Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

До Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси надійшов\~позов [PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~ [PERSON] ,\~до [PERSON] ,\~в якій\~ позивач просила : -визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] нерухоме та рухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] ( ряд [NUMBER] ), розташований в [ADDRESS] , Код ЄДРПОУ 13915468); автомобіль GEELY CK, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , об`єм двигуна 1498 см.куб., який зареєстрований в МРЕВ - 1 м. Одеси; - визнати за [PERSON] та за [PERSON] , за кожним, право власності на: 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; 1/2 частину гаража № [NUMBER] ( ряд [NUMBER] ), розташованого в [ADDRESS] , Код ЄДРПОУ 13915468 ); 1/2 частину автомобіля GEELY CK, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , об`єм двигуна 1498 см.куб., який зареєстрований в МРЕВ - 1 м. Одеси. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Так, сім`я у складі трьох чоловік, отримала квартиру [ADDRESS] , яку приватизували в рівних частках по 1/3 частині кожний та отримали Свідоцтво про право власності № 1181 від 06.11.2000 року. У 2011 році сторони придбали квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстрували на відповідача [PERSON] . Спірна квартира [ADDRESS] була придбана у шлюбі шляхом оформлення договору іпотеки від 22.12.2011 року на ім`я відповідача, позивач виступала поручителем. У 2013 році сторони продали квартиру [ADDRESS] та за отримані грошові кошти анулювали борг за іпотекою. \~З 07.08.2013 року сторони були зареєстровані та проживали у квартирі [ADDRESS] . Крім того у період шлюбу, було придбано: в 2014 році гараж № [NUMBER] (ряд [NUMBER] ), розташований в [ADDRESS] , Код ЄДРПОУ 13915468), та у 2018 році автомобіль марки «GEELY СК», 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , об`єм двигуна 1498 см.куб., який зареєстрований в МРЕВ - 1 м. Одеси. Посилаючись на те,що після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач [PERSON] чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, проживанні в ній,спроби врегулювати відносини щодо розподілу майна добровільно виявились безрезультатними, так як відповідач не бажає спілкуватись і вирішувати дане питання, позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просив залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що у 2000 році він, його матір [PERSON] , батько [PERSON] отримали квартиру [ADDRESS] , яку приватизували в рівних частках по 1/3 частині кожний та отримали Свідоцтво про право власності № 1181 від 06.11.2000 року. У 2011 році сторони придбали квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстрували на відповідача [PERSON] . Спірна квартира [ADDRESS] була придбана у шлюбі шляхом оформлення договору іпотеки від 22.12.2011 року на ім`я відповідача, позивач виступала поручителем. У 2013 році сторони продали квартиру [ADDRESS] та за отримані грошові кошти анулювали борг за іпотекою. \~З 07.08.2013 року сторони були зареєстровані та проживали у квартирі [ADDRESS] . Посилаючись на те, що на даний час відповідач [PERSON] використовує квартиру для власного проживання, спроби врегулювати відносини щодо розподілу квартири добровільно виявились безрезультатними, так як відповідач не бажає спілкуватись і вирішувати дане питання, він змушений звернутися до суду з вказаним позовом. ( а.с.87-91) Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимог на предмет спору- [PERSON] .\~Позовну заяву\~третьої особи,\~що заявляє\~самостійні вимоги\~щодо предмета\~спору [PERSON] \~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~визнання права\~власності \~прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, та обєднано вказані вимоги в одне провадження з первісним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Костинчук В.В. просили задовольнити позовні вимоги. В судове засідання третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] не з`явився, при цьому в матеріалах справи наявна заява в якій останній просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позовну заяву не подав. При цьому в матеріалах справи наявна заява (а.с.198) в якій, останній визнає що квартира [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , розташований в МПП «Юність» та автомобіль марки «GEELY СК», державний номерний знак [NUMBER] , є єдиною спільною власністю [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] . З огляду на положення частини другої\~статті 223 ЦПК України, згідно з якою неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті, суд вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23 жовтня 1993 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 878, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу ( а.с.10). Відповідно до Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 06.11.2000 року видане Одеським державним припортовим заводом, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках по 1/3 квартири [ADDRESS] ( а.с.165 зворот). Вказане також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.12-17). Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 грудня 2011 року [PERSON] , [PERSON] передали у власність ( продали), а [PERSON] прийняв у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . Продаж згаданої квартири вчиняється за 421 683 (чотириста двадцять одну тисячу шістсот вісімдесят три) гривні 00 копійок. Покупцем сплачено Продавцям 216 683 (двісті шістнадцять тисяч шістсот вісімдесят три) гривні 00 копійок за рахунок власних коштів до підписання цього договору, а сума в розмірі 205 000 (двісті п`ять тисяч) гривень 00 копійок сплачується Покупцем за рахунок кредиту отриманого у ПАТ «ФОЛЬКСБАНК». Сума в розмірі 205 000 (двісті п`ять тисяч) гривень 00 копійок, яка сплачується за рахунок кредиту, отриманого Покупцем у ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», буде сплачена Покупцем Продавцям після підписання цього договору за рахунок кредитних коштів до двадцять другого грудня дві тисячі одинадцятого року (а.с.143-144). З заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І., вбачається, що « [PERSON] , дає свою згоду моєму чоловіку, гр. [PERSON] , на витрачання спільних коштів для придбання квартири [ADDRESS] (двадцять дев`ять), та підписання ним договору купівлі-продажу цієї квартири за ціну та на умовах за його розсудом. При цьому я стверджую, що умови договору купівлі-продажу (у тому числі зазначену договорі ціну), який буде укладатися моїм чоловіком гр. [PERSON] , ми попередньо обговорили і вважаємо вигідними. При цьому я свідчу, що шлюбний договір між нами не посвідчувався ( а.с.152). Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 222791381, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу р. 1637 від 22.12.2011 року ( а.с.18-20). З копії договору купівлі-продажу від 16 липня 2013 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передали у власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] ( а.с.163-164). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником автомобіля марки «GEELY CK», номер шасі : [NUMBER] , 2015 року випуску, колір: білий, державний номерний знак [NUMBER] , об`єм двигуна 1498 см.куб., з 25 жовтня 2018 року є [PERSON] ( а.с.188, 188 зворот). Щодо позовних вимог в частині визнання нерухомого майна- квартири спільною частковою власністю. Позивач [PERSON] , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] , стверджують, що квартира за адресою: [ADDRESS] , була придбана у період шлюбу за грошові кошти отримані від продажу квартири, яка належала на праві спільної часткової власності сторонам. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відзиву на позовні заяви не подав. При цьому, надав власноручно написану заяву (а.с.198) в якій зазначив, що квартира [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , розташований в МПП «Юність» та автомобіль марки «GEELY СК», державний номерний знак [NUMBER] , є єдиною спільною власністю [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] . Зазначену заяву суд розцінює, як згоду відповідача [PERSON] з наявністю права власності у [PERSON] , [PERSON] на рівні частки в спірному майні. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до\~статті 60 Сімейного кодексу України\~майно,\~ набуте\~подружжям за\~час шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу, крім випадків, встановлених законом або договором. Тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Поширення цього правового режиму на кожну набуту у шлюбі річ (презумпція права спільної сумісної власності існує доти, доки в суді не доведено інше кимось із подружжя, зокрема, що майно придбано ним до шлюбу або за особисті кошти. Саме сторона, яка заперечує право спільної сумісної власності, відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію), зокрема, що майно було придбано нею до шлюбу, або було придбано у шлюбі, але за її особисті кошти. Верховний Суд України в постанові від 03.06.2015 року в справі № 6-38цс15 дійшов правового висновку, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2)кошти, за таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2641цс15. Таким чином, судом встановлено, що нерухоме майно- квартира [ADDRESS] , було придбане та зареєстроване на [PERSON] в період перебування у шлюбі з позивачем [PERSON] та за грошові кошти отримані від продажу іншої спільної нерухомості, належної на праві власності, зокрема і [PERSON] , тому є спільним майном сторін, отже, частки сторін у вищевказаному спірному нерухомому майні є рівними. Доказів, що договір купівлі-продажу від 22 грудня 2011 року [PERSON] укладався не в інтересах сім`ї та за особисті кошти одного з сторін, суду не надано. Відтак, суд вважає за необхідне, задовольнити вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS] . З аналогічних\~обставин,\~суд визнає спільною\~сумісною власністю\~ [PERSON] та [PERSON] 2/3 частини квартири [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох кімнат, загальною площею 72,1 кв.м,, в тому числі житловою площею 39,3 кв.м. Суд вважає, що спільне нерухоме майно подружжя, враховуючи частку третьої особи, повинно бути поділено наступним чином, а саме по 1/3 частки квартири [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох кімнат , загальною площею 72,1 кв.м,, в тому числі житловою площею 39,3 кв.м., кожному з подружжя. З врахуванням зазначеного, на думку суду, такий розподіл нерухомого майна по відношенню до сторін буде справедливими, відповідатиме інтересам осіб та не буде порушувати їх прав. Щодо поділу транспортного засобу, суд зазначає наступне. Згідно ч.4\~ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. На вимогу ч.5\~ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Приписами частин 1 та 2\~статті 372 Цивільного кодексу України\~передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Ткачука О.С., суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Фаловської І.М., в Ухвалі від 1 лютого 2017р. у справі 541/642/13-ц зазначила, що кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно\~ст. 71 СК України\~у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям. У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 369/7613/17, від 09 червня 2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої\~статті 71 СК України\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Оскільки стороною позивача не заявлялось вимоги про грошову компенсацію за транспортний засіб марки «GEELY CK», державний номерний знак [NUMBER] , останній придбаний в період шлюбу, суд визнає транспортний засіб спільною сумісною власністю подружжя та в рахунок поділу визнає право власності по частки транспортного засобу за [PERSON] та [PERSON] . Щодо поділу спірного майна гаражу. Так, судом встановлено, що звертаючись з позовною вимогою про поділ спільного майна подружжя - гаражу № [NUMBER] (ряд [NUMBER] ), розташований в МПП «Юність» (67562, Лиманський р-н, Одеська область, с. Крижанівка, вул. Паустовського, 13, Код ЄДРПОУ 13915468) стороною позивача надано членську книжку власника гаражу та квитанцію до прибуткового касового ордеру ( а.с.21-25). Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1,\~5\~ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Так, розподілу підлягає виключно те майно, яке офіційно належить будь-кому з подружжя. Втім, суд зазначає, що членська книжка не є належним доказом підтвердження права приватної власності відповідача на вказаний гараж. Оскільки, стороною позивача не надано до суду правовстановлюючі документи на гараж № [NUMBER] ( ряд 16), розташований в МПП «Юність», тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] - задоволенню . Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] звільнені від сплати судового збору, як учасники бойових дій. Судовий збір за подання 28.05.2021 року позовної заяви [PERSON] складав 1\~816,00 грн. ( 908,00 грн. х на дві вимоги). Судовий збір за подання позовної заяви 31.01.2023 року третьою особою [PERSON] складав 1073,60 грн. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги третьої особи [PERSON] задоволені у повному обсязі, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] підлягає стягненню, в рівних частинах, на користь держави судовий збір у розмір 1073,60 грн. Оскільки, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial