Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних за порушення грошового зобов`язання. Мотивуючи позов тим, що 28.02.2008 між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №11307467000, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті у розмірі 60000 доларів США зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 9,5% річних. У забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за вказаним кредитним договором, 28.02.2008 між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки №183969, згідно умов якого [PERSON] зобов`язалась відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і [PERSON] , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Також 28.02.2008 між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки №183970, згідно умов якого [PERSON] зобов`язався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і [PERSON] , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У зв`язку із невиконанням відповідачами умов Договору про надання споживчого кредиту №11307467000 щодо сплати заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд із позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.12.2011 (справа №2-2305/2011) стягнуто солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на\~користь ПАТ\~«УкрСиббанк» суму\~боргу за\~договором пронадання споживчого кредиту №11307467000 від 28.02.2008 та нарахованим відсотками в розмірі 67549,74 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 539114,61 грн. 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №1 відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», зокрема, і за Договором про надання споживчого кредиту №11307467000, договорами поруки №183969 та №183970. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2013 по справі №127/422/13 замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» при примусовому виконанні рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.12.2011 у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Постановою Вінницького апеляційного суду від 14.09.2023 по справі №127/15050/23 з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стягнуто солідарно на користь ТОВ «Кей-Колект» 3% річних у розмірі 3591,66 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУ становить 131341,98 грн, нараховані за період з 18 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року на суму простроченого зобов`язання визначену рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.12.2011 (справа №2-2305/2011). Позивач звертає увагу на те, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 09.12.2011 (справа №2-2335/2011) про стягнення з відповідачів заборгованості не виконано, сума заборгованості не сплачена, у зв`язку з чим позивачем ТОВ «Кей-Колект» відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних, сума яких за період з 02 квітня 2017 року по 17 травня 2020 року становить 6338,33 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України складає 230189,76 грн. Позивач зазначає, що строки позовної давності продовжено на період дії карантину, який тривав з березня 2020 року по 30 червня 2023 року, а також починаючи з 24 лютого 2022 року на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судовий збір. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 17.01.2024 представником [PERSON] адвокатом Мишковською Т.М. подано до суду відзив на позовну заяву (вх. №4472), відповідно до якої остання просила відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі з огляду на сплив строку позовної давності. Обґрунтовуючи тим, що позивач звертаючись до суду з позовною заявою 23.11.2023 просить стягнути 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 02.04.2017 по 17.05.2020, тобто позовна заява подана через 3 роки та 6 місяців з моменту закінчення періоду за який заявлено стягнення коштів. Вказує, що позивач своїм правом на стягнення 3% річних з відповідачів вже скористався, що підтверджується постановою Вінницького апеляційного суду від 14.09.2023 по справі 127/15050/23, у якій було заявлено стягнення за період з 18 травня 2020 року по 17 травня 2023 року, та свідчить про обізнаність позивача щодо строків позовної давності. Зазначає, що посилання позивача на продовження строку, передбаченого ст. 257 ЦПК України, не період дії карантину є помилковим, оскільки положення ЦК не зупиняли перебігу строку позовної давності. Просила вважати даний відзив заявою відповідача про сплив строку позовної давності та застосувати наслідки спливу строку позовної давності до даних правовідносин. Разом з тим повідомила про понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, які просила стягнути з відповідача. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] відзив на позов не подали. Позивач свої правом на подання відповіді на відзив [PERSON] не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено, що 28 лютого 2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11307467000, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті у розмірі 60000 доларів США, зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 9,5 % річних, із строком повернення кредиту до 27.02.2015 (а. с. 21-29). Відповідно до договору поруки №183969 від 28 лютого 2008 року, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] зобов`язалась відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і [PERSON] , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а. с. 30). Відповідно до договору поруки №183970 від 28 лютого 2008 року, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] зобов`язувався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і [PERSON] , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 31). Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 09 грудня 2011 року (справа №2-2305/2011) солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» було стягнуто суму боргу за договором про надання споживчого кредиту №11307467000 від 28 лютого 2008 року та нарахованими відсотками в розмірі 67 549,74 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 539 114,61 грн. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги, зокрема, і за Договором про надання споживчого кредиту № 11307467000 та договорами поруки №183969 та №183970 (а.с. 32-35). Ухвалою Віннциького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2013 року (справа №127/422/13) було замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» при примусовому виконанні рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 09 грудня 2011 року у справі за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Вказані обставини встановлені постановою Вінницького апеляційного суду від 28.09.2023 у справі №127/15050/23 та в силу положень ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Вказаною постановою скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.06.2023 та ухвалено нове, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суми 3 % річних та інфляційних витрат за період з 18.05.2020 по 17.05.2023 задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 3% річних за період з 18.05.2020 по 23.02.2022 у розмірі 131341 грн 98 коп, у решті позовних вимог відмовлено (а.с. 8-11). Позивач, звертаючись до суду, вказує, що рішення у період 02.04.2017 по 17.05.2020 відповідачами не було виконане у зв`язку з чим позивач здійснив розрахунок розміру 3% річних за цей період відповідно до ст. 625 ЦК України, що становить 6338,33доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 15.11.2023 становить 230189,76 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних за прострочення відповідачем виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановлено судом рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 09 грудня 2011 року (справа №2-2305/2011) солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» було стягнуто суму боргу за договором про надання споживчого кредиту №11307467000 від 28 лютого 2008 року та нарахованими відсотками в розмірі 67549,74 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 539114,61 грн. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується строком загальної позовної давності перед подачею такого позову. Аналогічні висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 204/3530/17 (провадження № 61-10592св20), від 17.02.2021 року у справі № 303/7132/18 (провадження № 61-8487св20). За таких обставин, враховуючи невиконання грошового зобов`язання, розмір якого визначено рішенням суду, що відповідачами не заперечувалося, суд дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно наведеного позивачем розрахунку за період з 02.04.2017 по 17.05.2020 у розмірі 6338,33 долари США, що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУ станом на 15.11.2023 становить 230189,76 грн. Наведений позивачем розрахунок проведено вірно з урахуванням періоду прострочення виконання та розміру невиконаного зобов`язання. Вказана сума встановлена судом та ніким не оспорюється. Водночас відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності. Так, щодо строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для подачі позовної заяви про стягнення 3% річних застосовується загальна позовна давність. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі № 127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину." Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії"(у редакції чинній на момент подання позовної заяви). Відповідно до\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» (із змінами), в Україні із\~05\~години 30\~хвилин 24\~лютого 2022\~року введено\~воєнний стан, який в подальшому продовжено та триває на даний час. Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та у період ведення воєнного стану, цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що у даній справі підлягають застосуванню пункти 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження строків позовної давності. Таким чином, позивач 20.11.2023 звернувся до суду із позовом про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України, тоді як його право на звернення стягнення обмежується строком загальної позовної давності тривалістю у три роки, тобто - 20.11.2020, при цьому вказаний строк, з огляду на застосування пунктів 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України підлягає продовженню у межах трьох років до введення на всій території України карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Таким чином, з огляду на продовження строку позовної давності на строк дії карантину та на період ведення воєнного стану, суд вважає що строк позовної давності позивачем не пропущений, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, про що заявлено відповідачем [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є законними, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, відповідачі свої договірні зобов`язання належним чином не виконували, існує порушення виконання зобов`язань, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних за період з 02.04.2017 по 17.05.2020 у розмірі 230189,76 грн, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір по 1150,95 грн з кожного.

Outcome: approved