Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, де просить зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить на праві власності [PERSON] , шляхом скасування запису про обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 19710278, зареєстроване 29 березня 2017 року державним реєстратором: Інгулецький відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, підстава обтяження постанова про арешт майна боржник, серія та номер 53612748, видана відділом ДВС 29 березня 2017 року; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34524730 від 29 березня 2017 року [PERSON] , обтяжував (заявник) Інгулецький відділ ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області. Борг позивачем 10 жовтня 2023 року у розмірі 30\~334,50 грн сплачено. Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі №213/3930/14-ц, при виконанні якого було накладено арешт на нерухоме майно позивача виконано в повному обсязі. Вказує, що наявність не скасованого арешту є невиправданим втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном. Процесуальні дії у справі. 26 лютого 2024 року позовна заява отримана судом. 01 березня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Представник відповідача надав відзив на позов, де зазначив, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідачем визнаються обставини, які викладені позивачем у позовній заяві, а саме: наявність боргу позивачки перед відповідачем, що виник з факту вчинення позивачкою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України) (кримінальна справа №213/5139/13-к, кримінальне провадження № 1-кп/213/309/14) та завдання установі банку матеріальної шкоди, що підтверджується рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі №213/3930/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року; наявність арешту нерухомого майна позивачки, який було накладено під час здійснення органами ДВС дій, пов`язаних з примусовим стягненням з позивачки боргу у виконавчому провадженні №53612748; факт часткового погашення боргу позивачкою 10 жовтня 2023 року в сумі 30 334,50 грн за рішенням суду у справі №213/3930/14-ц. АТ «УКРСИББАНК» не погоджується з наведеною позивачкою правовою оцінкою обставин у справі, так як дана правова оцінка ґрунтується на помилковому твердженні позивачки про повне погашення нею боргу перед відповідачем у цивільній справі №213/3930/14-ц. Позивачка помилково вважає, що загальна сума її боргу перед АТ «УКРСИББАНК» складає 30 334,52 грн, тоді як текст рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області має чітке визначення суми боргу 1 293 долари США 72 цента у вигляді матеріальної шкоди завданої злочином. Також, у рішенні суду зазначений еквівалент вказаної суми у доларах США, який станом на дату розрахунку 07 квітня 2015 року за курсом НБУ 23,45 грн за один долар США складав 30 334,52 грн. Зазначає, що позивачка здійснила погашення суми боргу за рішенням суду в гривні лише 10 жовтня 2023 року, тобто після 8 років з дати ухвалення такого рішення, і станом на дату погашення курс гривні по відношенню до долару США складав 36,5527 грн за один долар США, то суму боргу не було погашено у повному розмірі, а лише частково в сумі 829 доларів США 88 цента, залишок заборгованості [PERSON] після часткового погашення складає 463 долари США 84 цента (1 293,72 дол. США 829,84 дол. США = 463,84 дол. США). Відповідно, рішення суду боржником до сьогодні у повному обсязі не виконане. Не виконане дане рішення суду навіть з формальних підстав, так як еквівалент суми боргу у гривні, визначений рішенням суду від 19 червня 2015 року становить 30 334 гривні 52 копійки, а позивачкою, згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0031110044 від 10 жовтня 2023 року сплачено 30 334 гривні 50 копійок, тобто залишок боргу, навіть за правовою позицією сторони позивачки, становить 2 копійки. Що стосується подальшого стягнення відповідачем суми залишку боргу з позивача за рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі №213/3930/14-ц, представник відповідача зазначає, що, по-перше, АТ «УКРСИББАНК» повідомляє суд, що у зв`язку з втратою виконавчого листа по даній справі, установою банку 06 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області скеровано заяву про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання; а по-друге, сплив строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не є підставою для припинення зобов`язання боржника за рішенням суду, відповідно, і не є підставою для зняття арешту з майна такого боржника. Фактичні обставини, встановлені судом. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі №213/3930/14-ц з [PERSON] на користь відповідача стягнуто матеріальну шкоду, завдану злочином у розмірі 1\~293 долари США 72 цента, що станом на дату розрахунку 07 квітня 2015 року за курсом НБУ складає 30 334,52 грн, в тому числі суму за депозитом 1\~110 доларів США, що станом на 07 квітня 2015 року становить 26\~026,74 грн, та донараховані відсотки за депозитом 183,72 долари США, що станом на 07 квітня 2015 року становить 4\~307,78 грн, а всього 60\~669,04 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року вказане рішення залишено без змін. 23 березня 2017 року відкрито виконавче провадження №53612748 з примусового виконання вказаного рішення. 29 березня 2017 року у виконавчому провадження №53612748 накладено арешт на майно боржника. Відповідно до інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12 січня 2024 року: номер запису про обтяження 19710278, дата, час державної реєстрації: 29 березня 2017 року, 17:38:03, вид обтяження: арешт нерухомого майна; державний реєстратор: [PERSON] , Інгулецький відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; документи, подані для державної реєстрації постанова про арешт майна боржника, серія та номер 53612748, видана 29 березня 2017 року, видавник: Інгулецький відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34524730 від 29 березня 2017 року [PERSON] , Інгулецький відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; відомості про суб`єкта обтяження: [PERSON] , обтяжувач (заявник) Інгулецький відділ ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області. 26 червня 2018 року виконавчий документ у виконавчому провадженні №53612748 повернуто стягувачеві, на підставі п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». 10 жовтня 2023 року [PERSON] сплатила стягувачеві борг за рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі №213/3930/14-ц у розмірі 30\~334,50 грн. Відповідно до довідки ПуАТ «КБ «АКОРД БАНК» від 22 квітня 2024 року офіційний курс НБУ станом на 22 квітня 2024 року складає 3\~978,79 грн за 100 дол.США. 25 квітня 2024 року [PERSON] сплатила стягувачеві борг за рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі №213/3930/14-ц у розмірі 18\~460,00 грн, що еквівалентно 463,93 дол.США за курсом станом на 22 квітня 2024 року. Позивачем сплачено борг розмірі 303,34 грн на користь держави за рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі №213/3930/14-ц. Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом від 15 листопада 2023 року зазначив про неможливість виключення боржника з реєстру та те, що 26 червня 2018 року виконавчий документ у виконавчому провадженні №53612748 повернуто стягувачеві та на виконання повторно не надходив. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року за позивачем визнано право власності на частку квартири [ADDRESS] . Інших доказів щодо предмету спору суду сторонами не надано. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які випливають з порушення права позивача на розпорядження належним їй майном, внаслідок не зняття з нього арешту. Норми права, які застосовує суд, та мотиви їх застосування. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист цього права гарантовано статтею 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено в ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд дійшов такого висновку. Обґрунтовуючи рішення, суд керується правовими висновками, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», і зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до\~ч.1\~ст.13\~ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.ст.12,\~81\~ЦПК України\~визначено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстави звільнення від доказування визначені статтею 82 цього Кодексу. Так, згідно з частиною четвертою цієї статті, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками та тривалістю виконавчого провадження. Після повернення стягувачу виконавчого листа відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту. Водночас не\~має інших\~способів захисту\~права власника\~або іншого\~володільця,\~після повернення\~виконавчого документу стягувачу державним виконавцем. Виходячи з\~вищевикладеного,\~судом встановлено,\~що виконавче\~провадження,\~де боржником\~є позивач\~на виконанні\~в Інгулецькому\~відділі державної\~виконавчої служби\~у місті\~Кривому Розі\~Криворізького району\~Дніпропетровської області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса),\~а стягувачем\~відповідач не\~перебуває,\~необхідність в\~обтяженні нерухомого\~майна,\~яке належить\~позивачеві відпала,\~та його\~наявність порушує\~право позивача\~в повному\~обсязі користуватися\~та розпоряджатися\~своїм майном\~на власний\~розсуд,\~а тому\~наявні підстави\~для зняття\~такого обтяження.\~Інші способи\~захисту права\~власника після\~повернення виконавчого документу стягувачу державним виконавцем відсутні. Суд, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимогу повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений нею при зверненні до суду у розмірі 1 211,20 грн. Згідно з пунктом 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 4-6\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. \~ \~ \~ \~Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. \~ \~ \~ \~Надаючи оцінку\~послугам правничої\~допомоги,\~на думку\~суду вартість\~послуг адвоката\~в сумі\~3\~000,00\~грн є\~обґрунтованою та співмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, значенням справи для учасників. У зв`язку з наведеним, з урахуванням заперечень відповідача, які не містять достатнього обґрунтування щодо зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Outcome: approved