Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

30.10.2023\~року позивач\~ТОВ «РОСВЕН\~ІНВЕСТ» звернувся\~до Кіровського\~районного суду\~м.Дніпропетровська\~з вищевказаним\~позовом до\~відповідача. В обґрунтування позову посилається на те, що 01.10.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та\~\~ [PERSON] \~ було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2426376, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». 15.07.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест України» було укладено Договір факторингу № 2-15072022, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест України» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест України» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до вказаного реєстру ТОВ «Росвен Інвест України» набуло права вимоги до відповідача в сумі 50 810 грн., з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 35 810 грн. - сума заборгованості за відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами у сумі 2481 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.12.2023 року вказану справу передано для розгляду за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 22.01.2024 року справу передано судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою від 22.01.2024 року суддя Кудрявцева Т.О. відкрила провадження у справі та\~призначила її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 11.03.2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Підодвірного Т.І. до суду подано відзив на позовну заяву ТОВ «Росвен Інвест Україна», відповідно до якого представник позивача позовні вимоги ТОВ «Росвен Інвест Україна» не визнає повністю. Зазначає, що приєднаний до матеріалів справи договір не містить підписів сторін договору. Згідно позовної заяви та копії поданого позивачем договору від 01.10.2021 року № 2426376, такий, нібито, укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача. Доказів укладення такого договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано. Отже, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору оренди майна з правом викупу між сторонами. Крім того, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Також, представник відповідача зазначає, що позивачем не направлено до суду жодного доказу нібито отримання відповідачем коштів. Позивач стверджує, що нібито набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 2-15072022 від 15.07.2022 року. Як доказ набуття права вимоги, позивач надає до суду договір факторингу № 2- 15072022 від 15.07.2022 року, витяг з реєстру боржників, та роздруківку яку сам позивач виготовив під назвою витяг з реєстру боржників, представник відповідача зазначає, що в договорі факторингу відстуні ПІБ відповідача. У вказаному договорі взагалі відстуня будь-яка інформація, щодо осіб за якими відступається право вимоги. Як вбачається із договору факторингу, перелік осбі повинен міститись у реєстрі боржників. Поданий позивачем реєстр боржників, із підписом сторін уклавших договір факторингу не містить жодної інфомації стосовно відповідача, у ньому відстуні ПІБ відповідача, підстави виникнення заборгованості, розмір такої заборгованості, та будь-які інші данні, які б свідчили, що договір факторингу та реєстр до нього мають якесь відношення до відповідача. Зазначає, що витяг з реєстру боржників, виготовлено позивачем самостійно, він не містить підписів всіх сторін, які укладали договір факторингу. Виготовлення витягу цілком залежить від волевиялвення позивача, а тому такий витяг не може свідчити про відступлення права вимоги від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ Росвен Інвест Укрїна щодо відповідача. Зважаючи на вищевикладене, просить відмвовити в задоволенні позову. Відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] -\~адвоката Підодвірного Т.І. на позовну заяву позивачем ТОВ «Росвен Інвест Україна» до суду не подано. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей\~3,\~627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.1\~ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч.1\~ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно\~ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч.6\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,\~12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно\~ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Судом встановлено, що 01.10.2021 р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем по справі [PERSON] було укладено Договір № 2426376 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями. Так ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 01.10.2021 р. направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір про надання коштів у позику № 2426376 після заповнення [PERSON] відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою https://credit7.ua/. Відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №2426376 на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор Н856, який відповідачем було введено (відправлено). Таким чином, 01.10.2021 р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.2 укладеного договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язало надати відповідачу грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Загальний розмір кредиту сторонами договору встановлено в розмірі 15000,00 грн. Відповідно до п.1.3 договору строк кредиту 30 днів. Згідно п.1.4. договору тип процентної ставки\~фіксована. За користування кредитом нараховують проценти на таких умовах: 1.4.1 стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору; 1.4.2 знижена процентна ставка становить 0,80% в день та застосовується на таких умовах. Якщо клієнт у межах строку, визначеного в п.1.3 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Клієнта відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку із чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (а у випадку пролангації до дати пролангації (не включно), але у будь-якому випадку більш ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.3 договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Згідно п.1.5 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає: 1.5.1 за стандартною кредитною ставкою 29653,85 % річних, 1.5.2. за зниженою ставкою 1253,68 % річних. Відповідно до п.1.6 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає: 1.6.1 за стандартною ставкою 23 955,00 грн., п.1.6.2 за зниженою ставкою 18 582,00 грн. На виконання умов укладеного договору 01.10.2021 р. ТОВ «Лінеура Україна» було перераховано відповідачу на банківську картку кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн. Зазначені обставини підтверджуються крім наданого суду позивачем розрахунку заборгованості, копією витягу з Реєстру боржників Додатку № 1 до Договору Факторингу № 2-15072022 від 15.07.2022 р. Відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконувалися, не сплачувалися щомісячні платежі в рахунок повернення кредиту та відсотків за його користування, тільки 05.11.2021 р. відповідачем було сплачено 10,00 грн. відсотків за користування кредитом, що відображено в розрахунку заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості, зробленого ТОВ «Росвен Інвест Україна», сума заборгованості відповідача згідно кредитного Договором №2426376 від 01.10.2021 року станом на 30.08.2023 р. складала 50 810,00 грн., з них: заборгованість по тілу кредиту\~15000,00 грн., заборгованість по відсоткам\~35 810,00 грн. (за період з 31.10.2021 р. по 30.08.2023 р. по 1,99% в день). 15.07.2022 р. року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено Договір Факторингу № 2-15072022, відповідно до yмов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новин кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників Додатку № 1 до Договору Факторингу № 2-15072022 від 15.07.2022 р. заборгованість [PERSON] за кредитним договором на дату відступлення права вимоги складала 50 810,00 грн., в т.ч.: 15000,00 грн. сума основного боргу, 35810,00 грн. сума нарахованих процентів. Стаття 634\~ЦК України передбачає можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частини 1, 3 та 5 ст.203 ЦК Українивизначають, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. ст.525,526,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Ст.1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. З наданих представником позивача суду доказів видно, що відповідач згідно укладеного Кредитного договору №2426376 від 01.10.2021 р. отримав від ТОВ «Лінеура Україна» кредит в сумі 15 000,00 грн. Розмір заборгованості по кредиту підтверджено позивачем належними та допустимими доказами, а саме розрахунком ТОВ «Лінеура Україна»\~первісним кредитом, яке не є банківською установою, а тому заперечення відповідача, що розмір заборгованості не підтверджено документами первинного бухгалтерського обліку суд вважає необгрунтованими. Суд критично оцінює твердження представника відповідача у відзиві на позов, що поданий позивачем реєстр боржників, із підписом сторін уклавших договір факторингу не містить жодної інфомації стосовна відповідача, оскільки зазначені твердження спростовуються наданими суду позивачем: Витягом з Реєстру боржників Додатку № 1 до Договору Факторингу № 2-15072022 від 15.07.2022 р. та копією платіжного доручення від 18.07.2022 р. № 8664 про перерахування коштів згідно договору факторингу № 2-15072022 від 15.07.2022 р. За вказаних обставин, на переконання суду вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 14000,00 грн. підлягають задоволенню. Суд вважає, що підлягають також задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 35810,00 грн., оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Лінеура Україна». Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що розмір заборгованості підтверджено належними та допустимими доказами, розмір заборгованості відповідачем не спростовано, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved