Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до\~суду із\~позовом до\~Головного управління\~Національної поліції\~в Черкаській\~області,\~Черкаської обласної\~прокуратури,\~Державної казначейської\~служби про\~відшкодування шкоди,\~завданої незаконним\~притягненням до\~кримінальної відповідальності з вимогою\~стягнути з\~Держави коштом\~Державного бюджету\~України шляхом списання\~коштів з\~Єдиного казначейського\~рахунку на\~користь [PERSON] \~500\~000 грн.\~на відшкодування\~моральної шкоди\~в обґрунтування\~вказує на\~те,\~що 18\~червня 2018\~року позивачу\~було повідомлено\~про підозру\~у вчиненні\~кримінального правопорушення\~передбаченого ч.\~5 ст.\~191 КК України,\~що було\~погоджено прокурором\~відділу прокуратури\~Черкаської області\~у кримінальному\~провадженні №12017250000000261,\~внесеному до\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~14.07.2017\~року. В ході\~судового розгляду\~кримінального провадження,\~в зв?язку\~з недоведеністю\~стороною обвинувачення\~складу кримінального\~правопорушення передбаченого\~ч.\~5\~ст.\~191\~КК України\~в діях\~обвинуваченого (підсудного)\~ [PERSON] ,\~Черкаською обласною\~прокуратурою змінено\~обвинувачення [PERSON] \~з ч.\~5\~ст.\~191\~КК України\~на ч.\~1\~ст. 366 КК України, а саме складення службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів. У відповідності\~до вироку\~Черкаського районного суду\~Черкаської області від 12 листопада 2021 року в\~справі №701/716/18\~ [PERSON] виправдано через\~недоведення,\~що кримінальне\~правопорушення,\~передбачене ч.1 ст.366 КК України вчинено обвинуваченим. Ухвалою Черкаського\~апеляційного суду\~від 30.11.2022 року зазначений\~вирок Соснівського\~районного суду\~м.Черкаси\~від 12.11.2021 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Внаслідок незаконних\~дій та\~рішень органів\~досудового слідства\~та прокуратури,\~які виразилася\~в оголошенні\~повідомлення про\~підозру у\~вчиненні особливо\~тяжкого злочину,\~обрання запобіжного\~заходу,\~вручення обвинувального\~акту про\~вчинення особливо\~тяжкого злочину,\~ [PERSON] \~було спричинено\~моральну шкоду,\~яку позивач\~оцінює в\~500000\~грн.,\~вказуючи,\~що її\~мінімальний розмір\~за період\~з 18.06.2018\~по 30.11.2022\~року (53\~міс.12\~днів)\~не може\~бути меншим\~ніж (53\~міс.:\~53х7100\~грн.)=376300\~грн.\~та (12\~днів:\~7100:30)х12=\~2839,99\~грн.\~Також просив\~стягнути з\~Держави коштом\~Державного бюджету\~України шляхом\~списання коштів\~з Єдиного\~казначейського рахунку\~на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40000 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 16.04.2024 року представник прокуратури Черкаської області Дубіч Т.М. скерувала до суду відзив по справі в обґрунтування якого вказував на те, що у разі доведення належними та допустимими доказами спричинення позивачу моральних страждань мінімальний розмір за період з 18.06.2018 по 30.11.2022 складає (53 міс. 12днівх 7100 грн.) = 379140 грн. Водночас позивачем не доведено, що у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності він був позбавлений можливості реалізувати себе у професійної діяльності та не зазначено, які додаткові зусилля він докладав для нормалізації свого життя, тому заявлений розмір моральної шкоди в розмірі 500000 грн. є недоведеним. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 40000 грн. вважала його неспівмірним зі складністю справи та виконаною роботою адвоката, а тому у їх стягненні просила відмовити. \~ 17.04.2024 року представник\~відповідача Державної\~казначейської служби\~України Ярош\~С.В.\~скерував до\~суду відзив,\~в обґрунтування\~якого зазначив,\~що відповідно\~до практики\~Європейського суду з прав\~людини оцінка\~моральної шкоди\~по своєму\~характеру є\~складним процесом,\~за винятком\~випадків коли\~сума компенсації\~встановлена законом\~(§\~62\~рішення ЄСПЛ\~від 12\~липня 2007\~року в\~справі "Stankov v.\~Bulgaria,\~заява N\~68490/01). Визначена позивачем\~сума моральної\~шкоди в\~розмірі 500\~000,00\~грн.\~належними чином\~не підтверджена\~та суперечить\~нормам закону.\~Так,\~відповідно до\~ст.\~8\~Закону України\~від 09.11.2023\~N3460-IX «Про Державний\~бюджет України\~на 2024\~рік» мінімальний\~розмір заробітної\~плати з\~01.04.2024\~складає 8\~000,00\~грн.\~Отже,\~мінімальний розмір\~моральної шкоди\~становить 427\~200,00\~грн.\~(424\~000,00=8\~000,00*53)\~+\~(3\~200,00=8\~000,00/30*12).\~В п.\~90\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~15.12.2020\~по справі\~№752/17832/14-ц\~вказано -\~визначаючи розмір\~відшкодування,\~суд має\~керуватися принципами\~розумності,\~справедливості та\~співмірності.\~Розмір відшкодування\~моральної шкоди\~має бути\~не більшим,\~ніж достатньо\~для розумного\~задоволення потреб\~потерпілої особи,\~і не\~повинен приводити\~до її\~безпідставного збагачення. Казначейство вважає\~заявлену позивачем\~суму моральної\~шкоди в\~розмірі 500\~000,00\~грн.\~надмірною і\~такою,\~що призведе\~до безпідставного\~збагачення позивача\~за рахунок\~Держави Україна. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу просив відмовити, оскільки завлений розмір в сумі 40000 грн. є завищеним виходячи з критеріїв складності справи, витраченого адвокатом часу тощо. 16.04.2024 року представник відповідача ГУ Національної поліції в Чекаській області Железняк Ю.В. скерувала до суду відзив, в обґрунтування якого зазначила, що згідно з ч. 5,6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв?язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. За таких\~обставин справи\~та враховуючи\~відсутність належних\~доказів заподіяння\~моральної шкоди\~просила відмовити в\~задоволенні позовних\~вимог в\~повному обсязі. Представник позивача зазначає, що мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, за період 53 місяці 12 днів перебування позивача під слідством та судом не повинен бути меншим ніж 379 139, 99 грн., проте необгрунтовуючи жодними доказами позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 500000 грн. Вказувала на відсутність підстав для стягнення правової допомоги у заявленому розмір у звязку із малозначністю та нескладністю даної категорії справ.\~ Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що у кримінальному провадженні, відомості у якому внесені 14.07.2017 року до ЄРДР за № 12017250000000261,\~18 червня 2018 року [PERSON] вручене повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України заволодіння чужим майном, щляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах. \~ В ході судового розгляду кримінального провадження, в зв?язку з недоведеністю стороною обвинувачення складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України в діях обвинуваченого (підсудного) [PERSON] , Черкаською обласною прокуратурою змінено обвинувачення [PERSON] з ч. 5 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 366 КК України, а саме складення службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів. Вироком Черкаського районного суду\~Черкаської області від 12 листопада 2021 року в\~справі №701/716/18\~ [PERSON] виправдано через\~недоведення,\~що кримінальне\~правопорушення,\~передбачене ч.1 ст.366 КК України вчинено обвинуваченим. Ухвалою Черкаського\~апеляційного суду\~від 30.11.2022 року зазначений\~вирок Соснівського\~районного суду\~м.Черкаси\~від 12.11.2021 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Отже, встановлене свідчить про те, що у період з 18 червня 2018 року по 30 листопада 2022 року (що становить 53 міс. 12 дн.), позивач перебував під слідством, до нього були застосовані запобіжні заходи. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду, як це п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону. У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода (стаття 3 Закону). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду;1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вищевказаного Закону. Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 4 Закону). Згідно зі статтею 13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з\~частиною першою\~статті 12.\~Розмір моральної\~шкоди визначається\~з урахуванням\~обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.\~Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. За змістом п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18. Враховуючи зазначене, період під слідством та судом [PERSON] має бути обрахований з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 18 червня 2018 року по 30 листопада 2022 року (дата набрання ухвалою Черкаського апеляційного суду \~Черкаси законної сили), що становить 53 міс. 12 дні. Період перебування позивача [PERSON] під слідством та судом становить 53 міс. 12 дні ( з 18 червня 2018 року по 30 листопада 2022 року). Таким чином, наявні підстави визначені законом для відшкодування шкоди позивачу [PERSON] . Обґрунтовуючи власні позовні вимоги позивач стверджував, що протягом вказаного періоду, він жив в постійному страху за своє майбутнє, переживав щодо можливого реального позбавлення волі на значний строк. Від цього страждали члени сім`ї: дружина, діти, які не були впевнені щодо долі чоловіка та батька. Перебуваючи в статусі підозрюваного та обвинуваченого звільнився з ТОВ «Будпроектсервіс», так як працівники підприємства поза очі стали негативно до нього відноситись, виникла напруженість у спілкуванні. Все це призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливостей реалізації його бажань щодо подальшої професійної діяльності, погіршення відносин з оточуючими, підірвано його ділову репутацію. А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, а відтак, відхиляє доводи відповідачів щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить із наступного. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Як вже зазначалось, згідно ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В постанові Верховного Суду від 28.10.2020 року № 610/3221/19-ц зазначено: «отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від 24 квітня 2017 року у справі № 6-2885цс16, від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, тобто з інших підстав, ніж неправомірне перебування під судом та слідством, судам необхідно виходити із загальних положень про відшкодування шкоди, які вимагають враховувати характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі фактичні підстави позову, якими обґрунтовано як обставин спричинення, так і розмір відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Судом встановлено, що позивач [PERSON] при зверненні до суду з позовом, зазначив, що підставою відшкодування моральної шкоди час перебування під слідством чи судом. Інших самостійних підстав для відшкодування моральної шкоди позивач не зазначає. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вказаної вище норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). В Законі України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який із 01 квітня 2024 року становить 8 000 гривень. Відповідно мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 8 000 грн., тому сума, яка підлягає до стягнення на користь позивача [PERSON] складає 427 200 грн., виходячи із наступного розрахунку: 53 місяців 12 днів х 8000 грн. \~= 427 200 грн. Таким чином до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] підлягає моральна шкода в загальному розмірі 427 200 грн. Крім того, такий розмір для відшкодування моральної шкоди, що завдана позивачу, є мінімальним розміром, який гарантований законом. А тому, з урахуванням вищевикладеного, а також із врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] . Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача [PERSON] у суді першої інстанції здійснювала адвокат Білоглазенко Галина Петрівна, яка на підтвердження повноважень представника надала суду ордер про надання правничої (правової)\~допомоги,\~виписаний на підставі договору про надання правової допомоги №41/2024 від 19.03.2024 року. Відповідно до якого, обумовлений гонорар складає 40\~000 грн., позивачем внесено відповідно до квитанції про переказ коштів від 21.03.2024 10\~000 грн. У своїх запереченнях щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідачі вказували на неспівмірність її розміру, який складає 40\~000 грн. вказуючи, що такі витрати є неналежно обґрунтованими та неспівмірними із складністю цієї справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Отже, відповідачі скористалася своїм процесуальним правом, звернувшись до суду із запереченнями щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 40000,00 грн., заперечення представників відповідачів в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, складанням процесуальних документів, часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена представником позивача сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в справі №925/1137/19. Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Приймаючи до уваги зазначене вище, суд вважає, що заявлений представником відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок позивача, з огляду на заперечення останнього, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, а отже підлягає зменшенню до 7000 гривень, які підлягають стягненню з Держави, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. В зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені на 85% (427200х100:500000=85%), стягненню на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі (7000х85%=5950 грн.) При поданні даного позову позивач звільнений від оплати судового збору, тому оплату судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved