Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

08.04.2024 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна [PERSON] , в особі представника - адвоката Хворост Дарії Михайлівни, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Деркач Інна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позивач просить суд: - розглядати справу за позовом [PERSON] , в особі представника - адвоката Хворост Дарії Михайлівни, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Деркач Інна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - в порядку спрощеного позовного провадження; - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №134833 вчинений 10.06.2021, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», заборгованість за кредитним договором №010/0920/82/0226276 від 16.06.2017 в сумі 22292,65 грн; - стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» на користь [PERSON] понесені нею усі судові витрати в сумі 9000,00 грн (витрати на правову допомогу). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис №134833, в якому звернуто стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №010/0920/82/0226276 від 16.06.2017, який нею укладено з АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ». В вищезазначеному написі нотаріуса зазначено, що строк платежу за кредитним договором №010/0920/82/0226276 від 16.06.2017 настав, стягнення заборгованості проводиться за період з 28.05.2021 по 03.06.2021 в загальному розмірі 22292,65 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. відкрито виконавче провадження №667689003 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. №134833 від 10.06.2021. Представник позивача вважає, що виконавчий напис №134833 від 10.06.2021, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено із порушенням чинного законодавства у зв`язку із наступним: -матеріали виконавчого напису не мають жодного первинного бухгалтерського облікового документу; -виконавчий напис вчинено на неповному договорі, відсутні невід`ємні частини договору (Тарифи, Додаток №1); -заборгованість за період з 28.05.2021 року по 03.06.2021 року в сумі 22 292,65 грн., яку нарахував нотаріус, не підтверджена жодними доказами; - [PERSON] не отримувала доказів переходу прав до нового кредитора, не повідомлена про заміну первісного кредитора; -нотаріусом не перевірено факт безспірності заборгованості на що звертає увагу Верховний суд в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16: -нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався п.2 ПЕРЕЛІКУ, ЯКИ постановою Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 визнано незаконним та нечинним; -вчинення виконавчого напису на нотаріально не посвідченому договорі суперечить висновкам Верховного Суду, що викладені в п.83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2021 по справі № 910/10374/17; -вчинення виконавчого напису на нотаріально не посвідченому договорі суперечить позиції Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17та від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 08.04.2024 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 10.04.2024 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленні (виклику) учасників справи. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався, жодних заяв та клопотань з процесуальних питань до суду не подав. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 16.06.2017 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , укладено кредитний договір № 010/0920/82/0226276, що підтверджується копією даного договору (а.с.9-11). Відповідно до зазначеного кредитного договору, Банк надав позивачці кредит у розмірі 14 000,00 грн строком на 48 місяців із зазначеним терміном (датою) повернення кредиту до 16.06.2021 та визначенням процентної ставки 42 % річних, сторонами також визначено інші умови договору. Договір № 010/0920/82/0226276 від 16.06.2017 нотаріально не посвідчений. 10.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис № 134833, в якому звернуто стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка є боржником за кредитним договором № 010/0920/82/0226276 від 16.06.2017, який нею укладено з АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 114/2-31-F від 09 квітня 2020 року є ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 13-11/20--F від 13 листопада 2020 року є ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 28052021-1 від 28 травня 2021 року є ТОВ «ФК ФОРТ», заборгованість за кредитним договором № 010/0920/82/0226276 від 16.06.2017. У виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором № 010/0920/82/0226276 від 16.06.2017.настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період 28.05.2021 по 03.06.2021. Сума заборгованості складає 22292,65 грн, в тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 21105,98 грн; заборгованість за відсотками 1136,67 грн; плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача в розмірі 50,00 грн., які підлягають на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 22292,65 грн (а.с.12). 29.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. відкрито виконавче провадження № 67689003 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» заборгованості у розмірі 22292,65 грн на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № НРЕ 597336 від 10.03.021 (а.с.27). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок). Згідно п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема, вчиняють нотаріальні написи. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями -не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в Перелік та доповнено його після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, нотаріус може вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор має надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Отже, станом на 10.06.2021 (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», з моменту її прийняття. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать, що стягнення заборгованості за виконавчим написом відбулося на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. Проте, незважаючи на це, всупереч вимогам закону, ТОВ «ФК ФОРТ», звернулося до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус у свою чергу вчинив 10.06.2021 виконавчий напис № 134833, всупереч правилам встановленим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 134833 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначені висновки суду узгоджуються із правовими висновками, викладеними ВП ВС у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (п. 77-95). Судом достовірно встановлено, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який нотаріально не посвідчений, що виходить за межі компетенції нотаріуса та свідчить про порушення нотаріусом ЗУ «Про нотаріат». Зазначені обставини є самостійною і достатньою підставою для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим інші доводи судом не оцінюються. Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса віднесено до виконавчих документів. Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис за кредитним договором, який нотаріально не посвідчений, тобто поза межами своїх повноважень в порушення вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису № 134833 вчиненого 10.06.2021, таким, що не підлягає виконанню. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивач був звільнений від сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню, позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави з розрахунку ставки судового збору, чинної на день пред`явлення позову - 08.04.2024, що становила 1211,20 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн, суд зазначає наступне. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем здійснено витрати на правову допомогу у сумі 9000,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 16 від 14.02.2024, детальним описом робіт (наданих послуг), акту приймання-передачі наданої правової допомоги №1 до договору про надання правової допомоги № 16 від 14.02.2024, квитанцією від 14.02.2024 (а.с.17,18-19,20, 28). Враховуючи обсяг наданих юридичних послуг, співмірність наданих адвокатом послуг та суми виплаченого гонорару, те що позов задоволено частково, а також те, що відповідач не надав заперечень та не просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що сума витрат на правничу допомогу, відповідає критеріям, що наведені вище, зокрема є дійсними, необхідними та розумними в частині їх розміру, відповідають складності справи та підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволено повністю, то витрати на правову допомогу у сумі підлягають стягненню на користь позивача в сумі 9000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved