Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Позивачки звернувся в суд із названим позовом посилаючись на те, що рішенням Свалявського районного суду від 15.08.2023 року шлюб, укладений між ним та відповідачкою 19.10.2019 року (актовий запис № 17) та зареєстрований Стройненською сільською радою Свалявського району - розірвано. Зазначає, що за час перебування в шлюбі ними придбано автомобіль Opel Astra, д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , 2016 року випуску за 10800,00 дол. США., який було зареєстровано на відповідачку. Позаяк добровільної згоди про поділ спільного майна подружжя ними не досягнуто, просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію 1/2 частки ринкової вартості вказаного автомобіля в розмірі 202176,00 грн та понесені судові витрати. Учасники в судове засідання не з`явилися. Представник подав заву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на його задоволенні (а.с.40). Представник відповідачки подав заяву про розгляд справи у його та відповідачки відсутності, при ухваленні рішення просив врахувати висновок про вартість майна (а.с.45). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належним користувачем автомобіля Opel Astra, д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] є [PERSON] (а.с.6). З доданих позивачем до позовної заяви скріншотів сервісу AUTORIA, вбачається, що вартість схожих з предметом спору автомобілів становить від 404486,00 грн до 470951,00 грн (а.с.7-12). За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правовим змістом згаданої норми закону набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводи наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. За статтею 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Приписи ст. ст. 183 та 364 ЦК України передбачають право співвласника, який бажає виділу, у випадку якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. За змістом ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Однак, відповідно до висновків, викладених у п.п. 44-45, 50 Постанови ВП ВС від 08.02.2022 року (справа № 209/3085/20) Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 21.07.2007 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно звіту про оцінку майна №10-1/2023 від 24.10.2023 року, вартість автомобіля Opel Astra, д.н.з. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , 2016 року випуску, який належить, відповідно до свідоцтва [NUMBER] від 22.03.2022 року становить342263,53 грн (а.с.30-38). За правилами ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Щодо наданих, на підтвердження вартості спірного автомобіля, позивачем скріншотів сервісу AUTORIA, суд вважає, що згаданий доказ не є достовірним, відповідно до вищезгаданої норми Закону, оскільки не дає можливості об`єктивно визначити обставини справи - у даному випадку вартість транспортного засобу, та містить загальний характер і реального стану об`єкту поділу не відображає. Натомість, звіт про оцінку майна, наданий відповідачкою є об`єктивним доказом, який стосується безпосередньо об`єкту дослідження. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог і розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково.

Outcome: partial