Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

У лютому 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що позивач з 12.12.2008 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають чотирьох дітей: неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду та, з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення із позовною заявою до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] письмово просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] , явку якого у судове засідання було визнано судом обов`язковою, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву не скористався. У своєму клопотанні від 22.02.2024 року відповідач підтвердив отримання ним копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками в системі «Електронний суд», у якій у нього наявний електронний кабінет та зазначив, що приймає участь у матеріальному забезпеченні дітей, на підтвердження чого надав виписку по рахунку. Також просив відкласти розгляд справи у зв`язку із добровільним врегулюванням спору. Вказане клопотання судом було задоволено, розгляд справи відкладено. У наступні судові засідання, призначені 15.03.2024 року, 04.04.2024 року та 23.04.2024 року належним чином повідомлений відповідач не з`явився, будь-яких заяв від нього не надходило. Суд звертає увагу, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі на підставі наявних матеріалів. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 12.12.2008 року зареєстрували шлюб (а.с. 10). Батьками неповнолітніх\~доньок:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~малолітньої доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та малолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11, 12, 13, 14). Діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем та підтверджується копією акта про обстеження житлово-побутових умов від 11.12.2023 року (а.с. 15). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Положеннями частини другої статті 51\~Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч.\~1-3\~ст.\~183\~СК України\~передбачено,\~що частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо\~стягуються аліменти\~на двох\~і більше\~дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ці ж самі положення викладені у в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.\~7\~Сімейного кодексу\~України визначено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На думку суду, надана відповідачем з його слів «виписка», не може бути належним та допустимим доказом, оскільки з неї не вбачається, що вона видана уповноваженою посадовою особою фінансової установи, не містить обов`язкових реквізитів документу, а саме: назви, установи, що його видала, дати видачі, часу формування. Окрім того, взагалі не зрозуміло, чи належить вказаний документ відповідачу чи іншій особі. Стаття 191\~СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на те, що малолітні та неповнолітні діти сторін знаходяться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, а також враховуючи те,\~що відповідач\~має забезпечити\~дітям не\~тільки мінімальний,\~а й\~достойний рівень\~життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 06.02.2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Окремо суд звертає увагу позивача, що відповідно до штампу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вхідним номером 4262, зазначена позовна заява була зареєстрована відповідальним працівником суду 06.02.2024 року, а тому, відповідно до ст. 191 СК України, стягнення аліментів слід почати з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 06.02.2024 року, а не з моменту підписання позовної заяви позивачем 01.02.2024 року. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved