Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

28.08.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання місця проживання дітей. В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Станом на 27.08.2021 року у провадженні Московського районного суду м. Харкова відкриті провадження щодо розірвання шлюбу між сторонами. Протягом всього шлюбу відповідач фактично не бере участь у вихованні дітей, а особливо після припинення сімейних відносин. Діти проживають за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані та проживають сторони. Вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Майстренка О.М. від 10.09.2021 року провадження у зазначеній справі відкрито в порядку загального позовного провадження. 04.01.2021 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому вважає позов безпідставним та передчасним. Вказував на відсутність спору, оскільки позивачка та діти проживають за адресою, за якою вона просить визначити місце проживання дітей, яке вже визначене та ніким не оспорюється (а.с.66-67). Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до авторозподілу справа передана судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. від 31.03.2023 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.07.2023 року закрито підготовче провадження. У судовому засіданні представник позивача просила визначити місце дітей разом з матір`ю, не зазначати конкретне місце проживання, пояснила, що з початком повномасштабного вторгнення РФ позивач разом з дітьми евакуювалася, на даний час проживає у Німеччині. Діти ходять до школи, забезпечені всім необхідним, а головне перебувають у безпеці. Щотижня діти спілкуються із батьком. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився з невідомих причини, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Третя особа у судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань до суду не подавала. Заслухавши представника позивача та позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до такого висновку. Встановлено, що згідно зі свідоцтв про народження батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.10.2021 року, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 23.02.2022 року, у справі № 643/11920/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до судового наказу Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/11602/21 від 30.06.2021 стягнуто з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 25 червня 2021 року, до досягнення дітьми повноліття. 07.02.2024 року Московський районний суд м. Харкова у справі 643/8263/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя ухвалив рішення, яким задоволені первісний та зустрічний позови. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальна площа квартири становить 68,50 кв.м, в порядку поділу спільного майна подружжя. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальна площа квартири становить 68,50 кв.м, в порядку поділу спільного майна подружжя. Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на автомобіль марки CHEVROLET AVEO, сірого кольору, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки CHEVROLET AVEO, сірого кольору, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 74000 грн. Позивач та її діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок) №148 Харківської міської ради від 28.07.2021 № 174 [PERSON] , [INFO] , відвідує вказаний навчальний заклад (а.с. 12). Відповідно до листа Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 64 Харківської міської ради від 02.08.2021 [PERSON] , [INFO] , навчається у вказаній школі з 30.08.2019 року (а.с. 21). Відповідно до листа № 408 від 06.08.2021 року малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають під наглядом фахівців Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 7» Харківської міської ради (а.с. 17). У судовому засіданні суд заслухав малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка досягла 10-річного віку. Він вказав, що хоче проживати разом з матір`ю. Також повідомив, що вони разом з іншим братом та матір`ю проживають у Німеччині, живуть у трикімнатній квартирі. Він та брат мають окрему кімнату, де є все необхідне для навчання. Він та його брат навчаються у школі. Щотижня він спілкується з батьком. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності із вимогами ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини передбачено, що найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини передбачено, що суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи встановлено, що на даний час, матір в умовах повномасштабного вторгнення РФ в Україну вивезла синів за кордон, до Німеччини. Матір та діти зареєстровані у м. Харкові, у місті, яке систематично піддається ракетним та іншим обстрілам. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги обставини, що мають істотне значення для її вирішення, насамперед, інтереси самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів дітей, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У зв`язку з цим, суд приходить до задоволення позовних вимог у повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved