Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

21.02.2024 [PERSON] звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовною заявою до АТ «Одеський припортовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.07.2003 він був прийнятий до АТ «Одеський припортовий завод» - наказ №234-к від 07.07.2003. 28.11.2023 позивач був звільнений з займаної посади за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України наказ №582-к від 23.11.2023, оскільки відповідач не сплачував заробітну плату тривалий час. В день звільнення за власним бажанням 28.11.2023 [PERSON] була видана трудова книжка та повідомлено про відсутність розрахунку, оскільки відсутні кошти у товариства. Починаючи з липня 2023 року АТ «Одеський припортовий завод» не сплачувало заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку позивачу по 28.11.2023, ця сума складає 132809,19 грн. На підставі вищевикладеного дії відповідача є незаконними, так як згідно з вимогами ч.1 ст. 47 та ч.1 ст.116 КЗпП України, оскільки виплата усіх сум, що належить працівнику від підприємства чи установи проводиться в день звільнення. На дату подання позову відповідач не сплатив заробітну плату позивачу, затримав її сплату з дати звільнення на два місяці (грудень 2023 року та січень 2024 року). Загальна сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати складає: 18599,02 грн. ? 2 = 37198,04 грн. З огляду на вищевикладене, позивач просить стягнути з АТ «Одеський припортовий завод» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року, жовтень 2023 року, листопад 2023 року в розмірі 132809,19 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому позивачу з 01.12.2023 по 01.02.2024 у розмірі 37198,04 грн. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 26.02.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 29.02.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.03.2024 до суду надійшов відзив, згідно якого представник відповідача вважає вимогу позивачу про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 132809,19 грн. обґрунтованою. Зазначає, що вимога позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому позивачу з 01.12.2023 по 01.02.2024 у розмірі 37198,04 грн. є безпідставною, з огляду на те, що АТ «ОПЗ» не порушило норми чинного законодавства, оскільки діяло згідно Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а тому просять у позові в цій частині відмовити. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 27.03.2024 розгляд цивільної справи відкладено, витребувано в АТ «Одеський припортовий завод» довідку про середній заробіток [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи здійснити без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 07.07.2003 позивач був прийнятий на роботу до АТ «Одеський припортовий завод» - наказ №234-к від 07.07.2003 (а.с.10). \~ \~ \~ \~Відповідно до витягу з наказу по АТ «Одеський припортовий завод» від 23.11.2023 №582-К [PERSON] , слюсаря-ремонтника 6 розряду ЦПА , звільнено за згодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.12). \~ \~ \~ \~Згідно листа АТ «Одеський припортовий завод» від 05.02.2024 №255 заборгованість по виплаті заробітної плати відповідача перед [PERSON] складає 132809,19 грн. (а.с.8). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки від 04.04.2024 №128, виданої головним бухгалтером АТ «Одеський припортовий завод» середній заробіток [PERSON] , розрахований на підставі останови КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» складає 1088, 14 грн. за один робочий день (а.с.36). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч.1 статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписами ч.1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 року №13 роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу належних сум до дня розгляду справи, що не заперечується відповідачем, проте, роботодавець доводить наявність підстав для звільнення його від відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати у порядку статті 10 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану. Відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану, в Україні введено режим воєнного стану з 24.02.2022 року. Згідно із статтею 10 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відповідно до статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26.10.2022 року, справа №905/857/10, провадження №12-56гс21, зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що: Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні). Статтею 10 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні. Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 82 ЦПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Положеннями ч.2 статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Із врахуванням положень ч.1 статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18.12.2014 року №44(5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11 Регламенту. За даних обставин, роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статті 116 КЗпП України. Під час розгляду справи відповідачем на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку, не надано суду належних і достатніх доказів, у розумінні статей 77, 80 ЦПК України, на підтвердження тих обставин, що невиплата всіх належних сум позивачу сталася внаслідок настання обставин непереборної сили (форс-мажору), оскільки у відповідача відсутній сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат, як це передбачено чинним законодавством України. \~ \~ \~ \~В позовній заяві [PERSON] \~просить стягнутисередній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 01.12.2023 по 01.02.2024 в розмірі 37197,04 грн., тобто за 45 робочих днів. Згідно довідки № 128 від 04.04.2024 середній заробіток позивача склав 1088,14 грн. за один робочий день. Враховуючи вищевикладене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, позовні вимоги [PERSON] до АТ «Одеський припортовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі за липень 2023 року листопад 2023 року в сумі 132809,19 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати звільненому позивачу з 01.12.2023 по 01.02.2024 в розмірі 37197,04 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати (1211,20 грн.), при цьому позивачем сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, а тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та на користь [PERSON] сплачену ним суму судового збору в розмірі 1211,20 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved