Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

22 лютого 2024 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) звернулася до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом у якому прохає шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 24.02.2017 виконавчим комітетом Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, актовий запис № 2, - розірвати. Водночас позивачка прохає залишити їй прізвище « [PERSON] », стягнути з відповідача на її користь судові витрати (відповідно до включеного до позовної заяви розрахунку - 3711 гривень 20 копійок, з яких 1211 гривні 20 копійок судового збору, 2500 гривень витрат на правничу допомогу). Позов обґрунтований тим, що у їхньому шлюбі народилися спільні діти - доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вони проживали спільно однією сім`єю з вересня 2016 року. На теперішній час вони проживають окремо. Шлюбні стосунки вони не підтримують, спільне господарство не ведуть. З 2021 року їхнє сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, зловживає спиртними напоями з його ініціативи між ними постійно виникають сварки. Відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають у нашій сім`ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї. Позивачка неодноразово намагалася вирішити їхні особисті сімейні проблеми, але ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінилося, їхні відносини переросли в ще більш ворожі. В результаті їхніх розмов вони прийшли до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них обох побудувати нове життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю. Підставою, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, зокрема вагітність або ж недосягнення дитини одного року - відсутні. Їхні малолітні діти на даний час проживають із позивачкою та спору про місце проживання дітей між сторонами немає, діти залишаються проживати з позивачкою. Заходи досудового врегулювання спору не проводилися, оскільки розірвання шлюбу за таких обставин можливе лише за рішенням суду. Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалися. Позивачка вважає збереження подружніх відносин з відповідачем неможливим та таким, що суперечить її інтересам та інтересам їхніх доньок. Ухвалою від 06 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 04 квітня 2024 року. 04 квітня 2024 року у судовому засіданні оголошено перерву до 08 травня 2024 року у зв`язку з нез`явленням відповідача, судова повістка на ім`я якого повернута з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. У судове засідання 08 травня 2024 року сторони не з`явилися. До суду за вх. № 4840 представником позивачки подана заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача, одночасно прохає позов задовольнити, не заперечує проти заочного рішення суду. Відповідач про причини своєї неявки, суд не повідомляв, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судовою повісткою від 08.04.2024. З огляду на зазначене, зважаючи на положення пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач є належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення в порядку, визначеному частиною 4 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що з 24 лютого 2017 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Виконавчому комітеті Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, актовий запис № 2, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с.5). Від цього шлюбу сторони мають двох дітей доньок: [PERSON] , дата народження: [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.6), та [PERSON] , дата народження: [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Відомостей про існування спору про поділ майна чи визначення місця проживання дітей позовна заява не містить. Розірвати шлюб через органи державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки сторони мають малолітіх дітей. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки в цьому конкретному випадку, це суперечило б інтересам щонайменше позивачки, яка не хоче продовжувати подружні стосунки з відповідачем та миритися категорично не бажає. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися з відповідачем категорично не бажає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу є неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи думку позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу [PERSON] необхідно надалі іменувати цим прізвищем. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина 3 статті 115 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. При подачі позову до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому зазначена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Враховуючи вищевикладене, складність справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, з огляду на надані позивачкою документи (квитанція від 22.02.2024, розрахунок витрат за надання послуг з підготовки цивільного позову та відкопіювання документів, акт виконаних робіт, ордер на надання правничої (правової) допомоги, Витяг з Угоди на представництво інтересів у цивільній справі) та зважаючи на відсутність заперечень відповідача щодо розміру судових витрат, суд вважає достатнім розміром стягнення понесених на правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

Outcome: approved