Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

14 червня 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ПрАТ «СГ «ТАС» до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 лютого 2020 року о 14 год. 45 хв. в м. Маріуполь по пр. Нікопольському 50 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Nissan Primera», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Citroen Jumper», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди між позивачем та АТ «УКРПОШТА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FO 00349106 від 29 березня 2019 року, згідно якого позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля марки «Citroen Jumper», д.н.з. [NUMBER] . Позивач зазначає, що 02 березня 2020 року страхувальник звернувся до нього із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, яку розглянуто та пошкодження автомобіля марки «Citroen Jumper», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що мала місце 29 лютого 2020 року, визнано страховим випадком та ПрАТ «СГ «ТАС» сплачено страхове відшкодування в розмірі 31\~962,16 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу - автомобіля марки «Nissan Primera», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра», яка здійснила виплату позивачу в розмірі 18\~602,50 грн. (страхова виплата з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіль потерпілого), що не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту. Отже, оскільки різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 13\~359,66 грн., тому позивач вважає, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на його користь. Таким чином, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 13\~359,66 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2 270 грн. (а.с.1-3) Ухвалою судді від 15 червня 2023 року вказана позовна заява була залишена без руху, оскільки позивачем не було надано документу про сплату судового збору, а надане позивачем платіжне доручення № 2767 від 19 серпня 2021 року про сплату судового збору в сумі 2 270 грн., було не прийнято судом оскільки воно було сплачено не на реквізити Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. (а.с.30) Оскільки вимоги ухвали суду від 15 червня 2023 року про залишення позовної заяви без руху позивачем не були виконані, ухвалою судді від 05 липня 2023 року вказана позовна заява, відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, була повернута позивачеві. (а.с.38-39) Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС» було задоволено, а ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. (а.с.66-70) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи [PERSON] , (а.с.75) ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2024 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.76) В судове засідання 01 лютого 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 28 лютого 2024 року. (а.с.87) В судове засідання 28 лютого 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 19 березня 2024 року. (а.с.96) В судове засідання 19 березня 2024 року в режимі відеоконференції з`явився представник позивача, відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному судовому засіданні було розпочато розгляд справи по суті, ухвалено здійснювати розгляд справи в заочному порядку, з`ясовано думку представника позивача щодо позовної заяви, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 09 квітня 2024 року. (а.с.105-106) В судове засідання 09 квітня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 26 квітня 2024 року. (а.с.112) В судовому засіданні 26 квітня 2024 року за участю в режимі відеоконференції представника позивача було завершено розгляд справи по суті та ухвалено рішення. Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в позовній заяві та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не находив. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ст.ст.128, 129 ЦПК України (а.с.а.с.79, 90, 99, 109, 115), а також шляхом направлення на його адресу судових повісток та СМС повідомлень. (а.с.а.с.77, 78, 88, 89, 97, 98, 107, 108, 113, 114) Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України,\~розгляд справи проведено в заочному порядку. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 29 лютого 2020 року о 14 год. 45 хв. в м. Маріуполь по пр. Нікопольському 50 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Nissan Primera», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Citroen Jumper», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Зазначені обставини встановлені та підтверджуються постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року по справі № 264/1509/20 (провадження № 3/264/988/2020), відповідно до якої відповідача [PERSON] визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Зазначена постанова набрала законної сили 01 червня 2020 року. (а.с.5) Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вказана постанова суду від 20 травня 2020 року має преюдиційне значення під час розгляду цієї справи. Так, 29 березня 2019 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та АТ «УКРПОШТА» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FO 00349106 від 29 березня 2019 року, предметом якого є страхування транспортного засобу - автомобіля марки «Citroen Jumper», д.н.з. [NUMBER] . (а.с.а.с.6-14) 02 березня 2020 року страхувальник АТ «УКРПОШТА» звернулося до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про настання події, а 08 травня 2020 року із заявою на виплату страхового відшкодування. (а.с.а.с.16, 19) За результатами розгляду заяв страхувальника пошкодження автомобіля марки «Citroen Jumper», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 29 лютого 2020 року, в силу ст.8 Закону України «Про страхування» визнано страховим випадком та 13 травня 2020 року страхувальнику виплачено суму страхового відшкодування у загальному розмірі 31\~962,16 грн. (а.с.21) Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилася на основі: акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 03 березня 2020 року, рахунку на оплату від 23 березня 2020 року, страхового акту № 09991/01/920 від 08 травня 2020 року, розрахунку суми страхового відшкодування від 08 травня 2020 року. (а.с.а.с.17, 18, 20, 20 на зв.) Згідно ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. За загальним правилом, згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. На підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Так, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу автомобіля марки «Nissan Primera», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АО3840454. (а.с.22) Позивач звернувся до ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АО3840454, за яким ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» здійснила виплату в розмірі 18\~602,50 грн. згідно платіжного доручення № 8182 від 26 листопада 2020 року з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля потерпілого. (а.с.23) Отже, як зазначає позивач, виплачена ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» сума страхового відшкодування не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу та різниця між сумою страхового відшкодування сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту та сумою страхового відшкодування за полісом № АО3840454 становить 13\~359,66 грн. (31\~962,16 грн. 18\~602,50 грн. = 13\~359,66 грн.). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування» (далі Закон № 85/96-ВР). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст.980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Згідно ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно ст.3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 Закону № 1961 IV). Згідно ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (ст.3 Закону № 1961-IV). Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. При цьому, слід мати на увазі, що відповідно до положень ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч.ч.2, 4 ст.14 ЦК України). Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст.1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника відповідача [PERSON] . Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Таким чином, встановивши зазначені обставини на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь позивача шкоди в розмірі 13\~359,66 грн., визначеної як різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, відсутні, а отже суд не вбачає підстав для задоволення позову ПрАТ «СГ «ТАС». Судові витрати у відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed