Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 25 листопада 2007 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 31.03.2017 року, шлюб між ними розірвано. Вказує на те, що відповідач є батьком неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того, вказує на те, що із відповідача за рішенням суду стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1300, 00 грн щомісячно, починаючи з 24 вересня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідач, як батько неповнолітніх: [PERSON] та [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо їхнього виховання та розвитку, не відвідує їх, не приймає участі у їхньому вихованні, не піклується про їхнє здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток та загалом не цікавиться ними, не спілкується та не бачиться із дітьми. Вказує на те, що відповідач не приймає участі у житті дітей. Всім необхідним дітей забезпечує вона та її теперішній цивільний чоловік. На підставі наведеного, позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того, посилається на те, що на даний час визначений судом розмір аліментів є вкрай недостатнім для забезпечення потреб та інтересів дітей. З моменту ухвалення рішення, діти виросли, і їхні потреби зросли теж, а її матеріальний стан погіршився, у зв`язку із зростанням цін на товари та послуги. Вказує на те, що відповідач має можливість утримувати дітей, а тому просить стягнути із відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків як батько. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи, відзиву на позов не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судовому засіданні Лотоцька Т.М. пояснила, що на засіданні комісії розглядалося питання позбавлення відповідача батьківських прав, надано висновок про доцільність позбавлення його таких прав. При цьому зазначила, що останній на засідання комісії не з`явився, місце перебування його невідоме. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважити дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод проголошує «1. Кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб». Отже, для вирішення питання, чи є втручання обґрунтованим згідно з п.2 статті 8, слід врахувати, чи переслідувало втручання законну мету і якщо так, чи було втручання необхідним, зокрема, чи було воно адекватною реакцією на суспільну необхідність, що не потребує зволікань. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Як вбачається з роз`яснень, які містять в п. 18 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Судом встановлено, що сторони: [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . Рішенням виконавчого комітету Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №8-1/2024 від 09.01.2024 року та висновком органу опіки та піклування вирішено визнати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час судового засідання було з`ясовано думку дітей [PERSON] та [PERSON] щодо можливості позбавлення батьківських прав їх батька [PERSON] . Так, [PERSON] повідомила, що батько до неї не телефонує, не цікавить її життям, ніким чином не бере участі у її житті взагалі, останній раз вона спілкувалася з батьком по телефону в травні 2023 року. При цьому зазначила, що вона колись хотіла спілкуватися з батьком, зараз не має бажання, втратила інтерес. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що останній раз спілкувався з батьком по телефону в травні 2023 року. Бажання спілкуватися з ним він не має, через його байдужість. При цьому зазначив, що батько жодним чином не цікавиться його життям, навіть не вітає на його день народження. Із довідки про результати психолого - педагогічного обстеження дітей [PERSON] та [PERSON] вбачається, що 15.12.2023 року проводилося обстеження психолога Молодійського ліцею за результатами такого обстеження психолог надав інформацію про те, що психоемоційний стан позитивний, діти у ситуаціях проективного вибору надають перевагу мамі, яка є важливою фігурою для них. При цьому психолог заначив, що при спілкуванні із [PERSON] у неї проявляється плаксивість через байдужість батька до неї, спостерігається образливість на батька через те, що він покинув їх у ранньому віці та не приділяє належної уваги їм. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] у 2013 році був засуджений за ч. 1, 2 ст. 307 КК України. На даний час місце його проживання та перебування невідоме. Так, за інформацією служби у справах дітей Хотинської міської ради [PERSON] [INFO] зареєстрований по [ADDRESS] , однак, там не проживає, його місце перебування невідоме. Отже, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться матеріальним, моральним, та духовним життям дітей, не цікавиться їхнім розвитком, що у сукупності суперечить інтересам дітей та може їм зашкодити. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських прав. Тому, ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , він не позбавлений права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги в частині зміни розміру стягуваних аліментів суд виходить із наступного. Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони. Як вже зазначалося, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти на даний час проживають разом із позивачкою. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 31.03.2017 року, шлюб між сторонами - розірвано. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.10.2018 року із [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1300, 00 грн щомісячно, починаючи з 24 вересня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Так, відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Так, відповідно до частин першої та другої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прийняття відповідного законодавства щодо зміни мінімального розміру аліментів, спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих аліментів. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 у справі № 581/638/17-ц (провадження № 61-11279св18). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років з 01 січня 2024 року - 2 563,00 грн, для дитини віком від 6 до 18 років - 3 196,00 грн. Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, зважаючи на збільшення витрат на їхнє утримання, потреби яких у забезпеченні зросли, погіршення матеріального стану позивача, суд дійшов висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дітей, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати, стану здоров`я дітей та матеріального становища платника аліментів, який є здоровою та працездатною особою, зобов`язаний працювати і надавати утримання своїм дітям, розмір аліментів слід визначити в сумі 2 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються зокрема із судового збору. У разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача (ст. 141 ЦПК України). Враховуючи, що судом задоволено в повному обсязі позов [PERSON] , а тому понесені нею судові витрати на сплату судового збору, у сумі 1211 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача - [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved