Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

у листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, у якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 49,4 кв.м., із яких 18,8 кв.м. житлової площі, сарай площею 30,7кв.м., погріб вхідний площею 20,1кв.м., гараж (тимчасова будівля) площею 33,5кв.м., літній душ площею 2,2кв.м., вбиралню площею 0,9кв.м., огорожу з шифера в металевих стовпах та ворота огорожі металеві з хвірткою в металевих стовпах, що розташовані по [ADDRESS] , які позивач придбав у [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу від 13.04.1998р., укладеного на Полтавській універсальній аграрно-промисловій біржі та зареєстрованого відповідно до картки реєстрації угоди №116-Н через довірену особу [PERSON] . Позов мотивований тим, що [PERSON] на законних підставах набув права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Проте, як з`ясувалося, договір купівлі-продажу будинку не був зареєстрований в Полтавському бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», за даними матеріалів бюро власником будинку до цього часу значиться його продавець [PERSON] , яка набула на нього права власності в порядку спадкування в жовтні 1996р. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на біржі, але не був посвідчений нотаріально, оскільки станом на квітень 2008р. це не суперечило чинному законодавству. На даний час саме ця обставина не зареєстрована угода купівлі-продажу в органах технічної інвентаризації, є перешкодою та виключає можливість реєстрації за позивачем права власності на нерухомість відповідно до чинного законодавства. [PERSON] також являється власником земельних ділянок площею 0,1421га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,2862га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] .На даний час позивач безперервно проживає в даному будинку разом з родиною з 09 червня 1999 року, утримує його, проводить капітальні та поточні ремонти, виконує всі повноваження власника на праві власника майна. У вересні 2022 року за заявою позивача ПП Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» був виготовлений технічний паспорт на зазначений будинок садибного типу. Ухвалою від 30.11.2022 суддя Шинкарчука Я.А. відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання (а.с. 35). Ухвалою від 18.01.2023 суд прийняв відмову\~представника позивача\~ [PERSON] \~адвоката Бульбах\~Наталії Миколаївни,\~від позовних\~вимог до\~Машівської селищної\~ради Полтавського\~району Полтавської\~області та\~закрив провадження\~у цивільній\~справі за\~позовом [PERSON] \~до Машівської\~селищної ради\~Полтавського району\~Полтавської області\~про визнання\~права власності\~на нерухоме\~майно на\~підставі положень\~пункту 4\~частини першої\~статті 255\~ЦПК України.\~Одночаснозакрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 54-55). У подальшому, на підставі розпорядження керівника апарату Машівського районного суду Полтавської області від 13 червня 2023 року, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи та її передано на розгляд судді Косик С.М., яка своєю ухвалою від 21.06.2023р. прийняла справу до провадження та призначила судовий розгляд по суті (а.с.85). Ухвалою від 23.01.2024 суд призначив у справі судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинив. 29.03.2024 року до суду надійшло клопотання Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса» про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи та повернуто матеріали справи. Для вирішення цього клопотання суд своєю ухвалою від 01.04.2024 поновив провадження у справі та призначив судове засідання на 25.04.2024 (а.с. 178). 25.04.2024 суд скасував ухвалу від 23.01.2024 про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.199). За ухвалою суду від 25.04.2024 відповідачка відмовилася надавати запитувані експертом додаткові матеріали для проведення судової почеркознавчої експертизи, при цьому сторона позивача не наполягає на проведенні експертизи, витрати, пов`язані з проведенням експертизи також не сплачені, а матеріали цивільної справи повернуті до суду У судовому засіданні позивач та його представниця позов підтримали та наполягали на його задовленні, посилаючись на те, що [PERSON] з 1998 року по теперішній час проживає в [ADDRESS] . Вказаний будинок він придбав у відповідачки [PERSON] за угодою купівлі-продажу від 13.04.1998 року на біржі, про що мається карточка та довідка. Після укладення договору будинок був переданий позивачу, який в послідуючому переоформив на себе земельні ділянки, відремонтував будинок. Відповідачка з 1998 року не зверталася до позивача та поліції з приводу незаконного проживання позивача у спірному будинку. На даний час позивач не може отримати договір купівлі-продажу будинку та зареєструвати за собою право власності на будинок, проте на час укладення договору Закон України «Про товарну біржу» не передбачав обов`язку посвідчувати договір, укладений на біржі, нотаріально. Також представниця позивача покликалася на те, що угода, укладена на біржі, не може бути визнана нікчемною, про що виснував Верховний Суд в постанові від 25.03.2024 №336/6023/20 та що ЗУ «Про товарну біржу» має перевагу над ЦК УРСР 1963 року. Відповідачка не довела, що не підписувала договір купівлі-продажу будинку, хоча на клопотання позивача була призначена судова почеркознавча експертиза, [PERSON] відмовилася надати необхідні документи та експериментальні зразки підпису для її проведення. Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували, [PERSON] пояснила, що будинок в с.Базилівщина вона [PERSON] не продавала, гроші від позивача не отримувала, до 2000 року проживала в будинку, після чого позивач та його дружина вигнали її, до поліції зверталася усно. Також повідомила, що про існування догвоору купівлі-продажу дізналася в 2023 році, на біржі ніколи не була. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази та допитавши свідка, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Як убачається з карточки реєстрації угоди на Полтавській універсальній аграрно-промисловій біржі №116-Н від 13.04.1998р. та довідки №125 від 21.09.1998р., виданих Полтавською універсальною аграрно-промисловою біржою, 13.04.1998р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу на Полтавській універсальній аграрно-промисловій біржі, за яким [PERSON] через довірену особу [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.11, 12). \~ \~ \~ \~Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що в 1998 році [PERSON] продала будинок [PERSON] , відповідачка сама знайшла біржу, бо оформлення договору на біржі було дешевше, за будинок позивач сплатив 5400,00 грн, вона за довіреністю підписувала договір, оскільки [PERSON] був на роботі, на жнивах. Позивач з часу придбання будинку проживає в ньому, доглядає, ремонтує, [PERSON] претензій до нього не мала, не приїздила. Відповідно до рішення четвертої сесії Базилівщинської сільської ради сьомого скликання від 27.11.2015р. вулицю Котовського перейменовано на [ADDRESS] (а.с.24). \~ \~ \~ \~Як зазначено в довідці ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №7199 від 27.09.2022р. реєстрація права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] за позивачем не проводилась (а.с.14). \~ \~ \~ \~У вересні 2022р. за заявою позивача ПП Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу за адресою [ADDRESS] , в даному технічному паспорті замовником зазначено [PERSON] (а.с.14-16).Це підтверджується також витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с.17-20). Власником земельних ділянок площею 0,1421га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,2862 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по [ADDRESS] є позивач [PERSON] , що стверджуєтьчя копіями державних актів серії ЯЛ № 234315 та серії ЯЛ № 234316 (а.с.21-22). За довідкою Базилівщинського старостинського округу Машівської селищної ради Полтавської області № 246 від 18.10.2022 року, з 09 червня 1999 року по даний час позивач зареєстрований та разом з родиною проживає в житловому будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.23). \~ \~ \~ \~Згідно з довідкою Базилівщинського старостинського округу Машівської селищної ради Полтавської області №347 від 18.11.2022 року [PERSON] на території Базилівщинського старостинського округу не зареєстрована та не проживає (а.с.25). \~ \~ \~ \~З виписки з погосподарського обліку Базилівщинської сільської ради (книга №5 за 1996-2000 роки, особовий рахунок [NUMBER] ) вбачається, що станом на 01.01.2000 року внесено запис про те, що [PERSON] вибула до м.Полтава, будинок проданий (а.с.106,107). \~ \~ \~ \~У виписці з погосподарського обліку Базилівщинської сільської ради (книга №6 за 1996-2000 роки, особовий рахунок [NUMBER] ) міститься запис про договір купівлі-продажу №116Н від 13.04.1998 року (а.с.108-110). \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] з 1999 року по даний час є користувачем комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копіями договорів на користування електричною енергією від 13.10.1999, від 17.07.1999 та від 07.09.2004, договорів на надання послуг з газопостачання від 01.06.2001 та від 11.10.2021 (а.с.130-140). \~ \~ \~ \~Натомість згідно з витягом з Державного реєстру речових прав № 349955628 від 11.10.2023 власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 2041 від 05.10.1996, виданного державним нотарусом Машівської державної нотаріальної контори Полтавської області Асановою Р.Ш. (а.с.113-116). \~ \~ \~ \~24.10.2022р. державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Машівської селищної ради Полтавської області винесено рішення №65229536 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень позивачу на право власності вище зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами. Відмова вмотивована відсутністю правовстановлюючого документу, який є підставою для проведення державної реєстрації права власності, крім того, відповідно до інформації, наданої ПП Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №7199 від 27.09.2022р. станом на 31.12.2012р. право власності на будинок зареєстровано на відповідача [PERSON] , яка станом на листопад 2022 року на території Базилівщинського старостинського округу не зареєстрована і не проживає (а.с.26, 27). За змістом ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди. Відповідно до ст.\~224\~ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст.\~15\~ЗУ «Про\~товарну біржу»\~№1956-ХІІ\~від 10\~грудня 1991\~року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями ст.\~47\~ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст.\~47\~ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 227, 242\~ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст.\~153\~ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. В постанові від 25.03.2024 №336/6023/20 Верховний Суд висловив такі висновки про застосування норм права: Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення. В ЦК УРСР\~1963\~року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору. Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України\~2003\~року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року. На рівні ЦК УРСР\~1963\~року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227\~ЦК УРСР\~1963\~року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15\~Закону «Про\~товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про те, що оскільки покупець - позивач по справі, повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане нерухоме майно грошові кошти, фактично володів об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, а тому [PERSON] , на підставі ст. ст. 128, 153\~ЦК УРСР і ст. 49 ЗУ «Про власність», набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним, державним реєстратором було відмовлено позивачу в реєстрації за ним права власності на спірний житловий будинок, а тому права [PERSON] підлягають судовому захисту, оскільки він позбавлений права захистити відповідні права у позасудовому порядку. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України судовий збір потрібно стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved