Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] , помер батько позивача [PERSON] . У встановлені чиним законодавством строки позивач звернувся до п`ятнадцятої київської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті. За життя спадкодавцю [PERSON] на праві власності належала 1/5 частина квартири [ADDRESS] та 1/5 частина квартири [ADDRESS] . В ході оформлення спадкової справи нотаріусом Прядко Т.А. було встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек, постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ткачовою К.В. від 03.02.2020 року, при примусовому виконанні виконавчого листа №753/5091/18 виданого 03.08.2018 року Дарницьким районним судом м. Києва 03.02.2020 року, було накладено арешт на грошові кошти [PERSON] що містяться на рахунках відкритих в банківських установах. Постановою виконавця від 16.11.2018 року по вказаному виконавчому провадженню накладено арешт на нерухоме майно яке належало [PERSON] та розташовано за адресою: [ADDRESS] . Зазначено, що на примусовому виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження [NUMBER] яке було відкрито на підставі виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва №753/5091/18 від 03.08.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 99973,46 грн. яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 3379,51 грн заборгованості за відсотками у розмірі 91357,12 грн та штрафу у розмірі 5236,83 грн. 16.11.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та відомості про боржника внесені до єдиного реєстру боржників. 03.02.2020 року, державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. 24.10.2022 року, представником позивача по довіреності на адресу Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) направлено заяву про зняття арешту з майна [PERSON] на підставі закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу. Як вбачається з даних АСВП виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] завершено. Листом відповідача від 14.11.2022 року [NUMBER]/2 представника позивача було повідомлено про відмову в задоволенні заяви, щодо скасування арешту на майно [PERSON] , оскільки повернення виконавчого документу стягувачу за вказаних у відповіді обставин не має наслідків скасування заходів примусового виконання рішення суду. Відмова відповідача у задоволенні заяви [PERSON] про зняття арешту стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Оскільки виконавче провадження щодо [PERSON] завершено. Арешт на все майно покійного батька перешкоджає позивачу отримати свідоцтво на право на спадщину згідно ст. 1296 ЦК України. У позивача у зв`язку зі смертю спадкодавця виникло право на 1/5 частина квартири [ADDRESS] та 1/5 частина квартири [ADDRESS] , які входять до складу спадщини. Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги, щодо майна померлого батька то накладення арешту на його нерухоме майно та грошові кошти перешкоджає позивачу користуватися, володіти та розпоряджатися належним майном. Тому просить ухвалити рішення, яким зняти арешт з нерухомого майна, яке належало [PERSON] накладений постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Ткачовою К.В. та грошових коштів розміщених в банківських установах. Виключити відомості з Єдиного реєстру боржників щодо [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2023 року, по справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2023 року було витребувано з п`ятнадцятої київської Державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва, було залучено АТ КБ «Приватбанк» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року, по справі було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2024 року було витребувано з Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірену копію виконавчого провадження [NUMBER] яке було відкрито на підставі виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва №753/5091/18 від 03.08.2018 року. Позивач в судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні за обставинами зазначеними у позові. Додатково вказав, що накладеним арештом на майно та грошові кошти спадкодавця порушуються права позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про день та час проведення розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку. Представник третьої особи акціонерного товариства КБ «Приватбанк», надіслала на адресу суду письмові пояснення, в яких зазначено, що банк не визнає позовні вимоги позивача. Останній звернувся до суду з позовом, щодо скасування арешту з майна [PERSON] , який накладений постановою державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби (місто Київ), [PERSON] від 16.11.2018 року, по примусовому виконанню виконавчого листа від 03.08.2018 року, а також з грошових коштів накладених по тому ж виконавчому провадженню, постановою державного виконавця від 03.02.2020 року. На виконанні Дарницького ВДВС міста Києва ЦМУ МЮ ( м.Київ) перебував виконавчий лист виданий Дарницьким районним судом м. Києва від 03.08.2018 року. Виконавче провадження було відкрито 16.11.2018 року. В той же день державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та 03.02.2022 року постанову про арешт коштів боржника. 03.02.2020 року державним виконавцем було прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», з підстав відсутності у боржника майна на яке може бути звернуте стягнення. Відповідно до ч.5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно, пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків встановлених статтею 12 цього закону. Разом з тим, повернення виконавчого документу стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження, згідно вимог ст. ст. 39,40 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст. 40 зазначеного закону арешт накладений на майно боржника знімається лише у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу до суду, або до іншого органу, який його видав. Оскільки зазначене виконавче провадження не було закінчено, відтак немає підстав для зняття арешту з майна боржника, при цьому позивач помилково ототожнює поняття «закінчення виконавчого провадження» і «завершення виконавчого провадження». Крім того зазначено, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав. Відповідно до вимог закону, особа яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові , може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Мається посилання на відповідну практику Верховного суду, в якій зазначено, зокрема, що порушене право спадкоємця може бути захищено в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття з нього арешту. При цьому позивачем тільки заявлено позовну вимогу про зняття арешту з майна, без вимоги про визнання права власності. Тому АТ КБ «Приватбанк», вважає, позовні вимоги не доведеними та необґрунтованими та просили в задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи, надані пояснення підтримала в повному обсязі просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек від 26.09.2022 року на майно [PERSON] , зокрема квартиру [ADDRESS] накладено арешт постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ від 16.11.2018 року. Відповідно до постанови державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ від 03.02.2020 року, про арешт майна було накладено арешт на грошові кошти [PERSON] , які розміщені у банківських установах. Зі змісту свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.07.2021 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про право власності від 08.02.2008 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) №186-С/КІ від 01.02.2008 року квартира [ADDRESS] , загальною площею 90,3 квадратних метра, належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 11.07.2005 року виданого відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, квартира [ADDRESS] , загальною площею 33,7 квадратних метра, належить на праві спільної-часткової власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Зі змісту відповіді Дарницького відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Територіального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 14.11.2022 року, направленої на адресу [PERSON] , вбачається що по виконавчому провадженню, за яким боржником є [PERSON] , було накладено арешт на нерухоме майно та грошові кошти, які належали останньому. Для скасування арешту з майна та грошових коштів необхідно в повному обсязі задовольнити вимоги стягувача. З витребуваних матеріалів спадкової справи, щодо майна померлого [PERSON] , з п`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулись позивач [PERSON] та [PERSON] . З відповіді з відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 30.08.2021 року, вбачається, що у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Судом було витребувані належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 99973,46 грн. У вказаних матеріалах мається постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2018 року на підставі виконавчого листа виданого Дарницьким районним судом м. Києва №753/5091/18 від 03.08.2018 року. Державним виконавцем під час проведення виконавчих дій було надіслано до державних та контролюючих органів запити з приводу встановлення майна боржника [PERSON] . Згідно постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.02.2020 року, державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київа виконавчий лист виданий Дарницьким районним судом м. Києва №753/5091/18 від 03.08.2018 року, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 99973,46 грн., повернуто стягувачеві в наслідок не встановлення майна боржника на яке може бути звернуто стягнення. Відповідно до заяви [PERSON] , яка діяла в інтересах позивача [PERSON] про зняття арешту, остання звернулась до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ з заявою про зняття арешту з майна померлого [PERSON] та грошових коштів. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до правової позиції зазначеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналізуючи матеріали справи, суд враховує, що позивачем було пред`явлено позовні вимоги про зняття арешту з майна саме до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві, Центрального межригіонального управління міністерства юстиції ( м.Київ), а не до АТ КБ «Приватбанк», який є стягувачем по виконавчому провадженню за виконавчим листом №753/5091/18 від 03.08.2018 року, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Вказана банківська установа була залучена судом під час розгляду справи з власної ініціативи в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Враховуючи вимоги цивільно-процесуального законодавства суд позбавлений можливості притягнути вказану банківську установу в якості відповідача по справі без згоди на це позивача. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивачем з метою захисту свого права пред`явлено позовні вимоги не до належної особи, оскільки належним відповідачем у цій справі мав бути АТ КБ «Приватбанк», як особа в інтересах якої накладено арешт на майно. Вказана обставина є підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог. Окрім цього суд враховує, що згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Згідно з статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно із частиною першою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22 (провадження № 61-11005св22) зазначено правову позицію, згідно якої заявник як спадкоємець після смерті спадкодавця не був залучений стороною виконавчого провадження, в межах якого був накладений арешт на майно останнього, тому заявник не є суб`єктом права на подачу скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження, яке завершене. Законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Таким чином, порушене право спадкоємця може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову до особи в інтересах якої накладено арешт на майно, про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, а позивачем заявлено лише позовну вимогу про зняття арешту. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed