Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 12 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» до [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 51164843 від 17 лютого 2020 року про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 8/1 у будинку [ADDRESS] та витребування майна відмовлено. Представник відповідача [PERSON] 17.04.2024 року звернулася до суду з заявою, у якій просить винести додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача 50000 грн.00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд заяви повідомлений належним чином, заяви та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представник відповідача в судовому засіданні заяву підтримала, просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до пункту 3 частини 1\~статті 270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У відзиві на позовну заяву представником відповідача [PERSON] було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 50000 грн. У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представником відповідача було зазначено про намір надати протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення докази понесених витрат на правову допомогу. 17 квітня 2024 року представником відповідача надано докази на підтвердження вказаних витрат. Враховуючи наведені обставини, наявні підстави для ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 17 листопада 2023 року [PERSON] , який діє в особі [PERSON] , уклав договір про надання юридичних послуг та правової допомоги з адвокатом Сергеєвою С.А. та за п. 4.1. вказаного договору сторони погодили, що вартість послуг адвоката становить 50000 грн., з яких 10000 грн. сплачуються клієнтом на рахунок адвоката протягом трьох діб з часу укладення даного одговору, 40000 грн. сплачуються за умови ухвалення рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог протягом 260 діб з часу ухвалення судового рішення у справі №591/10442/23. Відповідно до квитанції від 18.11.2023 року адвокатом Сергеєвою С.А. отримано від [PERSON] 10000,00 грн. (а.с.119-121,123). Заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, який підлягає розподілу, відповідачем не подана. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 Закону передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно зі ст.30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Верховний Суд у своїй постанові від 29.03.2024 у справі № 723/3547/22 (провадження №61-2457ск24) зазначив, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що: при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша\~статті 182 ЦПК України).Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.\~Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На переконання суду заявлений розмір витрат на правничу допомогу підтверджений належними доказами. Відповідно до умов договору розмір гонорару є фіксованою сумою. Представником відповідача у заяві про ухвалення додаткового рішення наведено опис робіт, які були виконані у зв?язку із наданням правової допомоги у даній справі. Враховуючи відсутність клопотання позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, заявлені та підтверджені документально витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги, у розмірі 50000 грн. 00 коп. підлягають стягненню з позивача.

Outcome: approved