Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини», Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про відібрання дітей від матері та стягнення аліментів. Посилався на те, що малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживали разом із матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] . 20.08.2023 року до ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області надійшло звернення від Служби у справах дітей ЧМР про те, що за адресою фактичного проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та її співмешканець [PERSON] нанесли тілесні ушкодження малолітнім. За вказаним фактом працівниками поліції були внесені відомості до ЄРДР за №12023262020003194 від 24.08.2023 року за ч.1 ст.122 КК України. 23.08.2023 року, враховуючи наявну небезпеку для життя та здоров`я, а також неналежні умови проживання, дітей було вилучено та доставлено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» з метою повного та всебічного обстеження дітей. При огляді дітей були виявлені численні гематоми, що вказують на ознаки фізичного насильства. Мати дітей [PERSON] з 14.12.2022 року була зареєстрована в ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» з діагнозом «гостра інтоксикація марихуаною; гостра інтоксикація внаслідок поєднання вживання марихуани та стимуляторів». У подальшому, 13.09.2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради було прийнято рішення про недоцільність повернення дітей у сім`ю у зв`язку з тим, що [PERSON] повинна пройти відповідне лікування з метою запобігання подальшого вживання наркотичних засобів. Крім того, відповідачу потрібно знайти постійне місце проживання і створити належні умови проживання для дітей. Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №611/22 від 26.09.2023 року малолітніх дітей направлено в ОКНП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання. Також, позивач повідомив, що у квітні 2022 року вже порушувалось питання щодо вилучення малолітніх дітей від [PERSON] у зв`язку з тим, що дітей було виявлено на вулиці без матері. Наказами Служби у справах дітей Чернівецької міської ради №2/43 від 03.05.2022 року та №2/47 від 10.05.2022 року малолітніх [PERSON] та [PERSON] взято на облік як таких, що опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків. Рішенням ВК ЧМР від 29.11.2023 року вирішено надати до суду висновок про доцільність відібрання малолітніх дітей від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Враховуючи зазначене, зокрема те, що відповідач жорстоко поводиться з дітьми, систематично вживає алкогольні напої та наркотичні засоби, самоусунулась від виконання батьківських обв`язків по вихованню дітей, матеріальної допомоги не надає, вважає за доцільне відібрати малолітніх [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] . Просив відібрати малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Також просив стягнути аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Ухвалою суду від 01.03.2024 року у відкритті провадження у справі у частині позовних вимог до [PERSON] було відмовлено. Тоді ж, ухвалою суду від 01.03.2024 року було відкрито провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. 21.04.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила суду, що народила третю дитину та на даний час проживає у наданому їй приміщенні в будинку матері та дитини в Садгірському районі м.Чернівці. Власного житла та доходів не має, доглядає за новонародженою дитиною. Зазначила, що дійсно била свого старшого сина [PERSON] . У молодшого сина [PERSON] були наявні опіки, оскільки старший син [PERSON] вилив на нього побутову хімію, коли вона залишила їх самих удома. Раніше вона вживала наркотичні речовини, однак зараз не вживає. Вважає, що зможе забезпечити дітям належні умови проживання. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» позовну заяву підтримала. Зазначила, що малілітні діти на даний час перебувають у спеціалізованому будинку дитини. Хлопчики перебували у незадовільному стані, мати за ними недоглядала, не дбала про їх здоров`я. Вважає за доцільне залишити дітей у будинку дитини, оскільки мати на даний час не довела, що зможе забезпечити їм належні умови проживання та виховання. Представник третьої особи Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді позов підтримала, просила задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 21.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с.23). Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.18-19). 30.04.2022 року працівниками поліції було складено акти про те, що о 23 год. 10 хв. було виявлено на [ADDRESS] залишених без нагляду батьків малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які були одягнуті не по сезону та голодні (а.с.35-38). 12.05.2022 року Службою у справах дітей ЧМР було складено висновок про доцільність повернення дітей у сім`ю, з якого вбачається, що з [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо належного виконання нею батьківських обов`язків, та попереджено про відповідальність за їх невиконання (а.с.40). Наказами №2/43 від 03.05.2022 року та №2/47 від 10.05.2022 року малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було взято на облік, як таких, що опинилася у складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням батьками своїх батьківських обов`язків (а.с.41-42). Відповідно до актів проведення оцінки рівня безпеки дітей від 23.08.2023 року встановлено: низький рівень гігєни дітей у зв`язку з недоглядом та занедбаністю; поруч із дітьми відчувається неприємний запах; дитина одягнута в брудний одяг; наявні ознаки незабезпечення дітей належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, доглядом, який відповідає віку та сезону; помешкання, в якому проживає дитина, не пристосоване для її проживання, перебуває в антисанітарному стані. Висновок щодо рівня безпеки дитини небезпечно (а.с.6-15). Із дослідженого судом листа КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» від 24.08.2023 року, надісланого на адресу Служби у справах дітей ЧМР, встановлено, що 23.08.2023 року о 18 год. 30 хв. у супроводі працівників поліції та служби у справах дітей доставлені діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При огляді у обох дітей виявлені численні гематоми, що свідчать про ознаки насильства. Діти знаходяться на обстеженні та лікуванні (а.с.16). 24.08.2023 року по даному факту працівниками ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області було внесено відомості до ЄРДР за №12023262020003194 за ч.1 ст.122 КК України (а.с.17). Судом також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 14.12.2022 року була зареєстрована в ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» з діагнозом «Гостра інтоксикація марихуаною»; 05.09.2023 року з діагнозом «Гостра інтоксикація внаслідок поєднаного вживання марихуани та стимуляторів» (а.с.26). Рішенням Виконавчого комітету ЧМР №611/22 від 26.09.2023 року було вирішено направити малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в ОКНП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання. На період перебування дітей в закладі обов`язки опікуна по відношенню до них від імені держави буде здійснювати ОКНП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» (а.с.28). 13.09.2023 року Службою у справах дітей ЧМР було складено висновок про недоцільність повернення дітей в сім`ю, у зв`язку з необхідністю проходження відповідного лікування та знаходження постійного місця проживання матір`ю (а.с. 29). Окрім того, 12.12.2023 року Органом опіки та піклування ЧМР було складено висновок, відповідно до якого з метою соціального захисту малолітніх [PERSON] та [PERSON] , Орган опіки та піклування, вважає за доцільне відібрання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав (а.с.43-45). Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною третьою статті 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої, п`ятої\~статті 5 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України)\~держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених\~Конституцією України. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Положеннями частини першої статті 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. ЄСПЛ у пункті 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт ухиляння [PERSON] від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітніх дітей. При цьому суд приймає до уваги те, що мати застосовувала до малолітніх дітей фізичне насильство, що остання не заперечувала у судовому засіданні, перебуває на обліку в ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» у зв`язку з зловживанням наркотичними засобами. [PERSON] на даний час\~\~\~не має власного житла та з новонародженою дитиною перебуває у державному соціальному закладі на повному державному утриманні. Окрім того, суд враховує, що відповідач будь-якими доказами не довела, що змінила своє ставлення до дітей, припинила вживати наркотичні речовини та в змозі забезпечити малолітнім належні умови проживання та утримання. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї (стаття 9 вказаної Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Суд, при вирішенні даного спору, приймає до уваги незадовільний стан здоров`я малолітніх [PERSON] та [PERSON] , наявність у них ознак застосування насильства на час їх поміщення до лікувального закладу, а тому виходить із необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дітей, забезпечення їх піклуванням, лікуванням та захистом у спокійному та стійкому середовищі, з огляду на що приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. При цьому, суд звертає увагу на те, що мати, від якої відібрана дитина, не втрачає щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вона надалі залишається носієм обов`язку щодо виховання дітей, має право на особисте їх виховання та спілкування. Та обставина, що діти передані іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатна створити мати, й з цим напрямком вона повинна буде узгоджувати свою поведінку. Крім того, слід зауважити, що відібрання дітей у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом, оскільки відповідно до положень ч.3 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до частини четвертої\~статті 170 СК України\~при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої\~статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини другої\~статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, ураховуючи, що малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на період окремого проживання від матері потребують не лише догляду, а й матеріальної підтримки, а батьки зобов`язані утримувати своїх малолітніх дітей, суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дітей, з дотриманням принципу диспозитивності, тобто у межах заявлених позивачем вимог, підлягає задоволенню. Також, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави за розгляд справи, оскільки позивач був звільнена від його сплати при подачі позову відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved