано по батькові власника земельної частки (паю) « [PERSON] », тоді як по батькові спадкодавця « [PERSON] », що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області № 56/02-31 від 15.02.2022 року (а.с. 58-59). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити спадщину на спадкове майно - земельні частки (паї), в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах». У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 рокуу справі № 442/1904/20 (провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16». У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.01.2022 року по справі № 165/2486/19 (провадження № 61-1355св21). З позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності земельні частки (паї), які належали спадкодавцям, а тому позивач звернувся також з взаємопов`язаною вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даного факту має для нього юридичне значення та надає йому право на спадкування за заповітом. Так з копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0076574, виданого на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації від 08.06.1999 року № 296, зареєстрованого 15.02.2019 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 67, встановлено, що він виданий на ім`я [PERSON] , жительки с. Прибилів Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 5). Проте з довідки Прибилівського старостинського округу № 9 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 36 від 23.01.2024 року та виписок з погосподарської книги № 3 Прибилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області встановлено, що на території Прибилівського старостинського округу за адресою [ADDRESS] , згідно даних погосподарського обліку, була зареєстрована та проживала до дня смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 7-9). Також відповідно до словника власних імен людей « [PERSON] » та « [PERSON] » це одне й те ж ім`я (а.с. 21), Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт приналежності спадкодавцю - [PERSON] правовстановлюючого документу, де помилково вказано її по батькові, а саме Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0076574, виданого на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації від 08.06.1999 року № 296, зареєстрованого 15.02.2019 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 67, оскільки встановлення даного факту має для позивача юридичне значення та надасть йому можливість оформити спадщину у встановленому порядку. Отже на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на земельні частки (паї) в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] (бабуся позивачки), яка в свою чергу також успадкувала земельну частку (пай) після смерті чоловіка [PERSON] (дідусь позивача). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Статтею другою вищевказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Суд враховує, що відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже [PERSON] (позивач), будучи належним спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі [PERSON] , має право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на спадкові земельні частки (паї) на своє ім`я. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 368, 391, 392, 1216-1222, 1225, 1268 ЦК України (в редакції 2003р.), ст.ст. 81, 126, 131 ЗК України,

Outcome: approved