Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до Територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради та просить суд встановити факт родинних відносин між ним, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визнавши [PERSON] рідним сином, [PERSON] , який помер [INFO] в місті Нікополі, Дніпропетровської області; встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визнавши [PERSON] , який помер [INFO] , рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що складається з житлового будинку літ «А», житловою площею 30.7 кв.м., сараю літ «Б», вбиральні літ «Д», замощень I-II, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. [INFO] помер його батько - [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Нікополь Дніпропетровської області, який до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджена витягом з державного реєстру актів цивільного стану наявному в матеріалах спадкової справи № 44/2023 приватного нотаріуса Журби Р.В. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який фактично був успадкований його батьком після смерті матері - [PERSON] . За життя вказаний житловий будинок належним чином не оформлений. Після його смерті заповіту не залишилось. Єдиним його спадкоємцем за законом є позивач. Від прийняття спадщини після смерті батька він не відмовлявся, а тому її прийняв, оскільки на момент його смерті разом з ним був зареєстрований та проживав (довідка № 76 від 15.08.2023 року). Для оформлення своїх спадкових прав у вересні 2023 року він звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , та видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом. 29.09.2023 року відкрито спадкову справу № 44/2023 за заявою щодо видачі свідоцтва на спадщину, яка зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ. Але нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки він не підтвердив свій родинний зв`язок з батьком. В наданому свідоцтві про народження прізвище його батька зазначено як [PERSON] , а в реєстрі актів цивільного стану про смерть прізвище батька значиться як [PERSON] . Для подальшого вирішення цього питання нотаріусом рекомендовано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Померлий [PERSON] доводиться йому рідним батьком. На час своєї смерті він проживав та був зареєстрований разом з ним-позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 76 від 15.08.2023 року. Відповідно до свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю 21.07.2023 року, прізвище батька вказане як [PERSON] , а в реєстрі актових записів про смерть його прізвище зазначене як [PERSON] . З цього приводу він звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю щодо внесення змін до актового запису про його смерть для зміни його прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На підставі проведено аналізу наданих документів та отриманих відповідних витягів, було виявлено розбіжність в написання його прізвища, а саме в актовому записі № 186 від 28.01.2005 року про його смерть прізвище вказане як « [PERSON] », з актового запису про його народження № 244 від 17.10.1936 року, складеного Ново-Павлівською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області, його прізвище вказане « [PERSON] », в актовому записі про шлюб батьків від 26.03.1961 року, прізвище батька « [PERSON] », в актовому записі про народження позивача його прізвище вказане як « [PERSON] ». На різницю в написанні батькового прізвища він ніколи не звертав уваги, оскільки проблем з цим ніколи не мав. Позивач не має можливості документально підтвердити родинний зв`язок з його батьком та з його бабусею, [PERSON] , оскільки такі документи були втрачені та пошкоджені в зв`язку з пожежею, яка трапилась у будинку. Повторно їх отримати не представляється можливим, оскільки він не може доказати свій родинний зв`язок з ними. На даний час житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за його бабусею [PERSON] , яка померла [INFO] . Його батько спадщину після смерті [PERSON] прийняв шляхом вступу в управління житловим будинком (у розумінні ЦК Української РСР (1963 року), а саме продовжив в ньому проживати та користуватись ним, мав у своєму розпорядженні всі документи на будинок, користувався ним за призначенням та був в ньому зареєстрований, що підтверджується довідкою № 75 від 15.08.2023 року та копією домової книги, але оформити його та провести державну реєстрацію не встиг. Позивач як спадкоємець першої черги, спадщину після смерті батька прийняв в порядку ст. 1268 ЦК України, не заявив про відмову від неї. Але не має можливості оформити цю спадщину через нотаріальну контору в зв`язку з недоведеністю свого родинного зв`язку з померлими. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.12.2023 рокупозовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.05.2024року закрито підготовче провадження по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача на адресу суду надійшла заява, згідно якої просить розглядати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Від представника Нікопольської міської ради О.О. Мкртичяннадійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та прийняти рішення згідно діючого законодавства. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов до наступного висновку. На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 21.06.2023 року, [INFO] народився [PERSON] , батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.6). Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області 02.12.1996 року, 28.04.1981 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 11). Згідно Висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану, наданого Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі проведеного аналізу наданих документів та отриманих відповідних витягів, було виявлено розбіжність в написання прізвища, а саме в актовому записі № 186 від 28.01.2005 року про смерть батька заявника прізвище вказане як « [PERSON] », в актовому записі про народження батька заявника № 244 від 17.10.1936 року, складеного Ново-Павлівською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області, первинному документі, від якого походить родове прізвище, прізвище вказане « [PERSON] », в актовому записі про шлюб батьків заявника №302 від 26.03.1961 року, прізвище наречених вказано « [PERSON] », в актовому записі про народження заявника №303 від 27.02.1962 року, прізвище вказане як « [PERSON] ». Відмовлено у внесенні змін до актового запису (а.с. 10). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . На момент смерті він був зареєстрований та проживав разом з позивачем за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідками № 75 та № 76 від 15.08.2023 року (а.с.14). Житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] (російською мовою - [PERSON] ), що вбачається зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.05.1987 року, виданого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-1182 (а.с.12). [PERSON] [INFO] померла. З матеріалів спадкової справи вбачається наступне. 29.09.2023 року відкрито спадкову справу № 44/2023 за заявою [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, яка зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.09.2023 року. Постановою приватного нотаріуса від 29.09.2023 року [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки згідно поданих документів нотаріус не має можливості встановити родинний зв`язок [PERSON] з померлим [INFO] [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном після смерті померлої [INFO] [PERSON] (а.с.9). [PERSON] станом на 14.08.1994 року проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був її син [PERSON] . На час відкриття спадщини вони постійно проживали та були зареєстровані разом, про що свідчить довідка № 75 від 15.08.2023 року (а.с.13). Після смерті [PERSON] її син [PERSON] , спадщину прийняв відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року), тобто шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджено довідкою з місця проживання. Не зважаючи на те, що [PERSON] , батько позивача, спадщину після смерті [PERSON] , прийняв, але оформити і отримати свідоцтво про право на спадщину не встиг. [INFO] [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , який спадщину прийняв відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як на момент його смерті він був зареєстрований та проживав разом з померлим за адресою: [ADDRESS] ( згідно довідки № 76 від 15.08.2023 року (а.с.14). Оформити спадщину через нотаріальну контору у позивача не вдається, так як він не може документально підтвердити свій родинний зв`язок з батьком, і родинний зв`язок свого батька з його матір`ю [PERSON] . На підставі чого отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з приводу подальшого оформлення спадщини після смерті батька [PERSON] . Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, - спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року передбачає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року (зі змінами) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Верховний Суд України в листі від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; - особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; - інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). При цьому, до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Родинні відносини (споріднення) у теорії права - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями "родичі", "родинні стосунки" охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення. На підставі ланцюжка документів (Висновок Відділу реєстрації актів цивільного стану про внесення змін до актового запису, свідоцтво про народження від 21.06.2023 року, свідоцтво про розірвання шлюбу від 02.12.1996 року, домової книги, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.05.1987 року виданого на ім`я [PERSON] , довідка № 76 та №75 від 15.08.2023 року про реєстрацію місця проживання, враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визнавши [PERSON] рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] в місті Нікополі, Дніпропетровської області; та встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визнавши [PERSON] , який помер [INFO] , рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи викладене, обставини справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, суд вважає за можливе інші позовні вимоги також задовольнити та визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що складається з житлового будинку літ «А», житловою 30.7 кв.м., сараю літ «Б», вбиральні літ «Д», замощень I-II, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який прийняв спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] , що померла [INFO] . На підставі викладеного, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved