Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, зазначивши, що відповідач у справі, [PERSON] , [INFO] являється матір`ю малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Батько дитини, [PERSON] , помер [INFO] . Малолітній [PERSON] , [INFO] навчається в Бердичівській спеціальній школі та перебуває на неповному державному утриманні на пансіоні. Всупереч чинному законодавству батьки жодного разу не забирали його в між канікулярний період, не цікавилися життям та здоров`ям сина. Після смерті батька дитини, [PERSON] , мати, [PERSON] , не забрала сина на зимові канікули з 22.12.2023 року. [PERSON] на даний час ніде не працює, утримує підсобне господарство - корову, свині, птиця, в будинку в достатній кількості запас дров, дитячого одягу та взуття, продуктів харчування. Періодично вживає алкогольні напої. При обстеженні умов проживання гр. [PERSON] за місцем проживання у [ADDRESS] та спілкуванні з матір`ю, було з`ясовано, що вона не має наміру забирати сина [PERSON] із закладу на зимові канікули і в подальшому, оскільки, з її слів, вона без чоловіка не може його виховувати і утримувати, крім того він через свій стан здоров`я та поведінку становить загрозу життю та здоров`ю її дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не створює належних умов для здорового фізичного, духовного та морального розвитку своєї малолітньої дитини. Просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Представник позивача клопотав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, про що вказав в заяві до суду. Відповідач до суду не з`явилась, клопотала про розгляд справи за її відсутності, позов визнає, подавши письмову заяву до суду. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач у справі, [PERSON] , [INFO] являється матір`ю малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Батько дитини, [PERSON] , помер [INFO] . Малолітній [PERSON] , [INFO] навчається в Бердичівській спеціальній школі та перебуває на неповному державному утриманні на пансіоні. Всупереч чинному законодавству батьки жодного разу не забирали його в між канікулярний період, не цікавилися життям та здоров`ям сина. Мати, [PERSON] , не забрала сина на зимові канікули з 22.12.2023 року. [PERSON] на даний час ніде не працює, утримує підсобне господарство - корову, свині, птиця, в будинку в достатній кількості запас дров, дитячого одягу та взуття, продуктів харчування. Періодично вживає алкогольні напої. При обстеженні умов проживання гр. [PERSON] за місцем проживання у [ADDRESS] та спілкуванні з матір`ю, було з`ясовано, що вона не має наміру забирати сина [PERSON] із закладу на зимові канікули і в подальшому, оскільки, з її слів, вона без чоловіка не може його виховувати і утримувати, крім того він через свій стан здоров`я та поведінку становить загрозу життю та здоров`ю її дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Вищевказані обставини стверджуються актом обстеження умов проживання від 02.01.2024 року; висновком органу опіки і піклування Ушомирської сільської ради відповідно до якого слідує про доцільність позбавити бітьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] ; рішенням Ушомирської сільської ради Коростенського району №6 від 12.01.2024 року, яким затверджено висновок органу опіки та піклування Ушомирської сільської ради про доцільність позбавити бітьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] ; довідкою Бердичівської спеціальної школи №5 від 09.01.2024 року. У відповідності до ст.164 СК України та враховуючи інтереси малолітніх мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Поведінка відповідача, який тривалий час взагалі не спілкується із сином, не виховує його, не цікавиться його життям та здоров`ям, та яка, знаючи про наявність в суді позову про позбавлення її батьківських прав, в судове засідання не з`явилась, натомість подала заяву про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, свідчить про її байдуже ставлення до дитини та про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Оцінивши усі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , а тому відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України її слід позбавити батьківських прав відносно дитини. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ст.142 ЦПК України 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню йому з державного бюджету, а решта понесених судових витрат на його сплату стягується з відповідача. При цьому позивач в силу Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому суд виходить з положень ст.142 ЦПК України і стягує з відповідачки на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Outcome: approved