Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що з 2017 року по 2021 рік вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано рішенням Барвінківського районного суду Харківської області, від 05.04.2021 року, справа № 611/198/21. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . 02 липня 2021 року Барвінківським районним суду Харківської області виданий судовий наказ про стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліменів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумів розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно, починаючи стягнення з 01липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що зазначений рішенням суду розмір аліментів у повній мірі не задовольняє в цілому потреби дитини, адже на даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби у її забезпеченні. В зв`язку з цим, вважає , що аліменти повинні бути визначені у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки таке рішення не вплине на погіршення матеріального становища відповідача. Наразі дитина проживає зі нею, вона самостійно піклується про усі її потреби, займається вихованням та розвитком. При ухваленні рішення просить суд врахувати, що відповідач є працездатною особою та здатен гідним чином приймати участь у матеріальному забезпеченні спільної дитини. Крім того вказала, що з урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2024 році, швидкими темпами відбулося зростання цін, значне зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дітей, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав аліменти необхідно збільшити. Посилаючись на викладене просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, встановлений судовим наказом від 02.07.2021 року Барвінківського районного суду Харківської області, справа № 611/446/21, та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 29 березня 2024 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідача надійшов відзив із запереченнями на позовну заяву. Як на обґрунтування заперечень [PERSON] вказав, що позивач належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, в даному випадку винесення судового наказу, та станом на час звернення до суду з позовом. Будь - яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення витрат позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] не надала. 29 квітня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено що наразі аліментів які сплачує відповідач не вистачає навіть на найменші витрати пов`язані з дитиною, надала докази фінансових витрат на потреби дитини за неповний місяці квітень 2024 року. Вказала, що у зв`язку з воєнними діями в Україні вона разом з дитиною проживає у Польщі. Аліментів, які виплачує відповідач на дитину за рішенням Барвінківського районного суду Харківської області, у розмірі 1281,50 грн. не вистачає навіть на те, щоб оплатити садочок дитині, яка, окрім того, потребує належного харчування, одягу, лікування та культурного розвитку. Відповідач на даний час знаходиться на території Польщі, де працює та винаймає житло. Мінімальна заробітна плата в Польщі встановлена на рівні 4242 злотих і 4300 злотих. Тому зміна способу стягнення аліментів на дитину, у даному випадку, не поставить відповідача в скрутне матеріальне становище, а навпаки така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Посилаючи на зазначене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі, проти позовних вимог заперечує. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 березня 2018 року Барвінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.7) 02 липня 2021 року Барвінківським районним судом Харківської області видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька. При цьому, суд звертає увагу, що з аналізу обґрунтування позову, вбачається, що позивач фактично вказує на необхідність збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 486/466/18. З матеріалів справи вбачається, що з відповідача рішенням суду стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Фактично, позивачка заявляє вимоги про збільшення розміру аліментів, пред`явивши вимогу про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника аліментів та визначивши її розмір у 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, здоров`я та матеріального становища дитини. Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника, позивачці належить довести передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Разом з тим, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка обмежилися наданням суду копії свідоцтва народження дитини, копії рішення суду про розірвання шлюбу, копії судового наказу про стягнення з відповідача аліментів. Будь-яких доказів матеріального стану відповідача з часу винесення судового наказу про стягнення аліментів, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, матеріальних потреб дитини, його стану здоров`я, позивачкою, разом із позовною заявою, що визначено ч.2 ст.83 ЦПК України, надано не було, хоча це є її процесуальним обов`язком. Відповідних клопотань про витребування доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяву у порядку встановленому ст. 84 ЦПК України позивачем також не заявлено. У зв`язку з чим, суд погоджується та приймає до уваги заперечення відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву. Самі по собі доводи позивача щодо того факту, що відповідач на даний час працює на території Польщі та отримує дохід у розмірі 43 000 грн., без надання позивачем відповідних належних та допустимих доказів, є припущеннями, які суд до уваги не приймає, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України. Суд не приймає до уваги надані позивачем разом із відповіддю на відзив документи, оскільки відповідно до ч.8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом строк (ч.2 ст. 83 ЦПК України) до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Щодо посилання [PERSON] на збільшення зростання цін, збільшення витрат на харчування, лікування та оздоровлення, то варто зауважити, зазначене впливає як на матеріальний стан позивачки, так і відповідача по справі. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та 2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України,обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, вимоги ґрунтувалися на недопустимих у доказуванні припущеннях. Таким чином, враховуючи, що належних та допустимих доказів наявності обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, а також доказів наявності у платника аліментів відповідного доходу для визначення розміру аліментів в частці від такого доходу позивачкою не надано, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно з ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Разом з цим, оскільки у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed