Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Представник позивача звернулася до Южного міського суду Одеської області з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що батько позивача [PERSON] , який помер [INFO] , проживав зі своєю дружиною, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належала на праві власності позивачу з батьком в рівних частках. Спадкоємцями першої черги є: діти від першого шлюбу позивач, її сестра [PERSON] , яка відмовилась від спадщини на користь позивача та дружина батька [PERSON] 14.03.2023 державним нотаріусом Бураковою О.І. видані свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу на 1/3 частку та відповідачу на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , належної спадкодавцю. Крім спадкового майна у вигляді частки квартири, ще були спадкові кошти після смерті [PERSON] . За життя [PERSON] був клієнтом банку «МТБ» і мав кошти на рахунку в сумі 89000 грн. На момент смерті батька ця сума була в нього на рахунку. 01.02.2022, при бесіді з відповідачем, остання зізналася, що зняла з рахунку батька 30000 грн на поховання, а решту з картки у розмірі майже 60000 грн, позивач вважає, що відповідач перевела на свою особисту картку. 26.05.2023 позивач зверталась з заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові внески, які зберігаються на рахунках у ПАТ «МТБ БАНК» та отримала відповідь 11.07.2023 про те, що видати свідоцтво про право на спадщину на грошові внески не можливо, так як на рахунках в ПАТ «МТ БАНК» на ім`я [PERSON] кошти відсутні. Грошові внески, які перебували на рахунку померлого на день його смерті, були незаконно зняті відповідачем і частково переведені з рахунку спадкодавця на її рахунок. Враховуючи вищенаведене, позивач просить поділити спадкове майно, стягнувши з відповідача на її користь спадкові кошти в розмірі 2/3 частини коштів у розмірі 59811,71 грн. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 30.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження\~та призначено підготовче засідання. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 26.03.2024 витребувано з Южного міського суду Одеської області цивільну справу №519/723/23 за позовом представника [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна для огляду в судовому засіданні, закрито підготовче провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, зазначивши що спірні кошти знаходить на рахунку померлого та були зняті відповідачем. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, а також матеріали цивільної справи №519/723/23 за позовом представника [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11). 12.06.2009 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про права власності на житло, виданого Фондом комунального майна Южненської міської ради 17.06.2009 кв. [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в по 1/2 частки. (а.с.12). З копії спадкової справи вбачається, що позивач звернулась із заявою до державного нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька. Також із заявою про прийняття спадщини звернулась відповідач дружина померлого [PERSON] . Донька померлого [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь дочки померлого [PERSON] 14.03.2023 державним нотаріусом Бураковою О.І. видані свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу на 1/3 частку та відповідачу на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , належної спадкодавцю. Відповідно до листа ПАТ МТБ «БАНК» від 14.03.2022 у [PERSON] станом на 21.02.2022 відкритих рахунків не має, залишок коштів на рахунках станом на день смерті [PERSON] складав: -№ [NUMBER] в розмірі 89443,11 грн, -№ [NUMBER] в розмірі 3,69 грн, -№ [NUMBER] в розмірі 4,55 грн. В провадженні Южного міського суду Одеської області перебувала цивільна справа №519/723/23 за позовом представника [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна та 19.12.2023 ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову. Ухвалою суду від 10.08.2023 по даній справі витребувано з ЦВ ПАТ МТБ «БАНК» відомості про рахунок [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , а саме яка сума була на рахунку на момент смерті [PERSON] і коли, ким і в якій сумі були зняті з рахунку [PERSON] грошові кошти (а.с.90-91 цивільна справа №519/723/23). На виконання даної ухвали суду надійшов лист від 22.09.2023 №01/145-01/ЮВ6-БТ, відповідно до якого на момент смерті [PERSON] , а саме станом на 30.12.2021 на рахунку була сума 89717,57 грн. Здійснені наступні операції по рахунку: 30.12.2021 зняття готівки в банкоматі (Григ.десанту 26) сума 2000 грн, 30.12.2021 покупка «Копійка» - сума 83,90 грн, 30.12.2021 покупка Аптека соціальна сума 732,80 грн, 30.12.2021 зняття готівки в банкоматі (Леніна 7/2) сума 10000 грн, 30.12.2021 зняття готівки в банкоматі (Леніна 7/2) сума 10000 грн, 30.12.2021 зняття готівки в банкоматі (Леніна 7/2) сума 10000 грн, 31.12.2021 переказ Р2Р. платник [PERSON] , отримувач [PERSON] (а.с.198-202 цивільна справа №519/723/23). Статтею 1216 ЦК України визначено спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входить до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом (стаття 1219 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України установлено, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Сторони є спадкоємцями першої черги. Відповідно до положень частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За приписами ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до глави 10 п.4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається позивач 26.05.2023 зверталась з заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові внески, які зберігаються на рахунках у ПАТ «МТБ БАНК» та отримала відповідь 11.07.2023 про те, що видати свідоцтво про право на спадщину на грошові внески не можливо, так як на рахунках в ПАТ «МТ БАНК» на ім`я [PERSON] кошти відсутні (а.с.16). Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19) зазначено, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За змістом пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Крім того, у відповідності до п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України в редакції 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/8397/16-ц, від 11 березня 2021 року у справі № 289/927/19. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частини перша, друга статті 1212 ЦК України). Отже померлому [PERSON] за життя належали грошові кошти, що знаходились на рахунку ПАТ «МТБ БАНК» у сумі 89717,57 грн, якими безпідставно в повному обсязі розпорядилась відповідач, що не заперечувалось її представником в судовому засіданні. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховний Суд у постанові 30 червня 2021 року від у справі № 678/688/17 розтлумачив норми статті 60 СК України: «Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення, за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя. Отже, за правилом статті 60 СК України грошові кошти у сумі 89717,57 грн, які належали померлому [PERSON] є спільним нажитим із відповідачем майном. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (кім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно положень постанови Пленуму Верховного суду України від 30травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» міститься роз`яснення, що у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. З врахуванням наведеного в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] частки спадкоємців на спірні грошові кошти становлять: [PERSON] 1/3 частки (1/6 частка успадкована після смерті батька + 1/6 частка сестри позивача [PERSON] , яка відмовилась на її користь) та [PERSON] 2/3 часток (1/2 частка шлюбна + 1/6 частка успадкована після смерті чоловіка). Позивач звернулася до суду через об`єктивні обставин, які позбавляють її можливості оформити спадкові права і отримати спадщину на майно, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, її право підлягає захисту судом. Оскільки позивачем реалізовано право на отримання спадщини у порядку ст.1268 ЦК України, за встановлених вищезазначених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково з урахуванням вищевказаних часток спадкоємців. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом другої групи довічно починаючи з 22.06.2020, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №729593 (а.с.119зв цивільна справа №519/723/23). Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп. Частиною 6 ст.141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~На підставі ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог (судовий збір сплачено в розмірі 1211,20 грн, ціна позову 59811,71 грн, задоволено судом 29905,86 грн або 50 відсотка) у розмірі 605,60 (1211,20*50%) грн. У зв`язку з наведеним, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору відповідно до розміру задоволених вимог у сумі 605,60 грн, сплачені при поданні позовної заяви, підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.1-2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Як пояснила представник позивача в судовому засіданні витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн сплачені позивачем під час розгляду цивільної справи №519/723/23. Враховуючи вищевикладене, що позивач понесла витрати під час розгляду іншої справи та вони не пов`язані з розглядом даної справи у задоволенні заяви про розподіл судових витрат слід відмовити у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Крім того суд звертає увагу, що процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (постанова ВС від 28.10.2020 у справі № 461/85/19).

Outcome: partial