Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

01.03.2024 позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 01.03.2024 і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що 12.02.2006 між сторонами було зареєстровано шлюб. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою у квартирі її батьків за адресою: [ADDRESS] . На даний час шлюб між сторонами не розірвано. З січня 2024 року відповідач проживає окремо за місцем реєстрації. З того часу у вихованні дітей участі не бере, коштів на їх утримання не надає, а тому самостійно виховує дітей, піклується про їхнє здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі у військовій частині в [ADDRESS] на посаді начальника медичного пункту військової частини. Однак, її доходів не вистачає на належне утримання двох неповнолітніх дітей, а відповідач фактично самоусунувся від утримання та виховання дітей. Відповідач офіційно працевлаштований, працює в Державній установі «Івано-Франківський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на посаді начальника відділу правового забезпечення, тобто має постійне місце роботи та отримує заробітну плату. Відомо, що середньомісячний дохід становить 24 000 грн. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач є працездатним і матеріально забезпеченим та є власником транспортного засобу. Інших дітей у нього немає (а.с. 1-4). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01.03.2024 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с.12). Ухвалою судді від 04.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.16). 29.03.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відзив обґрунтовує тим, що твердження позивача про те, що з моменту припинення спільного проживання з сім?єю не бере участі у вихованні спільних дітей та не надає коштів на їх утримання, не відповідає дійсності. Жодним чином не припинив зустрічатись і спілкуватись з дітьми [PERSON] і [PERSON] , не зважаючи на те, що позивач активно налаштовувала і продовжує налаштовувати їх проти нього. Ще у січні - середині лютого 2024 року постійно бачився з дітьми, забирав двічі на тиждень, ввечері після 19 год. дочку з танцювального гуртка та відвозив додому. Оплачував на її прохання вартість відвідувань гуртка та необхідних речей для показових виступів, поповняв рахунок на мобільному телефоні. Придбав в середині січня 2024 року для дочки новий меблевий куток вартістю близько 7 000 грн. Окрім цього, за січень-лютий 2024 року оплачував комунальні послуги за квартиру, де проживають діти з позивачем, хоча з середини січня вже там не проживав. Також, не дивлячись на те, що відповідач не проживає разом з позивачем та дітьми в квартирі по [ADDRESS] , пільга, яка йому надана як учаснику бойових дій в розмірі 25 % знижки плати за користування комунальними послугами, ним була залишена тільки тому, що в цій квартирі залишились проживати діти. Син [PERSON] , навчаючись на 1 курсі Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, отримує соціальну стипендію як дитина учасника бойових дій в розмірі 1 180,00 грн. Є учасником бойових дій, оскільки, в період з 2014 по 2019 роки неодноразово брав безпосередню участь в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил) на території Донецької та Луганської областей, а протягом червня - грудня 2022 року - у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Разом з тим, в середині лютого 2024 року позивач висунула вимогу щодо сплати їй щомісячно 10 000 грн., в іншому випадку вона подає на аліменти. Повідомив, що його доходи не дозволяють сплачувати таку суму та й потреби у стягненні аліментів не має, оскільки це його рідні діти, від них не відмовляється, буде щомісячно переводити на їх карткові рахунки грошові кошти у розмірі 7-8 000 грн., в залежності від його доходів. Причому, неодноразово заявляв позивачу, що готовий забрати дітей до себе. Після цього, позивач припинала будь-які стосунки з дітьми, заборонивши їм спілкуватися з ним, заблокувавши його номери мобільних операторів. Позивач заборонила дочці, щоб він забирав її з гуртка. 3 того часу фактично позбавлений права безперешкодно бачитись з дітьми, спілкуватись з ними та брати участь у їх вихованні. В той же час, в січні, лютому та березні 2024 року неодноразово переводив на картковий рахунок дочки [PERSON] , який відкрив для неї ще задовго до припинення спільного проживання з позивачем, грошові кошти, наголошуючи їй, щоб половину отриманої суми вона передавала брату [PERSON] . 08.04.2024 позивачкою [PERSON] подано відповідь на відзив та зазначено, що твердження відповідача, що він бере участь у вихованні дітей не відповідає дійсності. Дані твердження, що вона забороняє дітям спілкуватись з відповідачем є неправдиві, оскільки відповідач з другої половини лютого 2024 року сам перестав спілкуватись з дітьми. Він жодного разу не прийшов до доньки до школи, не зустрів її після занять, під час канікул. Зі старшим сином відповідач теж жодного разу не зустрівся, при бажанні міг зустріти сина біля навчального закладу - Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, де син навчається. Також, відповідач не приходив до дітей за місцем проживання, хоча йому ніхто не забороняв це робити. Твердження, що заблокувала номери мобільних операторів на телефонах дітей взагалі абсурдне, діти вже в такому віці, що вміють дуже добре користуватись телефонами і не тільки щодо розблокування номерів. Відповідач сам перестав спілкуватись з дітьми та проводити з ними час, ніхто йому в цьому не перешкоджав і не перешкоджає. Згідно з долученими квитанціями, оплату комунальних послуг він здійснив 04.01.2024 за грудень 2023 року і 02.02.2024 за січень 2024 року, тобто за періоди, коли сам проживав у даній квартирі. А на комунальні послуги на дану квартиру, яка належить її матері, відповідач отримує соціальні виплати на 4 членів сім?ї. В подальшому оплату за комунальні послуги не здійснював, все нею оплачується. Тому, долучені докази щодо оплати комунальних послуг за вказаний період жодним чином не підтверджують матеріальне забезпечення відповідачем своїх дітей. Долучені до відзиву квитанції про покупку нового столу для доньки також, жодним чином не підтверджують, що відповідач бере активну участь у вихованні дітей та матеріально їх підтримує. Новий стіл відповідач змушений був купити доньці тільки тому, що забрав стіл, на якому донька робила уроки собі на квартиру. Дії відповідача щодо переказу коштів на картковий рахунок неповнолітній доньці з вказівкою надавати їх половину старшому брату є безвідповідальними. Ці кошти є нестабільні та в подальшому усунеться у наданні коштів на утримання дітей. 15.04.2024 відповідачем через систему «Електронний суд» подано заперечення (на відповідь на відзив) та останнім зазначено, що кошти перераховує на картковий рахунок дочки, оскільки на даний момент в нього є тільки номер карткового рахунку дочки [PERSON] . В той же час, позивач не надавала йому свої карткові рахунки чи рахунки сина. Також, твердження позивача, що кошти на утримання дітей, які ним виділяються є нестабільними нічим не обґрунтовано. Зазначає, що у разі фактичного усунення від матеріального забезпечення дітей з його сторони будуть законні підстави для звернення до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. За таких обставин вважає, що викладені позивачем у відповіді на відзив пояснення, міркування і аргументи на увагу суду не заслуговують, оскільки належним чином не обґрунтовані та не підтверджені доказами, а відтак, позовна заява [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей задоволенню не підлягає. 16.04.2024 позивачкою подано заяву про долучення доказів, що підтверджують розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 4500,00 грн. (а.с. 84-90). Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених в ньому. Просила позов задоволити. Представник позивача - адвокат Шкурлатовська Г.І. просила позов задоволити з підстав наведених у позові та у відповіді на відзив. Просила врахувати, що на даний час добровільної сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві. Середньомісячний його дохід складає 20 - 21 000 грн. У лютому 2024 року позивач висунула вимогу щодо сплати щомісячно 10 000 грн., а в іншому випадку подасть на аліменти. Повідомляв позивачці, що його доходи не дозволяють сплачувати таку суму, а також потреби у стягненні аліментів не має, оскільки це його рідні діти, від них не відмовляється, буде щомісячно переводити на їх карткові рахунки грошові кошти у розмірі 7 - 8 000 грн. в залежності від його доходів. Вважає,що не усунувся від матеріального забезпечення дітей, оскільки постійно виділяє кошти на утримання дітей. Також у березні 2024 року було переведено на рахунок дочки грошові кошти на утримання обох дітей в розмірі 7000,00 грн. Просив врахувати, що на його утриманні перебувають двоє непрацездатних батьків пенсійного віку, які проживають вдвох в Тернопільській області. Розмір їхніх пенсій є мінімальний, тому частину доходу витрачає на утримання батьків. Крім того, проживає разом з іншою жінкою та двома її неповнолітніми дітьми, які перебувають на його утриманні, оскільки їх батько знаходиться за кордоном та усунувся від участі у їх утриманні та вихованні. Вислухавши вступне слово позивачки та її представника, відповідача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого 12.02.2006 Озерянською сільською радою Бучацького району Тернопільської області серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 лютого 2006 року, про що складено відповідний актовий запис за №3, прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 11). Згідно з свідоцтва про народження, виданого 25.10.2006 Брюховицькою селищною радою м. Львова серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №30. Батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції від 21.06.2013 серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №1364. Батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.10). Згідно з виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої «ЦПМ КДД» 04.04.2024, [PERSON] має проблеми зі здоров?ям, стоїть на обліку в ортопеда, гастроентеролога та кардіолога (а.с.75). Що стосується особи відповідача, то судом встановлено наступне: Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 29.04.2015 Головним управлінням персоналу Генерального штабу Збройних Сил України, [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України (а.с. 60). Згідно з копії довідки, виданої військовою частиною 30.01.2023 за №508 [PERSON] , про те, що останній дійсно в період з 11.06.2022 до 11.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи з 11.06.2022 по 11.12.2022 у [ADDRESS] (а.с. 61). Відповідно до витягу із наказу командира військової частини (по особовому складу) №52 від 06.05.2023, [PERSON] звільнено у запас за підпунктом "г" через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину(дітей) віком до 18 років) (а.с.71). Згідно з копії довідки про наявність рахунку від 20.03.2024, виданої Universalbank/Monobank, клієнтом [PERSON] на ім`я [PERSON] відкрито зазначений рахунок для користування яким банком емітовано електронний платіжний засіб № [NUMBER] (дитяча картка), отримувачем якого є [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). Відповідно до копій квитанцій та платіжних інструкцій, долучених до відзиву відповідачем, [PERSON] у період з 16.01.2024 до 29.03.2024 здійснював перекази коштів на рахунок [PERSON] на загальну суму 13 245, 85 грн. (26-31). Згідно з копії квитанцій, чеків, платіжних інструкцій [PERSON] у період з 16.01.2024 до 09.03.2024 здійснював оплату за танці [PERSON] , поповнення мобільного телефону, відвідування Mcdonalds, товар для дому на загальну суму 9 886, 40 грн. (а.с.32-39). Відповідно до копій квитанцій [PERSON] у період з 04.01.2024 до 02.02.2024 проводив оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 3 193, 31 грн. (а.с.40-55). Згідно з копій посвідчень серій [NUMBER] від 20.11.2008 та ААЄ №653846 від 20.06.2012, виданих Пенсійним фондом України, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є пенсіонерами, отримують пенсію за віком (а.с.57-58). Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Бучацькою міською радою 21.03.2024 за №158, до складу сім`ї (зареєстрованих) за адресою: [ADDRESS] входять [PERSON] та [PERSON] (а.с.59). Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного: Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років : з 1 січня - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 3196 гривень. Однак, цей розмір є мінімальною межею. Максимальна межа, навпаки, не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 ст. 81 ЦПК України). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Також, перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину, адже аліменти на дитину є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише їх отримують та використовують їх від імені дітей. Верховний Суд у постанові від 12.01.2022 у справі №640/15771/19 виснував, що положення ст. 185 СК стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Такі особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). У постанові Верховного Суду від 12.01.2022 у справі №545/3115/19 викладено правовий висновок, що відшкодування одним із батьків половини вартості ремонту технічних пристроїв, половини вартості витрат на лікування, відвідування секцій та позашкільних закладів не є додатковими витратами в розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини на користь іншого з батьків. Суд враховує обов`язок та відповідальність обох батьків неповнолітніх дітей за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей, а отже, й обов`язок батька дітей, який з ними не проживає, дбати про виховання, здоров`я і матеріальний добробут дітей, виходячи тільки з найкращих інтересів дітей. Також суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Посилання відповідача на те, що допомагає батькам, які досягли пенсійного віку, оскільки розмір їхніх пенсій є мінімальний, суд не бере такі до уваги, оскільки належних та допустимих доказів, що він бере участь в утриманні, суду не надано. Також посилання відповідача на те, що він створив фактично нову сім`ю. Бере участь в утриманні двох неповнолітніх дітей цивільної дружини. Також нічим не підтверджено та не є підставою для звільнення відповідача від сплати аліментів стосовно рідних дітей [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, особу відповідача, який є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований (зі слів - середньомісячний дохід становить 20 000-21 000 грн.), суд дійшов висновку, що позов слід задоволити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення кожною дитиною повноліття, що в свою чергу відповідає конкретним обставинам справи. Усі інші доводи і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні та не надали можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до вимог ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня, коли позивач звернувся із позовом до суду, з 01.03.2024. У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (ч.1 ст.196 СК України). Крім цього, за заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України (ст.186 СК України). Статтею 185 СК України також визначено обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положення п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Представник позивача - адвокат Шкурлатовська Галина Іванівна здійснює діяльність на підставі ордеру серії АТ №1039864 від 02.04.2024 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 26/02/2024 від 26.02.2024 у Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області, договору про надання правничої допомоги № 26/02/2024 від 26.02.2024, додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 26.02.2024 (а.с. 63, 86-88). Відповідно до акту від 16.04.2024 про надання правничої професійної допомоги згідно з Договором про надання правової допомоги від 26.02.2024, загальна вартість послуг адвоката за договором становить 4500 грн., а саме на надання консультації 500 грн., підготовка та написання позовної заяви про стягнення аліментів 1500 грн., ознайомлення з відзивом на позовну заяву - 500 грн., написання відповіді на відзив - 1000 грн., підготовка та участь в судових засіданнях (02.04.2024, 16.04.2024) - 1000 грн. Вартість послуг оплачена в повному обсязі згідно квитанцій серії АД 007576 №76 від 01.03.2024 та серії АД 007579 №79 від 16.04.2024 (а.с. 89-90). Згідно з квитанцій серії АД 007576 №76 від 01.03.2024 та серії АД 007579 №79 від 16.04.2024, адвокатом Шкурлатовською Г.І. отримано від [PERSON] кошти в загальній сумі 4 500 грн. за надання правничої допомоги в Івано-Франківському міському суді, консультації, написання позову про стягнення аліментів. Дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу має не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг) та участі у судових засіданнях. Виходячи із встановленої реальності участі адвоката Шкурлатовської Г.І. в судових засіданнях (02.04.2024, 16.04.2024, 23.04.2024), заперечень відповідача, а також з урахуванням принципів пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 3 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, яка була змушена до залучення професійної допомоги адвоката. На підставі та

Outcome: approved