Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

У вересні 2020 року ТОВ «Спортсервіс-СТМ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 222 913,22 грн., з яких: 159 335,22 грн. - інфляційне збільшення суми боргу та 63 578,00 грн. - 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання, а також понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 грудня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.28/39/07-Сна, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 262 500,00 грн. з процентною ставкою 13,35 % річних строком до 10 грудня 2014 року включно. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. 09 січня 2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Спортсервіс-СТМ» укладено договір № 96/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно якого до позивача перейшло право грошової вимоги до позичальника та поручителів, в тому числі майнових, за кредитним договором № 49.28/39/07-Сна від 11 грудня 2007 року. У позовній заяві вказано, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року у справі № 758/10580/14-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, частково задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 грудня 2007 року у розмірі 2 119 257,26 грн. Вказаним судовим рішення встановлено, що розмір заборгованості за кредитним договором становить у загальному розмірі 2 119 257,26 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 1 181 550,50 грн та заборгованості за відсотками в сумі 937 706,76 грн. Оскільки відповідач своєчасно не виконала свій обов`язок зі сплати заборгованості за кредитним договором, вона має нести відповідальність у вигляді сплати кредитору сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, за період з 01 жовтня 2018 року по 01 жовтня 2019 року. У зв`язку із викладеним, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортсервіс -СТМ» до [PERSON] про стягнення грошових коштів повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 11.08.2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Спортсервіс-СТМ» задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року скасовано та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20.10.2021 позовну заяву було повернуто позивачу (а.с. 70-71). Постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року апеля апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортсервіс - СТМ» (після перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг») задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 15.03.2024 до суду надійшла заява (Вхід №25870/24) представника позивача у якому останній просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача та прийняти рішення яким позов задовольнити.. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, при цьому, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.28/39/07-Сна, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 262 500,00 грн зі сплатою 13,35 % річних за користування коштами строком до 10 грудня 2014 року включно. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до боржників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року у справі № 758/10580/14-ц частково задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 грудня 2007 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] , у розмірі 2 119 257,26 грн звернуто стягнення на користь ПАТ «Дельта-Банк» на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 114,9 кв. м, що належить на праві власності в рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою від 28 вересня 2000 року та зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 2000 року, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною для реалізації 3 333 000,00 грн. У зазначеному судовому рішенні встановлено, що розмір заборгованості за кредитним договором станом на 15 січня 2015 року складає 2 119 257,26 грн і складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 1 181 550,50 грн та заборгованості за відсотками в сумі 937 706,76 грн. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2018 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 25 квітня 2018 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2018 року залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи, 09 січня 2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Спортсервіс-СТМ» укладено договір № 96/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно якого до позивача, який змінив своє найменування на ТОВ «Київенерго-Борг», перейшло право грошової вимоги до позичальника та поручителів, в тому числі майнових, за кредитним договором № 49.28/39/07-Сна від 11 грудня 2007 року, укладеним із [PERSON] . Суд встановив, що 19 липня 2021 року відповідачем на депозитний рахунок приватного нотаріуса КМНО Журавльової З.В. внесено грошові кошти в сумі 2 119 257,26 грн. для передачі ТОВ «Спортсервіс-СТМ» на виконання зобов`язання за кредитним № 49.28/39/07-Сна від 11 грудня 2007 року відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року у справі № 758/10580/14-ц, що підтверджується копією квитанції № 1 від 19 липня 2021 року. Вказані обставини встановленні постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року у справі №761/31312/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» до [PERSON] про стягнення грошових коштів, а тому у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України вказані обставини повторному встановленню не підлягають. Тобто, у спірний період з 01 жовтня 2018 року по 01 жовтня 2019 року відповідачем не було сплачено заборгованість за кредитним договором, а також не здійснювалось виконання рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що 14.09.2021 року ТОВ «СПОРТСЕРВIС-СТМ» на підставі протоколу загальних зборів учасників №1/2021 змінено назву на ТОВ «КИЇВЕНЕРГОБОРГ», що підтверджується копію протоколу та витягом, а дане питання не потребує винесення ухвали про заміну сторони, оскільки юридична особа позивача не зазнала ніяких процесів реорганізації, всі реквізити юридичної особи, які мали місце до зміни назви, залишились без змін (місцезнаходження, код ЄДРПОУ тощо). Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання»; «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має лише право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а тому після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені». Зазначений правовий висновок також міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) та є сталою. В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, рішенням суду у справі № 758/10580/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконане, заборгованість за кредитним договором, розмір якої визначений у цьому рішенні станом на січень 2015 року, відповідачем не погашена, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до вимог статті 625 ЦК України має право на отримання від відповідача нарахованих на вказану суму боргу 3 % річних у розмірі 63 578,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 159 335,22 грн. за період з 01 жовтня 2018 року по 01 жовтня 2019 року (такий період заявлений позивачем). Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19). Отже, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки відповідачем фактично утримувались (не повертались) позивачу кредитні кошти у розмірі 2 119 257,26 грн., саме на цей розмір, незалежно від того, з яких нарахувань він складається, нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. При цьому, як судом було зазначено, що стороною відповідача заборгованість сплачено тільки в 2021 році. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, виходячи з аналізу чинного законодавства, враховуючи правові висновки Верховного Суду, оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання відповідачем за період з 01.10.2018-01.10.2019 років у розмірі 222 913,22 грн., а відтак, його задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 2229,13 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved