Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] свої позовні вимоги до суду обґрунтував наступним. 09.02.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який розрізано [INFO] . В шлюбі народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . З часу розірвання шлюбу мати дитини [PERSON] проживає в м. Києві. Син [PERSON] постійно проживає з батьком, перебуває на його утриманні. Відповідач [PERSON] . За весь час проживання сина із позивачем, відповідач жодного разу не навідалася до сина, не телефонувала, ніяким чином не проявляла свого бажання виконувати батьківські обов`язки. Відповідач, не виходить на зв`язок, уникає спілкування з сином, встановити її місцеперебування для позивача виявилося неможливим, неодноразові заходи позитивного результату не дали. Позивач [PERSON] просив суд визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] з батьком. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача по справі [PERSON] адвокат Боднар Н.Б. в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Пояснила, що відсутні правові підстави для задоволення позову, адже відповідач не заперечує проти проживання неповнолітнього сина з батьком. [PERSON] \~дійсно проживає\~та працює\~в м.\~Києві.\~Вважає,\~що для\~дитини створені\~усі комфорті\~умови для\~проживання з\~батьком.\~ Допитаний у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що постійно проживає та бажає проживати з батьком. Представник Служби у справах дітей Барської міської ради Вінницької області Бородкіна Л.В. у судовому засіданні підтримала висновок комісії про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком. Суд, заслухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. 09.02.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який розрізано 02.07.2021 рішенням Барського районного суду. Від даного шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Згідно даних свідоцтва про народження [PERSON] його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з часу розірвання шлюбу мати дитини [PERSON] жодного разу не навідалася до сина, не телефонувала, не проявляла свого бажання виконувати батьківські обов`язки, не виходить на зв`язок, уникає спілкування з сином. Згідно висновку Органу опіки та піклування Барської міської ради Вінницької області «Про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] » від 31.01.2024 № 3, місце проживання [PERSON] , [INFO] , рекомендовано разом з батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під час\~вирішення спору\~між батьками\~про визначення\~місця проживання\~малолітньої дитини,\~необхідно всебічно\~й повно\~дослідити обставини\~справи та,\~взявши до\~уваги фактичний,\~емоційний,\~психологічний,\~матеріальний,\~віковий та\~медичний фактори,\~пропорційно й\~обґрунтовано оцінити\~відповідні інтереси\~та права\~кожної особи\~-\~як батьків,\~так і\~дитини,\~з урахуванням\~думки останньої,\~ухваливши рішення\~з дотриманням\~інтересів усіх\~учасників,\~найперше дитини.\~ За таких обставин, суд вважає, що найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення місця його проживання із батьком, який здатний забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При цьому у даному випадку визначення місця проживання дитини з батьком не означає їх розлучення із матір`ю. [PERSON] заперечень щодо цього не висловлює. [PERSON] не позбавлена можливості брати участь у вихованні дитини, спілкуватися з сином. За наявності підстав матір має право порушувати питання про зміну місця проживання дитини. [PERSON] здоровий, не має наркологічних захворювань, позитивно характеризується, має стабільний самостійний дохід, за рахунок якого має можливість забезпечити достойний рівень як свого життя так і дитини, має житло, що дає можливість в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи здоров`я дитини, місце навчання, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку про визначення місця проживання дитини разом з її батьком [PERSON] .

Outcome: approved