Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулася [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що вона є бабусею трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мати неповнолітніх дітей - [PERSON] , донька позивача, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям, здоров`ям дітей, не телефонує, не виявляє бажання приймати участь у їх вихованні, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі і своєю поведінкою не може бути прикладом чи авторитетом. Посилаючись на те, що позбавлення відповідача батьківських прав цілком відповідає інтересам дитини, [PERSON] звернулася з даним позовом до суду в інтересах своєї онуки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 12.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Судове засідання з розгляду справи призначено на 11 год 30 хв 25.04.2024. Позивач у судове засідання не прибула, явку свого представника не забезпечила. Згідно з наявною в матеріалах справи заявою, позивач просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Від представника Служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради також надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судові засідання з розгляду справи 01.04.2024, 25.04.2024 не прибула, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином та завчасно у відповідності до положень ст.128 ЦПК України. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що також підтверджується даними свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 25.09.2012, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Золотоноші Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, за актовим записом № 276. Відповідно до Витягу № 2272 від 28.11.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою-характеристикою № 28 від 29.11.2023, за підписом голови квартального комітету № 1, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] , 1962 року народження, сином [PERSON] , 2008 року народження та дочками - [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2014 року народження. Не працює, порушує громадський порядок, скарги надходять часто, поводиться неадекватно, веде аморальний спосіб життя. Відповідно до Акта обстеження матеріально-побутових умов від 29.11.2023 житлові умови проживання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в будинку зроблений ремонт, 4 жилі кімнати, кухня, веранда, є вода та газ. На подвір`ї знаходяться всі належні споруди, на даний момент [PERSON] в будинку не проживає. Актом обстеження умов проживання від 12.12.2023 стверджується, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають - [PERSON] , [INFO] та троє її онуків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , також за даною адресою зареєстрована мати дітей [PERSON] , однак у даному будинку не проживає. Умови проживання задовільні, є необхідні меблі, побутові прилади, речі домашнього вжитку, у наявності продукти харчування. У будинку тепло, чисто, охайно, є ліжка для дітей, письмовий стіл, комп`ютер, шкільне приладдя, одяг, взуття, предмети догляду та гігієни. Згідно з Актом Золотоніської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Золотоніської міської ради Черкаської області від 28.11.2023 № 293 за час навчання в школі [PERSON] та [PERSON] мати [PERSON] навчанням та вихованням дочок не цікавиться, з сім`єю не проживає. Вихованням, навчанням, матеріальним забезпеченням учениць займається бабуся [PERSON] . Мати дітей, [PERSON] , в школу не з`являється, протягом навчального року на батьківських зборах не була, навчанням учениць у класних керівників не цікавиться. Як зазначено у характеристиці, наданій класним керівником та в.о. директора Золотоніської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 3, [PERSON] навчається в школі з вересня 2023 року, за час навчання в школі продемонструвала стійкий середній рівень знань, програмний матеріал засвоює добре, проявляє інтерес до математики, української мови, мовлення чітке, виразне, добре розвинена пам`ять, увага та уява. Дівчинка має позитивне ставлення до трудової діяльності: завжди відповідально ставиться до виконання навчально-трудових завдань, бере активну участь у житті класу, загальне ставлення до школи, навчання, трудової діяльності позитивне. Каріна спокійна, урівноважена, ніколи не вступає в конфлікти з вчителями, однокласники до неї ставляться дружелюбно з повагою. Дівчинку виховує бабуся [PERSON] , яка відповідально становиться до виховання та навчання дитини, вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвиту дитини. [PERSON] підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Мама не приймає участь у вихованні дитини та не цікавиться успіхами. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, не забезпечує дітей всім необхідним, не цікавиться їх навчанням та здоров`ям, дома не живе, веде розгульний спосіб життя, не працює, зловживає алкоголем. Діти постійно знаходяться з її матір`ю, перебувають повністю на її вихованні. Згідно з протоколом бесіди від 04.12.2023 проведеного головним спеціалістом сектору ССДСМС [PERSON] у присутності начальника сектору ССДСМС [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , зазначила, що з лютого 2023 року вона разом із сестрою [PERSON] та братом [PERSON] проживають у бабусі в м. Золотоноша, до цього вони жили разом з матір`ю в смт. Баришівка Київської області. За весь цей час мати [PERSON] приїздила до них декілька разів в нетверезому стані, сварилася з бабусею, виганяла їх з будинку. [PERSON] хоче проживати разом з сестрою та братом у бабусі, тому що вона про них піклується, вчить з ними уроки та перевіряє домашні завдання, купує одяг, готує їжу, водить їх на дитячий майданчик, чого не робить їх мати. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав №16 від 04.01.2024 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з метою захисту її прав та інтересів. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначає, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. З системного аналізу наведених норм вбачається, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо доньки [PERSON] є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що судом встановлено факт тривалого ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, та таким, що належить задовольнити. Водночас суд зауважує, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved