Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача [PERSON] в порядку цивільного судочинства та просить стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 87845,43 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 04.01.2019. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 75 000,00 грн. Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбаченими договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 10.03.2024 має заборгованість у розмірі 87845,43 грн., яка складається з: 79746,57 грн. - заборгованість за тілом кредита, 8098,86 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. З цих підстав АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 04.01.2019 у розмірі 87845,43 грн та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 02.06.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 09.11.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів, а саме, виписки по рахунку за період 01.01.2019 по 02.11.2023; контррозрахунок від 08.11.2023 з поясненнями, у яких просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 10.01.2024 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про долучення до матеріалів справи виписки по рахунку за період 03.11.2023 по 03.01.2024. У судовому засіданні 15.01.2024 стороною відповідача надано суду викладене у письмовій формі вступне слово, в якому не погоджується із сумою заборгованості, серед іншого, у зв`язку з тим, що відповідач не був ознайомлений з фінансовими умовами кредиту, тому до нього не можуть бути застосовані жодні штрафні санкції. При цьому, відповідач не заперечує факт отримання кредитної картки. З таблиці, яка зазначена у контррозрахунку, зазначає, що вбачається, що тіло кредиту, яке було використано позичальником, становить 188047,88 грн., погашено позичальником - 201 403,45 грн, позивачем неправомірно було списано комісію, страхові платежі, предавторизацію, оскільки відсутні докази погодження з позичальником у сумі 65748,69 грн, які необхідно віднести до погашення заборгованості. Як вказує відповідач, з урахуванням суми коштів, внесених ним на погашення заборгованості за кредитом, фактично отримані та використані відповідачем кошти повернуті позивачу в повному обсязі, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості є необґрунтованими, у задоволення позову слід відмовити. Крім того, відповідачем зазначено, що Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який наявний в матеріалах справи, не містить особистого підпису відповідача, а тому їх не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 04.01.2019. 30.01.2024 на адресу суду від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором від 04.01.2019 у розмірі 46371,10 грн (46371,10 грн заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 46371,10 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту), а також понесені судові витрати. До заяви долучено розрахунок заборгованості за договором № б/н від 04.01.2019 станом на 17.01.2024. Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21.02.2024, судом долучено до матеріалів справи заяву про зменшення позовних вимог та прийнято її до розгляду. 06.03.2024 на адресу суду від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на заяву відповідача про долучення доказів, в якому просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, серед іншого, з огляду на те, на підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] - ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач у заяві. Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 04.01.2019, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети - заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що підписанням цієї анкети - заяви згодний з ст.634 ЦК України в повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських правил, які розміщені на офіційному сайті банку і які разом з пам`яткою Тарифами банку складають Договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Також до матеріалів позовної заяви долучено «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з якого вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,5% (42% на рік), вказано розмірі комісій та штрафів тощо. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. У подальшому відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Паспорт споживчого кредиту від 04.01.2019, в якому описана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагорода, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору тощо. Також вказує, що банком було надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Стосовно нарахування комісії за річне обслуговування за картками «Універсальна GOLD», представник позивача зазначив, що тарифами банку з обслуговування кредитної картки «Універсальна GOLD» передбачено, що з 01.04.2013 членський внесок за участь в GOLD клубі- 20грн./місяць. Також, зазначено, що відповідач помиляється щодо дійсних обставин справи, оскільки відповідачем було самостійно оформлено послугу «Страхування кредитного ліміту». Зауважив, що згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлявся. При цьому, у матеріалах міститься заява представника позивача, у якій відповідач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив. При цьому, у судовому засіданні 21.02.2024 відповідач та представник відповідача заперечували щодо задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 04.01.2019 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підтверджується копією анкети-заяви та не заперечується відповідачем. Так, 04.01.2019 відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк» та заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанк, яка містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема анкетні дані останнього, номери засобів зв`язку, тощо. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами, становлять договір банківського обслуговування, примірник якого відповідач отримав шляхом самостійного роздрукування. Своїм підписом відповідач підтвердив, що з довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлений, зі змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язався ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua. Таким чином, на підставі укладеного договору банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та результаті досягнення домовленості між сторонами щодо надання кредиту відповідач отримав кредитну картку, яку активував, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду, універсальна 55 днів пільгового періоду, універсальна CONTRACT, Універсальна GOLD", витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, паспорт споживчого кредиту. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.23) [PERSON] згідно кредитного договору б/н отримав картку № [NUMBER] , дата відкриття 04.01.2019, термін дії до 10/22, тип картки «Універсальна GOLD». Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту. Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії). Згідно з довідкою про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача, кредитний ліміт за кредитною карткою змінювався, складав станом на 04.01.2019 - 15000,00 грн, 15.09.2020 - 20000,00 грн, 18.12.2020 -30000,00 грн, 18.06.2021 - 50000,00 грн, 18.11.2021 - 75000,00 грн. (а.с. 22). Разом із позовною заявою банком також було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 04.01.2019, з якого вбачається, що станом на 10.03.2023 заборгованість за тілом кредита становила 79746,57 грн., заборгованість за простроченими відсотками 8098,86 грн. Як вбачається з виписки по договору №б/н за період 04.01.2019 по 15.03.2023, позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, зазначено операції, дати їх проведення, номера картки та суми валютування й залишку на картці. Так, у відповідності до вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Станом на день розгляду справи, АТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 46371,10 грн (46371,10 грн заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 46371,10 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту). Між іншим, слід зазначити, що 04.01.2019 відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В даній заяві відповідачем заповнено розділи щодо її персональних даних та місця проживання. Однак, у підписаній анкеті-заяві не зазначено типу банківської картки й бажаного розміру кредитного ліміту, також не зазначено процентної ставки (типу, розміру тощо), умов про встановлення відповідальності за порушення зобов`язань за кредитним договором. Тобто, підписана анкета-заява не містить жодних відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору саме на тих умовах, що були заявлені позивачем у своїй позовній заяві. Із виписки, виданої на ім`я відповідача за договором №б/н, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що відповідач користувався кредитними коштами, наданими банком за договором, у власних потребах, частково вносив кошти на погашення заборгованості за кредитом. Так, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, банк просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом. АТ КБ «Приватбанк», в обґрунтування зазначених вимог, а саме щодо розміру та порядку нарахування вказаних відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 04.01.2019 посилався, зокрема, на витяг з Тарифів банку, на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», як на невід`ємні частини спірного договору. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що надані витяги належними доказом бути не можуть, оскільки вони не підписані позичальником, ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Тарифи банку й в Умови та Правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку неможливо було застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяги не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19), за результатами перегляду в касаційному порядку рішень судів першої та апеляційної інстанції, ухвалених за наслідками розгляду спору у подібних правовідносин. Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 03 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, вбачається, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також Тарифи банку, з огляду на їх мінливий характер, у даному випадку не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві відповідача, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Стосовно підписаного відповідачем паспорту споживчого кредиту від 04.01.2019, в якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача за типом кредитного продукту «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД», слід зазначити, що у Паспорті є застереження про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майно та сімейний стан, розмір доходів тощо. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 зробив висновок, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. З урахуванням вищевказаного, паспорт споживчого кредитування не може вважатися належним доказом на підтвердження позиції банку, оскільки не містить відомостей про обраний відповідачем тип кредитування та умови нарахування пені, штрафних санкцій, тощо, оскільки містить інформацію, яка стосується як кредитної картки «Універсальна», так і кредитної картки «Універсальна Голд». Таким чином, даний документ, не може слугувати належним доказом досягнення між сторонами кредитного договору конкретних умов стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом, оскільки наявна у ньому інформація є попередньою (до укладення договору кредиту) та містить декілька типів кредитного продукту без зазначення, який саме з них обирає позичальник. Окрім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачав наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили комісійні платежі, розмір процентів, термін їх погашення тощо. Також, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18.03.2011 не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)». Як вбачається із банківської виписки по карті відповідача, яка наявна в матеріалах справи, у розділі «деталі операції» міститься колонка «списання відсотків за використання кредитного ліміту» із зазначенням наступних дат: - 01.05.2019 списано відсотків в розмірі 1029,40 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.06.2019 списано відсотків в розмірі 526,14 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.07.2019 списано відсотків в розмірі 496,17 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.08.2019 списано відсотків в розмірі 533,39 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.09.2019 списано відсотків в розмірі 527,77 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.10.2019 списано відсотків в розмірі 512,47 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.11.2019 списано відсотків в розмірі 529,27 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.12.2019 списано відсотків в розмірі 517,71 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.01.2020 списано відсотків в розмірі 533,06 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.02.2020 списано відсотків в розмірі 531,84 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.03.2020 списано відсотків в розмірі 493,51 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.04.2020 списано відсотків в розмірі 523,08 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.05.2020 списано відсотків в розмірі 509,76 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.06.2020 списано відсотків в розмірі 516,25 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.07.2020 списано відсотків в розмірі 509,34 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.08.2020 списано відсотків в розмірі 520,81 грн. за ставкою 3,5 відсотка; - 01.09.2020 списано відсотків в розмірі 495,37 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.10.2020 списано відсотків в розмірі 456,87 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.11.2020 списано відсотків в розмірі 460,60 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.12.2020 списано відсотків в розмірі 486,03 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.01.2021 списано відсотків в розмірі 593,23 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.02.2021 списано відсотків в розмірі 879,90 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.03.2021 списано відсотків в розмірі 840,13 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.04.2021 списано відсотків в розмірі 884,38 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.05.2021 списано відсотків в розмірі 838,71 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.06.2021 списано відсотків в розмірі 848,89 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.07.2021 списано відсотків в розмірі 818,79 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.08.2021 списано відсотків в розмірі 1164,22 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.09.2021 списано відсотків в розмірі 1273,59 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.10.2021 списано відсотків в розмірі 1309,42 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.11.2021 списано відсотків в розмірі 1295,58 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.12.2021 списано відсотків в розмірі 1319,71 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.01.2022 списано відсотків в розмірі 2480,20 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.02.2022 списано відсотків в розмірі 2497,92 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.03.2022 списано відсотків в розмірі 2217,99 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.05.2022 списано відсотків в розмірі 1257,00 грн. за ставкою 1,7 відсотка; - 01.06.2022 списано відсотків в розмірі 1298,90 грн. за ставкою 1,7 відсотка; - 01.07.2022 списано відсотків в розмірі 1337,10 грн. за ставкою 1,7 відсотка; - 01.08.2022 списано відсотків в розмірі 2763,34 грн. за ставкою 1,7 відсотка; - 01.09.2022 списано відсотків в розмірі 2763,34 грн. за ставкою 1,7 відсотка; - 01.10.2022 списано відсотків в розмірі 2674,20 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.11.2022 списано відсотків в розмірі 2763,34 грн. за ставкою 3,4 відсотка; - 01.12.2022 списано відсотків в розмірі 2674,20 грн. за ставкою 3,4 відсотка. - 01.01.2023 списано відсотків в розмірі 2763,34 грн. за ставкою 3,4 відсотка. Таким чином, загальний розмір нарахованої позивачем заборгованості за вказаними списаннями відсотків за користування кредитним лімітом за вказаний період становить 50239,26 грн. Суд приймає до уваги доводи сторони відповідача, що у позивача були відсутні правові підстави для нарахування вказаного виду зобов`язання та включення його в загальний розмір заборгованості за кредитом в якості процентів за користування кредитом. Крім того, за вказаний період відповідачем була нарахована комісія за послуги банку у сумі 5603,86 грн. та комісія за обслуговування (членський внесок) у сумі 460,00 грн. У Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Доказів на підтвердження узгодження між позивачем і відповідачем умов щодо нарахування комісій за обслуговування кредитною карткою суду також не надано. Відтак, з наданих доказів вбачається безпідставне та неправомірне нарахування комісій відповідачу за договором. Отже, вказані грошові суми мали бути зараховані банком у погашення тіла кредиту, яке станом на день розгляду справи становить 46371,10 грн чого банком зроблено не було. Стосовно заперечень сторони відповідача щодо неправомірного списання страхових платежів за договором «Страхування кредитного», слід зазначити, що наявні у матеріалах справи докази дають підстави стверджувати, що відповідачем було самостійно підключено послугу "Страхування кредитного ліміту". Продукт «Страхування кредитного ліміту» - це програма страхування, яка допоможе погасити заборгованість по кредитній карті за рахунок страхової компанії в разі втрати роботи. Оформити договір можна шляхом послідових дій в Приват24: в меню «Мої рахунки» > «Страховки» > «Оформити страховку» > «Страхування кредитного ліміту» або на сайті pb.ua: в меню «Інше» > «Страхування кредитного ліміту». Страховий платіж по продукту "Страхування кредитного ліміту" становить 0,9% від суми заборгованості по кредитній карті на останній день кожного місяця. Щомісячне списання здійснюється за допомогою кредитної карти. Таким чином, підключення послуги «Страхування кредитного ліміту» здійснюється за допомогою певного алгоритму дій, які має виконати клієнт. У свою чергу, відповідачем не доведено не вчинення ним самостійних дій для отримання цих послуг, недійсність договору страхування, неотримання кредитних коштів по вказаним програмам, а тому і неправомірність дій банку. Надаючи оцінку аргументам відповідача про неправомірне здійснення платежів з предавторизацією, зокрема «Предавторизація: WARGAMING», дати операцій 02.06.2019-03.06.2019,11.12.2020-12.12.2020, 12.12.2020-14.12.2020,12.12.-2020-14.12.2020, 19.12.2020-21.12.2020, 19.12.2020-21.12.2020, 19.12.2020-21.12.2020, 20.12.2020-21.12.2020, 04.01.2020.-05.01.2020, «Предавторизація: TEFAL», дата операції 06.09.2021-08.09.2021, суд враховує наступне. Предавторизація є інструментом, який дозволяє списати кошти після підтвердження операції. Платіжний провайдер передає запит банку-еквайру, а останній - банку-емітенту, який випустив картку. Емітент заморожує потрібну суму і надсилає відповідне повідомлення еквайру. Якщо угода відбулася, продавець надсилає платіжному провайдеру запит на перерахування коштів. Завдяки цьому продавець отримує гарантію оплати товару покупцем, а у разі анулювання торгової операції має можливість повернути всю суму або виконати кілька часткових повернень. Таким чином, списання коштів з приміткою «предавторизація» не є зарахуванням коштів на користь АТ КБ «Приватбанк» і не стосується умов кредитного договору, які мали бути погоджені сторонами. Ураховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач фактично отримав кредит та користувався ним, отже з останнього підлягала стягненню сума за тілом кредиту за вирахуванням платежів, які не пов`язані з банківським кредитом, а саме: заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками та комісій. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки відповідач не погоджував сплати відсотків за користування кредитними коштами, комісій за договором від 04.01.2019, суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків та комісій за користування цим кредитом. Натомість ця сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тобто списання банком внесених на погашення боржником коштів у рахунок погашення відсотків та комісій за користування кредитом, замість зарахування цих коштів на погашення тіла кредиту, є неправомірним та безпідставним. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову і стягнення з відповідача нарахованої Банком заборгованості за тілом кредиту, оскільки як правові, так і фактичні підстави для такого стягнення суду не доведені, а надані позивачем докази вказують на те, що реальна заборгованість за тілом кредиту у відповідача відсутня. Відмовляючи в задоволенні позову з цих підстав суд приймає до уваги правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20 (провадження № 61-2498св22). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші доводи та аргументи, наведені сторонами не впливають на вищевказані висновки суду. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору на рахунок позивача.

Outcome: dismissed