Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

29 серпня 2023 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області, відповідно до ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] про зменшення розміру аліментів, у якій позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2023 року та судового наказу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року до 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування свого позову посилається на те, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2023 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а за судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] у такому ж розмірі. Оскільки на даний час позивач проживає однією сім`єю з іншою жінкою, а розмір аліментів, що стягується з нього на двох дітей становить у загальному розмірі частина від його заробітку, тому вказане на його думку свідчить про зміну сімейного та матеріального стану, що в силу положень статті 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Враховуючи, що розмір аліментів на двох дітей за положенням СК України становить 1/3 частина від отриманого доходу, тоді як з нього стягуються аліменти у загальному розмірі 1/2 частина доходу, вважає необхідним зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за судовими рішеннями до встановлено законом розміру. Ухвалою від 04 вересня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 20 березня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Від представника позивача адвоката Мазурик З.Я. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Просила позов задовольнити з підстав вказаних у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила у задоволенні позову відмовити. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального та відеозаписуючого технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з 02 вересня 2016 року по 10 листопада 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області №477/1066/18 від 10 жовтня 2018 року, яким шлюб між сторонами розірвано (а.с.8-9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 лютого 2017 року, виданого Вітовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] (а.с.6). За змістом рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області №473/486/23 від 02 березня 2023 року, вбачається, що після розірвання шлюбу [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх спільного сина [PERSON] . Відповідно до резолютивної частини рішення суду, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с.10). У свою чергу, з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 січня 2021 року, виданого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] (а.с.7). За судовим наказом Жовтневого районного суду від 04 квітня 2023 року №477/571/23, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 22 березня 2023 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с.11). За викладеного вбачається, що з [PERSON] на підставі окремих судових рішень стягнуто на користь [PERSON] та [PERSON] аліменти, на утримання двох малолітніх дітей, що народженні від нього від різних жінок. Як зазначає в позові позивач, оскільки він на даний час проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою жінкою, у зв`язку з ростом цін на потреби побутового споживання, враховуючи що сукупний розмір аліментів, що стягується з нього складає 1/2 частину його заробітку, тому не має фінансової можливості в подальшому сплачувати аліменти на утримання дітей, що визначені йому за судовими рішеннями Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2023 року та Жовтневого районного суду від 04 квітня 2023 року на користь [PERSON] та [PERSON] відповідно, в розмірі визначеному судом, тому і звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив зменшити загальний розмірі аліментів, що стягуються з нього до 1/3 частини від заробітку (доходу). За змістом позовних вимог [PERSON] вбачається, що останній звернувшись з позовом до [PERSON] просить суд вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього як на користь останньої так і на користь [PERSON] , визначивши фактичний розмір аліментів на кожну дитину у розмірі 1/6 частини від його заробітку доходу. Згідно частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За аналізом вказаної норми вбачається, що правом ініціювати позов про зміну розміру аліментів наділений стягувач аліментів та/або платник, в залежності від підстав та предмету позову. У свою чергу, особою чиї права не визнаються та порушується, в залежності від поданого позову, є інша особа, зазначена у статті 192 СК України, яка і має бути залучена до участі у справі як сторона. Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава. З правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вбачається, що відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Частиною першої статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2023 року на користь [PERSON] та судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року на користь [PERSON] , однак у якості відповідача залучив лише [PERSON] та під час підготовчого провадження у справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. З огляду на те, що [PERSON] не заявляв позовних вимог до [PERSON] , яка є належним співвідповідачем в указаній справі, оскільки позивач ставить питання про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на її користь, суд позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені. Таким чином, оскільки позов в цій частині пред`явлено до неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову щодо зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього за судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2023 року на користь [PERSON] Вирішуючи питання в частині заявлених позовних вимог до [PERSON] , суд з виходить з наступного. Як зазначено вище, частиною першою статті 192 СК України передбачено можливість зменшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду або домовленістю між батьками, за наявності відповідних підстав: у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Звертаючись до суду з указаним позовом, [PERSON] посилався на ту обставину, що на даний час він проживає спільно з іншою жінкою, та з урахуванням стягуваних з нього аліментів, коштів, що залишається після виплати аліментів йому не вистачає для проживання. У свою чергу, всупереч обов`язку, визначеному статтею 81 ЦПК України, доказів, які б свідчили про підтвердження його доводів ним не надано. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Судом встановлено, що розмір аліментів, які стягнуто з [PERSON] за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2023 року на користь [PERSON] відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні іншу дитину та жінку, з якою він проживає без реєстрації шлюбу (що також не доведено належними та допустимими доказами), без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] , та суперечитиме інтересам дитини. Відомостей щодо заробітку та доходу позивача у період з часу присудження аліментів до дня звернення до суду з цим позовом, які б свідчили про погіршення його матеріального становища ним не надано. При цьому, судом враховується і те, що народження другої дитини відбулося у 2021 році, тоді як присудження аліментів за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2023 року на користь [PERSON] мало місце у 2023 році та при визначені їх розміру було стягнуто аліменти в мінімальному розмірі, за правом стягувача стягнути ці аліменти у частці від доходу, а позивач визнав позовні вимоги та погодився із розміром аліментів, які [PERSON] просила стягнути з нього на утримання їх спільного сина [PERSON] , про що зазначено у мотивувальній частині рішення суду. У свою чергу, позивачем не підтверджено, що він втратив дохід від заробітної плати, оскільки відомостей щодо його працевлаштування та розміру отримуваних доходів та/або, відомостей, щодо припинення у нього доходу, а також щодо взяття його на облік у центрі зайнятості ним не надано. В даному випадку, звертаючись з позовом до суду, [PERSON] фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану та/або поліпшення матеріального стану стягувача. Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що вимогами законодавства передбачено можливість такого зменшення, суд до уваги не бере, оскільки доказів про те, що його матеріальний стан погіршився суду надано не було. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. При цьому суд, з урахуванням тієї обставини, що в країні запроваджено воєнний стан, внаслідок чого обмежена можливість дітей відвідувати садочок, школу, гуртки тощо, вважає, що в даному випадку саме позивач має більш вигідне становище порівняно з [PERSON] , так як вона через вік дитини позбавлена можливості у повній мірі забезпечити нормальне функціонування свого способу життя. Таким чином, суд, встановивши обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] , в частині зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану, народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Окрім цього, суд враховує і те, що у частині першій статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статі 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання сина, в розмірі визначеному рішенням суду, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає.

Outcome: dismissed