Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Вознесенської міської ради Миколаївської області, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 14 грудня 2011 року по 11 жовтня 2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 11 жовтня 2013 року рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач останній раз бачив доньку [PERSON] тоді, коли дитині було два роки, з того часу він не цікавиться життям доньки, не вітає її з днем народження, не телефонує, не сплачує аліменти, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків, прохала позбавити батьківських прав[PERSON] , [INFO] , по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2023 року справу передано на розгляд Арбузинського районного суду Миколаївської області за підсудністю. УхвалоюАрбузинського районного суду Миколаївської області суду від 13 листопада 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. УхвалоюАрбузинського районного суду Миколаївської області суду від 01 грудня 2023 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено орган опіки та піклування Арбузинської селищної ради Миколаївської області. Орган опіки та піклування Арбузинської селищної ради Миколаївської області надав суду письмове пояснення, в якому вказав, що сім`я [PERSON] в поле зору служби у справах дітей Арбузинської селищної ради не потрапляла. Розшуковими діями служби у справах дітей було встановлено, що [PERSON] дійсно до 2020 року проживав у с.Мар`янівка Первомайського району Миколаївської області. За повідомленням мешканців с.Мар`янівка Железняк разом з сім`єю вибув у 2020 році до м.Залізний порт Херсонської області, де знаходиться до теперішньої часу. Наразі територія окупована рф. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення про те, що після розірвання шлюбу приблизно до 2015 року відповідач проживав у м.Вознесенську. На її пропозиції зустрітися з дитиною він відмовлявся, посилаючись на те, що буде зустрічатися тоді, коли дитина виросте. Також не хтів спілкуватись з дитиною по телефону. З 2015 року їй про місцеперебування відповідача нічого невідомо. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради Миколаївської області Дроботун Л.М. не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - органу опіки та піклування Вознесенської міської ради Миколаївської області у судове засідання не з`явився, письмових пояснень по справі не надав. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом публікації оголошення на сайті суду, не подав відзив на позовну заяву. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, заслухавши позивача, її представника, представника органу опіки, свідків, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане 30 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції. У період з 14 грудня 2011 року по 11 жовтня 2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 11 жовтня 2013 року рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області шлюб було розірвано. За повідомленням Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 18 вересня 2018 року заборгованість по аліментів у відповідача [PERSON] станом на вказану дату складає 47495 грн. 88 к. З довідки Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області за № 2149/20.8-36/ від 29 березня 2023 року видно, що за період з 01 вересня 2022 року по 01 березня 2023 року позивач не отримувала аліментів відповідно до виконавчого листа, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі частини з усіх видів заробітку. 06 грудня 2019 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 16 серпня 2022 року шлюб був розірваний. 20 вересня 2022 року позивач повторно уклала шлюб з [PERSON] . Зі змісту довідки, виданої 06 вересня 2023 року за № 255/04 Вознесенською гімназією №4 Вознесенської МР, вбачається, що за місцем навчання дитини [PERSON] її батько [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю доньки не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Довідка, видана вуличним комітетом 21 вересня 2023 року свідчить про те, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] , разом з нею проживають: [PERSON] , [PERSON] . З довідки, виданою Арбузинською селищною радою 15 січня 2024 року за №4, видно, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає за місцем реєстрації. Вказаний факт також підтверджується актом від 15 січня 2024 року, складеним сусідами та депутатом селищної ради. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні показали, що з 2015 року відповідач [PERSON] доньку не відвідує, не спілкується з нею. Його місцеперебування на теперішній час невідоме. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як випливає з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухвалою суду від 11 січня 2024 року зобов`язано орган опіки та піклування органу опіки та піклування Вознесенської міської ради Миколаївської області надати суду письмовий висновок щодо вирішення спору між сторонами щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . На виконання вказаної ухвали суду орган опіки та піклування Вознесенської міської ради Миколаївської області надав лист від 29 січня 2024 року за № 298/01/01-021/11, в якому вказав, що неможливо з`ясувати позицію відповідача [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав через його фізичну відсутність, відсутність відомостей щодо його місця знаходження та обставин, які можуть перешкоджати виконанню ним батьківських обов`язків, тому відсутня можливість скласти об`єктивний висновок щодо доцільності позбавлення його батьківських прав. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у Постанові від 11 грудня 2023 року по справі №523/19706/19 висловила такі висновки про застосування норм права. Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо. Враховуючи вказану правову позицію, зваживши докази, надані суду, встановлені в судовому засіданні обставини, інформацію про можливе перебування відповідача на окупованій території України, з метою забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд приходить до висновку про можливість вирішення спору за наявними у справі доказами без висновку органу опіки та піклування. На підставі викладеного, суд вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки, оскільки відповідач тривалий час (понад десять років) самоусунувся від виконання батьківських обов`язків без поважних причин. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку буде відповідати інтересам дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved