Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

До суду 24.10.2023 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійснені права користування квартирою шляхом вселення. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що [INFO] мати\~позивачки [PERSON] \~одружилася з\~ [PERSON] .\~Після реєстрації\~шлюбу її\~мати проживала\~та була\~зареєстрована разом\~з [PERSON] \~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~У 1999\~році вони\~приватизували вказану\~квартиру.\~21.10.1999\~року Управлінням\~ЖКГ виконкому\~Одеської міської\~ради [PERSON] \~та [PERSON] \~було видано\~свідоцтво про\~право власності\~на житло,\~відповідно до\~якого квартира\~ [ADDRESS] належить\~їм на\~праві приватної\~спільної часткової\~власності в\~рівних частках.\~ [INFO] мати\~позивачки [PERSON] \~померла.\~Після її\~смерті відкрилась\~спадщина на\~ частку\~вказаної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері був її чоловік [PERSON] та її дочка померлої-позивачка, [PERSON] (до зміни імені [PERSON] ). Кожен із спадкоємців прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини . В листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до позивачки про усунення від права на спадкування за законом на підставі абз. 2 ч.ч. 3,5,6 ст. 1224 ЦК України. Рішенням Приморського районного суду м. Одесі від 21.10.2020 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 23.06.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року залишено без змін. 30 червня 2021 року позивачка змінила своє ім`я « [PERSON] » на « [PERSON] ». 21 грудня 2021 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] . В теперішній час в квартирі проживає її вітчим [PERSON] . Вона, як власник частки квартири, неодноразово намагалася увійти у квартиру, однак [PERSON] не впускає її в квартиру та відмовляється надати їй ключі від квартири. 15 липня 2023 року при її черговій спробі увійти в квартиру [PERSON] привідкрив вхідні двері у квартиру і став ображати її нецензурною лайкою. Після цього він різко зачинив двері, вдаривши її по лівій нозі. З приводу спричинення позивачці тілесних пошкоджень, а також з приводу вселення її у квартиру вона зверталася з заявами до органів поліції. На підставі її заяви 20.07.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК. Постановою від 15.08.2023 року кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 12023163500000463 від 20.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, будо закрито. 13.09.2023 року позивачка отримала відповідь дізнавача сектору дізнання Управління поліції № 1 Відділу поліції N? 2 ГУ НП в Одеській області на її заяву від 19.06.2023 року, якою їй будо повідомлено, що викладені у її заяві прохання по сприянню її у вселенні в квартиру та передачі їй ключів від квартири відноситься до категорії цивільних справ та розглядається виключно у судовому порядку. У зв`язку з чим вона була змушена звернутись до суду з даним позовом. Матеріали позову суддя отримала 25.10.2023 року. Ухвалою суду від 25.10.2023 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 26.10.2023 року. Зазначену заяву про усунення недоліків суддя отримала 27.10.2023 року. Ухвалою суду від 01.11.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в загальному позовному порядку з призначенням підготовчого судового засіданні на 11.12.2023 року. До суду 01.11.2023 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 09.02.1970 року за адресою: [ADDRESS] . У підготовчому засіданні 11.12.2023 року була присутня представник [PERSON] адвокат Селезньова Т.В. [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 29.01.2024 року у зв`язку з неявкою відповідача та для належного його сповіщення. У підготовчому засіданні 29.01.2024 року була присутня представник [PERSON] адвокат Селезньова Т.В., позов підтримала, просила закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті. [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за його відсутністю суду не було надано. Ухвалою суду від 29.01.2024 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляд по суті на 06.03.2024 року. У судове засідання 06.03.2024 року була присутня представник [PERSON] адвокат Селезньова Т.В. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Розгляд справи відкладено на 23.04.2024 року. У судове засідання 23.04.2024 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Від представника [PERSON] -адвоката Селезньової Т.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивачки, позовні вимоги просила задовольнити, підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Також просила стягнути витрати на правничу допомогу у розмір 10\~000 грн. Відповідач [PERSON] про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив суду не надав. Заяв по суті справи також відповідачем не було надано. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачкою відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачки, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 03.05.2024 року. Судом встановлено,\~що мати заявниці, [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.06.1972 року р/б ЗАГС Київського району м. Одеси, актовий запис № 1305 (а.с. 8) В позові заявницею зазначено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією рішення Приморського районного суд м. Одеси від 21.10.2020 року по справі № 522/19266/19 суду та копією постанови Одеського апеляційного суду від 23.06.2021 року (а.с. 10-19, 20-25). Також з зазначених рішень вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 жовтня 1999 року за № І3І777, зареєстрованого в реєстрову книгу за № ІІ-І2379, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках належала квартира [ADDRESS] . (а.с. 12, 22) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 8133, видане 02.08.2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. (а.с. 9) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з частки квартири під [ADDRESS] . Рішенням Приморського районного суду м. Одесі від 21.10.2020 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , про усунення від права на спадкування за законом- відмовлено. (а.с. 10-19) Постановою Одеського апеляційного суду від 23.06.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року залишено без змін. (а.с. 20-25) Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого 30.06.2021 року Київським відділом державно реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 52, [PERSON] змінено прізвище, власне ім`я, по батькові на « [PERSON] » (а.с. 26) 21.12.2021 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Тинкул О.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири [ADDRESS] ., зареєстроване в реєстрі за № 11-331 [PERSON] (а.с. 27) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 291695015 від 21.12.2021 року [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва є власником частини квартири [ADDRESS] . (а.с. 28). На підставі заяви [PERSON] від 17.07.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2023 року були внесені відомості про скоєння [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК. (а.с. 32, 33, 34) Постановою від 15.08.2023 року кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 12023163500000463 від 20.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, будо закрито. (а.с. 35, 36) Згідно відповіді дізнавача сектору дізнання Управління поліції № 1 Відділу поліції № 2 ГУ НП в Одеській області від 13.09.2023 на заяву [PERSON] від 19.06.2023 року (а.с. 37) їй будо повідомлено, що викладені у її заяві прохання по сприянню їй у вселенні в квартиру та передачі їй ключів від квартири відноситься до категорії цивільних справ та розглядається виключно у судовому порядку. (а.с. 38) Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41\~Конституції\~України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 9\~ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частинами четвертою, п`ятою вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.\~155\~Житлового кодексу України власник квартири не може бути позбавлений права користування квартирою, крім випадків передбачених законодавством України. Згідно зі статтею 317\~ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. За правилами статті 150\~ЖК України власник має право використовувати житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею ст.\~76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існують не врегульовані спірні правовідносини щодо користування квартирою, яка їм належить на праві власності та позивачці відповідачем чиняться перешкоди у доступі до квартири, власником 1/4 частини якої вона є. Зазначене не спростовано зі сторони відповідача. Із врахуванням вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідач перешкоджає позивачці у вільному володінні та користуванні спірною квартирою, співвласником якої вона є, чим порушуються права та законні інтереси позивачки на вільне володіння власністю, тому її права, як співвласника житла, підлягають захисту, а саме шляхом її вселення до квартири, зобов`язання відповідача не чинити перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та передачі відповідачем їй ключів від спірної квартири. У силу статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: - чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; - чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 вказаної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, становлять ті оплатні дії, які передбачені цивільно-процесуальних кодексом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові від 22.12.2018 року у справі № 826/856/18 Верховний Суд зазначив, що під час визначення розміру витрат, пов`язаних із правовою допомогою, компенсації підлягають лише ті послуги, які вказано в договорі. Згідно з Законом "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ст.ст. 133, 137 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги за рахунок держави. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний суд зазначав, що у підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний правовий висновок щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката міститься у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17 та від 16.09.2019 у справі № 755/6702/16-а. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Також згідно із статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Для надання правничої допомоги та представництва інтересів між [PERSON] та адвокатом Селезньовою Т.В. 18.10.2023 року було укладено Договір про надання правової допомоги (по цивільним справам). Згідно п. 5 Договору вартість послуг за договором складає 10\~000 гривень. Порядок розрахунків-500 гривень в день підписання договору, наступний платіж 24.10.2023 року. [PERSON] були виконані умови договору щодо сплати, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 18 від 18.10.2023 року у розмірі 500 грн. та № 19 від 24.10.203 року у розмірі 9\~500 грн. Суд вважає, що надані докази підтверджується належним чином щодо надання вказаних послуг. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 04 березня 2021 року по справі № 280/429/19. Велика Палата ВС у своїй постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц роз`яснила, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту, тому твердження позивача є помилковими. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У зв`язку з цим суд вбачає підстави для задоволення вимог щодо стягнення на користь позивача [PERSON] понесених судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка є особою з інвалідністю другої групи безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду меди-соціальною експертною комісією від 26.09.2016 року № 806103. (а.с. 40) Оскільки, позивачі особи з інвалідністю I та II груп звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1\~211,20 грн.

Outcome: approved