Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] (в особі представника адвоката Соколової Н.І.) звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] [INFO] за період з травня 2018 року по жовтень 2023 року включно у сумі 140758,93 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 03.08.2013 р. вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис № 439. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 16.07.2018 року шлюб між ними було розірвано. 04.06.2018 Запорізьким районним судом Запорізької області видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23.05.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Добровільно боржник аліментні зобов`язання виконував неналежним чином та не в повному обсязі, тому позивач звернула судовий наказ до примусового виконання. Згідно з розрахунком від 24.11.2023 №57030/6, складеним головним державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 31 жовтня 2023 року боржник мав заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 140758,93 грн. Позивачем зроблено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на загальну суму 1016670,26 грн. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з травня 2018 року по жовтень 2023 року включно, відповідно до розрахунку наданим державним виконавцем в розмірі 140758,93 грн. (а.с.1-3). 02.01.2024 р. відповідачем [PERSON] в порядку ст. 178 ЦПК України подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що відповідач, при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів приховала від суду наявність у нього інших утриманців, зокрема сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 12.11.2014 р. з нього були стягнуті аліменти на користь [PERSON] , про що позивачу було відомо. Крім того, на його утриманні перебуває матір-пенсіонерка, яка отримує пенсію в незначному розмірі, наразі близько 2600 грн. Маючи ще двох утриманців (сина [PERSON] та матір), не маючи постійної роботи та стабільних заробітків, він був неспроможний сплачувати аліменти на сина [PERSON] в зазначеному розмірі. Проте регулярно їх сплачував, хоча і в меншому розмірі. В період з 30.01.2019 р. по 16.02.2020 р. син [PERSON] постійно проживав з батьком та перебував на його утриманні, в ту чергу як позивач [PERSON] мешкала за кордоном. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24.11.2022 р. у справі №317/1297/21 відповідача було звільнено від сплати аліментів в зазначений проміжок часу та стягнуто з [PERSON] аліменти на його користь на утримання сина [PERSON] . Крім того відповідач не погоджується з наданим розрахунком від 24.11.2023 №57030/6, складеним головним державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки не в повній мірі відповідає дійсності, в ньому відсутня повна та достовірна інформація про сплату аліментів, які він перерахував на банківські картки позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , про що відповідачем до відзиву долучені квитанції та інші банківські та поштові документи про сплату зазначених платежів аліментів. Разом з тим відповідач посилається ще й на ту обставину, що 06.03.2021 р. ним укладено шлюб з [PERSON] , яка при укладанні шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». На момент укладання шлюбу [PERSON] мала двох малолітніх дітей-двійнят [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Батька у дітей не має, [PERSON] мала статус одинокої матері. 11.05.2021 р. від шлюбу з [PERSON] народилась дитина [PERSON] . [PERSON] наразі не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років і не має самостійних доходів, отримує державну допомогу на сина в розмірі 867,30 грн. Наразі ще троє дітей та дружина перебувають на утриманні відповідача. Сім`я відповідача визнана багатодітною і вони отримують відповідну державну допомогу, розмір якої наразі дорівнює 2100 грн. Відповідач вважає вказані обставини поважними причинами не сплати аліментів і наразі він не сплачує аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі через наявність в нього сімох утриманців. Оскільки позивач [PERSON] не надала належних та допустимих доказів наявності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, відсутні підстави для стягнення пені, тому просив в задоволенні позову відмовити (а.с.19-24). В судовому засіданні представник позивача адвокат Соколова Н.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач та його представник в задоволенні позову просили відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того відповідач зазначив, що перерахував аліменти на карту позивача, а вона зараз не визнає, що він сплачував їй грошові кошти. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 03.08.2013 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який був зареєстрований Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 331. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 16.07.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. 04.06.2018 Запорізьким районним судом Запорізької області видано судовий наказ про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23.05.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі вказаного судового наказу, Запорізьким відділом державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області було відкрито виконавче провадження. З травня 2018 року і до теперішнього часу відповідач не сплачує аліменти в повному обсязі у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості від 24.11.2023 №57030/6, складеним державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 31.10.2023 року заборгованість зі сплати аліментів становить 140758,93 грн., заборгованість нарахована за період з травня 2018 року по жовтень 2023 року включно (а.с.5-6). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Неустойка (пеня) за один місяць рахується за формулою: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Позивачем [PERSON] надано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з травня 2018 р. по жовтень 2023 р., загальна сума якої за увесь період прострочення становить 1016670,26 грн. Суд перевіривши розрахунок суми заборгованості зі сплати аліментів від 24.11.2023 №57030/6, виконаний державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приймає його до уваги при ухваленні рішення, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Частиною 4 статті 263\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі\~ЦПК України) визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду від 20.07.2020 у справі №362/4462/16-ц (провадження №61-10968св19), відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21, зазначено, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в нормах\~СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої\~статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У\~СК України\~не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи спір по суті, суд критично ставиться до заперечень відповідача наведених у відзиві з огляду на те, що\~розрахунок заборгованості\~зі сплати аліментів виконаний державним виконавцем Запорізького ВДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.11.2023 №57030/6 (а.с.5-6)\~не в повній мірі відповідає дійсності, оскільки\~докази добровільного надання матеріальної\~допомоги позивачу, на які посилається відповідач, не заслуговують на увагу, оскільки чеки та квитанції, долучені відповідачем, не містять інформації яка б підтверджувала виконання відповідачем обов`язку щодо сплати аліментів, тобто є неналежними доказами. Заперечення щодо перебування у\~шлюбі, наявність інших утриманців та тяжкий матеріальний стан, викликаний відсутністю можливістю знайти постійну роботу зі значним заробітком, не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати аліменти за рішенням суду. Також слід звернути увагу, що посилання відповідача на те, що в нього існують інші зобов`язання зі сплати аліментів не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, так як відповідачем не надано жодних доказів стосовно даних обставин та такі обставини є підставами для подання відповідної заяви про зменшення розміру аліментів. Таким чином, враховуючи, що відповідачем доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, тощо, не надано, також відповідачем не надано відповідних доказів щодо відсутності його вини, які б свідчили про його несвідоме ухиляння від сплати аліментів, тому в урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, враховуючи, що представник позивача просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, виходячи з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на суму 140758,93 грн., суд вважає що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі, що був встановлений на день звернення з позовом до суду та становить 1407 грн. 59 коп.

Outcome: approved