Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

19 квітня 2024 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] ( [INFO] ,\~паспорт №\~ [NUMBER] ,\~виданий 05.05.2021,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~адреса реєстрації місця\~проживання:\~ [ADDRESS] )\~на строк\~шість місяців,\~яким визначити\~наступні тимчасові\~обмеження його прав, а саме: -\~заборонити перебувати\~в місці\~спільного проживання\~із заявником,\~ [PERSON] ,\~за адресою: [ADDRESS] ; -\~заборонити наближатися\~на відстань\~100\~м до\~заявника,\~до місця\~її проживання\~за адресою:\~ [ADDRESS] , місць її\~перебування та\~роботи. Посилалась на\~те,\~що вона,\~ [PERSON] , [INFO] \~перебуває в\~шлюбі з\~ [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим 17.08.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. На даний час в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться справа № 361/10913/23 за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу. До 01.10.2023 року вони разом проживали з її чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Проте 01.10.2023 рку [PERSON] зібрав деякі особисті речі і тимчасово виїхав із вищевказаної квартири. На даний час він проживає за адресою: [ADDRESS] . Заявник залишилася проживати разом сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 30.03.2024 року [PERSON] вчинив стосовно заявника домашнє насильство, про що вона повідомила поліцію та вказаний факт був зафіксований, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.03.2024 та її поясненнями, наданими 30.03.2024 інспектору СПДН- ВП Броварського РУП ГУ НП в Київській області, лейтенанту поліції Гначенку А.В. Так, 30.03.2024 року близько 16 год 10 хв її чоловік прийшов до квартири, в якій заявник проживає за адресою [ADDRESS] , вчинив сварку, а потім почав погрожувати, що виселить її з квартири. Далі він вхопив її за одяг, із застосуванням фізичної сили виштовхав її з квартири у під`їзд, зачинив двері та пішов в невідомому напрямку. Всі її особисті речі, документи, гроші залишилися в квартирі. Фактично [PERSON] своїми діями позбавив заявника доступу до житла та її речей, в тому числі тих, що необхідні їй для роботи (комп`ютер, документи та ін.). Він погрожував, що не пустить її до квартири, що вона не буде там проживати. Завяник зазначила, що інспектором СПДН Броварського РУП, лейтенантом поліції Герасименком О.В. 30.03.2024 строком на 10 діб був винесений тимчасовий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] : заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою. Також був складений адміністративний протокол відносно [PERSON] про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. На даний час матеріали справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП знаходяться на розгляді в Броварському міськрайонному суді Київської області. Заявник зазначила, що така агресивна, неконтрольована поведінка чоловіка негативно вплинула на стан її здоров`я, зокрема, її психологічний стан, викликала побоювання та хвилювання за подальше життя, оскільки вона лишися без нічого під дверима квартири, страх повторення домашнього насильства. Заявник була змушена звертатися до фахівців для надання їй медичної допомоги. Факт заподіяння заявнику психологічної шкоди підтверджується висновком психолога за результатами консультації від 02.04.2024. Так, за результатами консультації в неї були виявлені: страх за своє життя в момент скоєння домашнього насильства чоловіком; страх, що подія повториться; тривожність, збудженість, боязнь за власне життя та життя дитини; побоювання про втрату домівки і відповідно неможливості працювати, існувати нормальним життям, про неможливість подальшого безпечного проживання за вищевказаною адресою разом з сином. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста, психіатра [PERSON] . КНП ?Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут? від 09.04.2024 року заявнику за результатами звернення після події 30.03.2024 було встановлено діагноз - посттравматичний стресовий розлад. Крім того,\~внаслідок застосування\~фізичної сили\~ [PERSON] \~до заявника\~при виштовхуванні\~з квартири\~її були\~завдані синці\~та забої\~в ділянці\~тазу,\~що підтверджується\~консультативними заключенням\~терапевта КНП\~?Багатопрофільна лікарня\~інтенсивного лікування\~м.\~Бахмут? від\~06.04.2024\~року та результатами огляду ортопеда-травматолога ТОВ ?Медичний центр ?Добробут-поліклініка? від 08.04.2024 року, що спричинило тимчасову непрацездатність з 08.04.2024 року по 11.04.2024 р. Це не перший випадок вчинення її чоловіком домашнього насильства стосовно заявника. Під час спільного проживання її чоловік вже вчиняв насильство, зокрема, фізичне. Про один такий випадок вона описувала на прийомі в психолога 02.04.2024, чоловік, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння схопив її за волосся і з ванної кімнати тягнув по підлозі, тримаючи за волосся, до кухні. Також, він агресивно поводився, вчиняв сварки, навіть не зважаючи на перебування в квартирі дитини. Таким чином,\~заявник є\~постраждалою від\~домашнього насильства\~зі сторони\~свого чоловіка [PERSON] ,\~що підтверджується\~вищевказаними фактами\~та доказами,\~а тому враховуючи,\~наявність шкоди,\~завданої їй\~в результаті\~протиправних дій\~її чоловіка та з\~метою запобігання\~можливого повторення\~вчинення ним\~домашнього насильства, вважає,\~що наявні\~підстави для\~видачі обмежувального\~припису у\~вигляді застосування таких заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] : -\~заборона перебувати\~в місці\~спільного проживання\~(перебування)\~з заявником\~за адресою: [ADDRESS] ; -\~заборона наближатися\~на відстань\~100\~м до\~заявника,\~місця її\~проживання за адресою:\~ [ADDRESS] , місць її перебування та роботи. 22 квітня 2024 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявник свою заяву підтримала та просила задовольнити, пояснення надала аналогічно викладеним у своїй заяві. Крім того заявник пояснила, що із 30.03.2024 року [PERSON] не вчиняв відносно неї будь яких протиправних дій. В судовому засіданні представник заінтересованої особи проти задоволення заяви заперечувала та просила відмовити. Суд, вислухаши заявник та представника заявника, дослідивши письмові докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрованим 17.08.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 476, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторонами не заперечується та обставина, що вони із 01 жовтня 2023 року проживають окремо. Заявник проживає разом із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] за адресою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Згідно рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 06.02.2024 року за № 151 за заявою [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина, вирішено визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матірю [PERSON] , враховуючи інтереси дитини. Згідно Акту обстеження умов проживання № 689 від 21.12.2023 року, складеним головним спеціалістом відділу з організації роботи комісії з питань захисту прав дитини служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області [PERSON] та фахівцем із соціальної роботи Центру соціальних служб Броварської міської ради Броварського району Київської області [PERSON] умови проживання за адресою [ADDRESS] , задовільні. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 26.12.2023 року за адресою [ADDRESS] , складеним депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області VIII скликання [PERSON] зі слів заявника за даною адресою проживають: [PERSON] , син [PERSON] , які зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Як вбачається із витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрований з 27 червня 2018 року за адресою [ADDRESS] . Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.04.2024 року, [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою [ADDRESS] , яку зі слів заявниці вона здає в оренду. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.06.2017 року власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.03.2017 року власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . 30.03.2024 року [PERSON] був викликаний наряд поліції, складений протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення. У протоколі зазначено, що 30 березня 2024 року близько 16 год. 10 хв. за адресою [ADDRESS] чоловік [PERSON] [PERSON] , вчинив домашнє насильство. У поясненнях від 30.03.2024 року [PERSON] зазначила, що 30.03.2024 року близько 16 год. 10 хв. за адресою [ADDRESS] її чоловік [PERSON] повернувся після прогулянки на самокатах та відразу почав сваритись із нею та погрожувати тим, що гне буде впускати до квартири. Після чого почав штовхатися та виганяти із квартири. [PERSON] зазначила, що чоловік вчиняє домашнє насильство економічного та психологічного характеру. 30 березня 2024 року інспектором СПДН Броварського РУП, лейтенантом поліції [PERSON] строком на 10 діб з 30.03.2024 року по 09.04.2024 року був винесений терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] : заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою. У висновку психолога [PERSON] за результатами консультації від 02.04.2024 року зазначено, що у [PERSON] виявлені: страх за своє життя в момент скоєння домашнього насильства чоловіком; страх, що подія повториться (для повного усвідовлення наслідків даного домашнього насильства має бути проведено певну кількість психологічних консультацій); тривожність, збудженість, боязнь за власне життя та життя дитини під час перебування у квартирі наявні у Наталії починаючи з вечора 30.03.20924 року; дане домашнє насильтство призводить до роздумів щодо можливої втрати домівки і відповідно неможливості працювати, існувати нормальним життям, а також неможливість безпечного існування разом із дитиною за за вищевказаною адресою. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 09 квітня 2024 року, психіатра [PERSON] . КНП ?Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут? заявнику за результатами звернення встановлено діагноз F43.1 - посттравматичний стресовий розлад. Згідно консультативного висновку терапевта від 06.04.2024 року заявниці встановлений діагноз Т14 травма неуточненої ділянки тіла. Згідно інформаційної довідки від 06.04.2024 року заявниці зазначений діагноз Т14- неуточнена поверхнева травма неуточненої ділянки тіла. Згідно огляду ортопеда-травматолога ТОВ ?Медичний центр ?Добробут-поліклініка? від 08.04.2024 рок, зі слів пацієнтки [PERSON] зазначено травма у побуті (конфліктна ситуація в сімї, удар об твердий предмет) 30 березня 2024 року, що спричинило тимчасову непрацездатність з 08.04.2024 року по 11.04.2024 р. Діагноз клінічний забійне садно в ділянці тазу справа? Больовий та набряковий синдром. У висновку експертного дослідження № 043-107-2024 року, дата дослідження 22.04.2024 року зазначено, що При проведенні судово-медичного огляду гр. [PERSON] , [INFO] , з урахуванням наданої медичної документації на її ім`я, у останньої при зверненні по медичну допомогу станом на 06.04.2024, виявлені наступні тілесні ушкодження: -травма тазу справа: садно та синець в проекції гребеня здухвинної кістки справа. Необхідно загострити увагу на наступному: -п. 1.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (далі по тексту Правила) надано вичерпне визначення терміну ушкодження з медичної точки зору, тілесні ушкодження це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів фізичних, хімічних, біологічних, психічних. -у п. 2.3., п.2.3.2 Правил визначено таке: Легке тілесне ушкодження може бути таким, що: а) \~ \~ \~ \~спричинило короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності; б) \~ \~ \~ \~не спричинило зазначених наслідків. -2.3.5. Легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров я чи незначної стійкої втрати працездатності, - це ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів. Характер та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень, свідчать про те, до вони утворилися від травмуючої дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну вказаному опосвідуваною, тобто 30.03.2024 року, та не супроводжувалося розвитком небезпечних для життя явищ. Кожне з виявлених тілесних ушкоджень, відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно п. п. 2.3.5. та 4.6. Правил, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення синців, саден, крововиливів у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1\~Закону України\~?Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству? домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?). Згідно ч. 2 ст.\~26\~Закону України\~?Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству? обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною третьою статті 26\~Закону України\~?Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству? рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1\~Закону України\~?Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству? визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4\~ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів учасників судового процесу, встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564 св 19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971 св 19), тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що протиправна поведінка є систематичною та підтверджує вірогідність вчинення кривдником фізичного та економічного насильства щодо заявника, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?. Крім того, заявник у судовому засіданні зазначила, що після 30.03.2024 року її чоловіком [PERSON] не вчинялись відносно неї будь яких протиправних дій. Щодо тверджень заявника про систематичне застосування фізичного насилля відносно неї у минулому, нею таких доказів суду не надано. Таким чином, у розумінні Закону України\~?Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству? заявником не доведено, як не доведено і ризики, які можуть настати у майбутньому у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису, що є процесуальним обов`язком заявника у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Outcome: dismissed