Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивачка), звернулась до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач), про розірвання шлюбу, в якому вказала, що з 01.06.2007 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось, стосунки ще з 2021 року стали поступово погіршуватись. Сторони перестали знаходити порозуміння через різні погляди на сімейне життя. Все це призвело до втрати нормальних подружніх стосунків, вони існують лише формально, адже втратили почуття любові та поваги один до одного. З березня 2022 року проживають за різними адресами. За наведених обставин вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Тож, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 01.06.2007 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №531. Також вказала, що після розірвання шлюбу не бажає змінювати прізвище. Ухвалою суду від 20.01.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 20.01.2023 року та позовну заяву з додатками, які були надіслані відповідачу за адресою фактичного місця проживання, вказаної в позовній заяві (а.с.2), а саме: [ADDRESS] , - відповідач не отримав, поштове відправлення №0800100230131 (а.с.16) повернулося до суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У зв`язку з наведеним копія ухвали суду від 20.01.2023 року та позовна заява з додатками були повторно надіслані відповідачу на адресу реєстрації (а.с.13), а саме: [ADDRESS] . Проте, відповідач їх не отримав, поштове відправлення №0600245099000 (а.с.17) повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та з урахуванням вимог п.99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, тобто 30.01.2024 року. Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 01.06.2007 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї зареєстровано шлюб, актовий запис №531; прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.06.2007 року (а.с.6). За час перебування у шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.12.2012 року та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.03.2008 року (а.с.8, 7). Як вказала позивачка, а відповідач не скориставсь своїм правом заперечити проти цього, що подружнє життя між ними не склалось, стосунки ще з 2021 року стали поступово погіршуватись. Сторони перестали знаходити порозуміння через різні погляди на сімейне життя. Все це призвело до втрати нормальних подружніх стосунків, вони існують лише формально, адже втратили почуття любові та поваги один до одного. З березня 2022 року проживають за різними адресами. Враховуючи наведене збереження шлюбу є неможливим. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с.1), слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved