Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

У березні 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІРА» про стягнення авансового платежу за попереднім договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що в лютому 2022 між сторонами було укладено Попередній договір. Відповідно умов Попереднього договору сторони взяли на себе зобов`язання укласти договір купівлі-продажу квартири в строк до 01.04.2022 включно. Відповідно до п.2 Попереднього договору, сторони домовились, що підтверджуючи свої зобов`язання укласти основний договір купівлі продажу квартири відповідно до умов цього попередньою договору, і з метою забезпечення його укладення, в момент підписання цього попереднього договору покупець передав, а продавці прийняли авансову суму, що становить 1 000 000,00 гривень, що еквівалентно 35373,00 доларів США за курсом Національного банку України. Договір купівлі-продажу між сторонами до 01.04.2022 не було укладено. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути кошти, однак її вимоги залишилися без виконання, в зв`язку з чим остання звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.09.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви пітримав, просив задовольнити з викладених обставин. У судовому засіданні представник відповідача проти вимог позовної заяви заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, надала суду відзив, в якому зазначила, про порушення позивачем правил добросовісної поведінки, зазначила, що позивачка не перебувала на території України, в період коли необхідно було укласти Основний договір, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на підстави та обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. 04.04.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НІРА» та [PERSON] був укладений Попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстрований в реєстрі за 329. Відповідно умов попереднього договору сторони взяли на себе зобов`язання укласти договір купівлі-продажу квартири в строк до 01.04.2022 включно. Відповідно до п.2 Попереднього договору, сторони домовились, що підтверджуючи свої зобов`язання укласти основний договір купівлі продажу квартири відповідно до умов цього попередньою договору, і з метою забезпечення його укладення, в момент підписання цього попереднього договору покупець передав, а продавець прийняв авансову суму, що становить 1 000 000,00 гривень, що еквівалентно 35373,00 доларів США за курсом Національного банку України. Пунктом 16 Попереднього договору визначено, що він набирає чинності з моменту підписання. Відповідно до п. 8 Попереднього договору, у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири без поважної причини у строк передбаченим цим договором (до 01.04.2022), продавець повинен повернути покупцеві одержану від нього суму забезпечення виконання зобов`язання, а також додатково сплатити таку ж саме суму. Згідно з п. 9 Попереднього договору, у випадку відмови (ухилення) покупця від покупки квартири без поважної причини у строк передбаченим цим договором, сума забезпечення сплаченого покупцем залишається у продавця і покупцеві не повертається. Договір купівлі-продажу між сторонами до 01.04.2022 не було укладено. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути кошти, однак її вимоги залишилися без виконання, в зв`язку з чим остання звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 1 - 3 ст. 635 ЦК України). Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору. Тобто, у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, може бути передбачена відповідальність сторін з того, чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій. Судом встановлено, що відповідно до п. 8 Попереднього договору, у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири без поважної причини у строк передбаченим цим договором (до 01.04.2022), продавець повинен повернути покупцеві одержану від нього суму забезпечення виконання зобов`язання, а також додатково сплатити таку саме суму. В той же час, згідно з п. 9 Попереднього договору, у випадку відмови покупця від покупки квартири без поважної причини у строк передбаченим цим договором, сума забезпечення сплаченого покупцем залишається у продавця і покупцеві не повертається. Загальновідомо, що 24.02.2022 року розпочалася повномасштабна війна РФ проти України. По всій країні, в тому числі у м. Києві на Київській області, розпочалися повномасштабні бойові дії. З початком війни, Міністерство юстиції України та ДП «Національні інформаційні системи» припинили доступ до державних реєстрів, зокрема, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю «НІРА» та [PERSON] , фізично були позбавлені можливості укласти договір купівлі-продажу квартири у встановлені Попереднім договором строки у зв`язку із загальновідомими форс-мажорними обставинами - початком повномасштабної війни. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, а також висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19, від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14-ц (провадження № 61-6475св20) та від 08 квітня 2021 року у справі № 640/19696/17 (провадження № 61-2624св20). Оскільки у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу нерухомого майна, платіж, переданий Товариства з обмеженою відповідальністю «НІРА» за попереднім договором є авансом та підлягає поверненню власникові. Грошовою одиницею України є гривня, як передбачено ст. 99 Конституції України. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. (ст. 192 ЦК України). Статтею 524 ЦК України визначено, що грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, а в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.533 ЦК України зазначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до постанови Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18, можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті і в такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, про що зазначено у Постанові КЦС ВС від 31.01.2024 № 753/14634/22. Згідно статті 36 закону України «Про Національний банк України», Національний банк розраховує та оприлюднює офіційний курс гривні до іноземних валют, облікову ціну банківських металів. Оскільки сторони в договорі визначили еквівалент гривні до іноземної валюти, зобов`язання мають виконуватися з урахуванням курсу гривні до іноземної валюти на момент виконання. Так на момент подачі позову до суду, офіційний курс долара за даними НБУ становить 36,5686 грн. за 1 долар США, тобто 30 000 доларів США станом на 17.02.2023 року становить 1 293 541,09 грн. З огляду на викладене з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1 293 541,09 грн, що станом 17.02.2023 року за курсом Національного банку України становило 30 000,00 дол. США. Також позивачем заявлено до стягнення 3 % річних 34340,84 грн - за прострочення повернення авансового платежу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15 (провадження № 14-727цс19). Отже, відповідно до ст.625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Здійснивши перевірку розрахунку, в межах заявленого позивачем періоду, суд встановив, що сума 3% річних від простроченої суми неповернутого авансу згідно ст.625 ЦК України, виходячи з сум, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, за період від 02.04.2022 року до 17.02.2023 року становить 34340,84 грн - 3% річних від простроченої суми неповернутого авансу З огляду на викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, що містяться в матеріалах справи, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності суд дійшов висновку щодо задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] . У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користьпозивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 13 278,82 грн.

Outcome: approved