Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та рух справи. До суду звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що 11.11.2011 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 01.04.2016 року шлюб розірвано рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 01.04.2016 року № 677/152/16. Від шлюбу у них народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також на його утриманні перебуває та проживає зі ним син відповідача від іншого чоловіка - [PERSON] , [INFO] . Ще до розірвання шлюбу відповідач своїми дітьми не цікавилася, починаючи з січня місяця 2015 року не приїжджає до них, всю відповідальність з виховання дітей поклала на нього, не телефонує і не повідомляє своє місце знаходження. З названого часу Позивач самостійно піклується про дітей, в тому числі і про нерідного сина [PERSON] , самостійно утримує дітей матеріально. Відповідач, як мати, не приймає участі в утриманні своїх дітей, не надає матеріальну допомогу на їх утримання. В даний час він тимчасово не працює, проживає з двома їхніми дітьми та з одним сином Відповідача від іншого чоловіка за рахунок соціальної допомоги та за рахунок ведення домашнього господарства, зокрема здавання молока. Однак, це не дозволяє в повній мірі забезпечити матеріальний добробут дітей. Інших видів доходу він не має. Проживає із дітьми в будинку, який належить його матері. Від дня народження дітей, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, зокрема, вона не піклується про них, не спілкується і ними, не цікавиться, як діти навчаються, яке у них здоров`я. Їхні діти проживають зі ним, знаходяться на його утриманні, в будинку чисто, та тепло, мають окрему умебльовану кімнату, необхідну побутову техніку та всі умови для нормальні життя та розвитку. Навпаки ж Відповідач участі у вихованні дітей не приймає. Вказав, що зазначені ним обставини у відповідності з п. 2. ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу Україні є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. У зв`язку з наведеним, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача судові витрати. 04.10.2022 року ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області відкрито провадження у справі, призначено цивільну справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні, зобов`язано третю особу надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. 05.04.2023 року ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області задоволено клопотання представника відповідача Лукіянчук О.М. про витребування доказів. Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 28.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Аргументи учасників справи. Відповідач [PERSON] подала відзив на позов, у якому позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав не визнала, та вказала, що 11.11.2011 року між нею та позивачем укладено шлюб. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . З ними проживав також її син від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . За рішенням суду згідно виконавчого листа № 677/1730/15-ц від 26.10.2015 року [PERSON] зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти в розмірі 1 200 грн. щомісячно на утримання двох дітей, який нею було пред`явлено до виконання в січні 2016 року. 01.04.2016 року за рішенням Красилівського районного суду з ініціативи [PERSON] шлюб між ними було розірвано. До 2017 року вона продовжувала проживати разом із своїми дітьми в домогосподарстві чоловіка [PERSON] з надією, що відносини між ними покращаться. Але її проживання там було нестерпним: її бувший чоловік її періодично бив, виганяв з дому. Приблизно через 1,5 роки після розлучення після чергової сварки та її побиття бувшим чоловіком [PERSON] , вона втекла з його дому, а діти залишилися з ним. Вона викликала працівників поліції, за допомогою яких забрала своїх трьох дітей, та переїхала жити в с. Ставчинці Хмельницького району до своїх батьків. Вона не забороняла дітям спілкуватися з батьком, з його ріднею, тому числі і своєму сину він іншого шлюбу, оскільки він звик та бажав спілкування з [PERSON] та його ріднею, адже коли вони з позивачем стали разом проживати (з 2011 року), то її сину від іншого шлюбу [PERSON] , [INFO] , було два роки. Влітку 2019 року діти поїхали до [PERSON] і він заборонив їм повертатися до неї. Вона не могла самостійно забрати своїх дітей, тому що позивач їй їх не віддавав. Вказала, що вона неодноразово приїжджала в с. Заслучне для зустрічі зі своїми дітьми, привозила їм нові куплені нею речі, але позивач ці речі спалив. Вона приїжджала також два рази в Заслучненську школу, щоб зустрітися з дітьми, але в школі їй повідомили, що [PERSON] заборонив їй зустрічатися з дітьми і їй не дозволили зустрічатися з дітьми в приміщенні школи, а дітей не випускали на вулицю із школи, щоб вони з нею зустрілися. По телефону вона також не могла з дітьми спілкуватися через заборону позивача. Побачивши, що її діти залякані, вона не хотіла шкодити їх психологічному здоров`ю, не бажала, щоб діти боялися наслідків спілкування з нею, тому що кожного разу після їхнього спілкування [PERSON] їх бив. Вона зверталася в поліцію з приводу фізичного насильства щодо її дітей [PERSON] , але їй повідомляли, що такі факти відсутні. Про життя своїх дітей, які проживають разом з [PERSON] вона знає від свого старшого сина, який проживає в селі Глібки і часто зустрічається з її дітьми. Вона постійно цікавиться їх життям, вони їй не байдужі. Вона категорично проти позбавлення її батьківських прав щодо її дітей, може і хоче їх виховувати, допомагати їм у навчанні та приймати активну участь у їх житті. Окрім того, відповідач у відзиві звернула увагу на те, що позивач не є батьком, опікуном або піклувальником її дитини, народженої нею від іншого шлюбу - [PERSON] . З викладених обставин категорично заперечила проти позбавлення її батьківських прав щодо її дітей. Вказала, що не може бути позбавлена батьківських прав особа, яка не виконує батьківських обов`язків внаслідок утворення перешкод з боку іншого з батьків з яким проживає дитина. Отже, вважає недоцільним позбавляти її батьківських прав щодо її дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки вона бажала і приймала по мірі можливості участь у їх вихованні, завжди виявляла бажання у виконанні своїх батьківських обов`язків і не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків в майбутньому. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, з підстав, наведених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову спочатку не визнавала з підстав викладених у своєму відзиві, однак в судових дебатах позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила їх задовольнити, повідомила суду, що дійсно діти її не знають, а тому щоб їм було краще вважає що її треба позбавити батьківських прав. Представник відповідача адвокат Лукіянчук О.М. враховуючи позицію своєї довірительки, просила позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи Світак Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказала, що згідно з висновком органу опіки та піклування Заслучненської сільської ради Хмельницького району, затвердженим рішенням виконавчого комітету Заслучненської сільської ради Хмельницького району № 71-09/2022 від 25.10.2022 року, вважають доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Відповідач не цікавиться долею своїх дітей, діти її просто не знають. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданим 23.12.2011 року виконавчим комітетом Заслучненської сільської ради Красилівського району Хмельницької області (а.с. 4 - зі звороту), та серії [NUMBER] , виданим 17.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження від 06.05.2009 року серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Красилівського районного управління юстиції Хмельницької області батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , та [PERSON] (а. с. 4). Позивач [PERSON] не є батьком та законним представником дитини [PERSON] [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому 11.11.2011 року шлюбі, який рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 01.04.2016 року у справі № 677/152/16-ц між ними було розірвано. (а.с. 11). Згідно з довідкою Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області № 721 від 20.09.2022 року склад сім`ї зареєстрованих осіб за адресою [ADDRESS] наступний: [PERSON] , [INFO] , власник; [PERSON] , [INFO] , син; [PERSON] , [INFO] , онук; [PERSON] , [INFO] , онука; [PERSON] , [INFO] , онук; зареєстровані, але не проживають - [PERSON] - син, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онук, [PERSON] - онука, [PERSON] - онук, [PERSON] - невістка. [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] проживала разом із позивачем та дітьми за адресою [ADDRESS] до 2017 року. Як стверджує відповідач, приблизно через 1,5 роки після розлучення, після чергової сварки з [PERSON] , вона втекла з його дому, а діти залишилися з позивачем. Влітку 2019 року діти поїхали до [PERSON] і він заборонив їм повертатися до неї. Вона не могла самостійно забрати своїх дітей, тому що позивач дітей їй не віддавав. Докази того, що відповідач зверталась з цього приводу до поліції із заявою про повернення її дітей, та до Красилівської міської ради в орган опіки та піклування, як про це вона зазначила у відзиві на позов, в матеріалах справи відсутні. Згідно з актом обстеження умов проживання від 20.09.2022 року комісією Служби у справах дітей Заслучненської сільської ради на підставі доручення органу опіки та піклування з метою обстеження умов проживання багатодітної родини за адресою [ADDRESS] встановлено наступні умови проживання: прибудинкова територія не обгороджена, подвір`я прибране, будинок та господарські приміщення в задовільному стані. В будинку чисто, тепло, приготована свіжа їжа, запас продуктів харчування приблизно на один тиждень. Кімнати умебльовані, наявна необхідна побутова техніка. Діти проживають в одній кімнаті, мають окремі спальні місця, місце для занять та відпочинку, забезпечені шкільним та канцелярським приладдям. Достатня кількість змінного одягу та взуття відповідно до сезону. Висновок комісії зроблений про те, що безпосередньо вихованням дітей в родині займається бабуся [PERSON] ; батько [PERSON] . більшість часу приділяє роботі; біологічна мати [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає (а.с. 7). Згідно з характеристиками дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , виданими Заслучненським ліцеєм ім. О. Іщука Хмельницького району Хмельницької області мати не проживає разом із сім`єю. Вихованням дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] займається бабуся [PERSON] (а.с. 8, 9,10). Рішенням виконавчого комітету Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області № 71-09/2022 від 25.10.2022 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . (а.с. 21). У висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав вказано: «Встановлено, що громадяни [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 2011 року. Від подружнього життя у батьків народилися діти [PERSON] та [PERSON] , до шлюбу під час спільного проживання народжений син [PERSON] .», «З 2016 року [PERSON] стала проживати окремо від дітей та чоловіка, займалася виключно своїм життям. [PERSON] взагалі перестала цікавитися своїми дітьми. Мати не виявляла жодного бажання займатися їх вихованням та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надавала. З 2016 року [PERSON] один займається вихованням та матеріальним забезпеченням дітей. Зі слів батька, матір не дарувала подарунків своїм дітям ні на день народження, ні на День святого Миколая, а ні на Новий рік. Коли діти хворіли, мати їх не провідувала, не цікавиться станом їх здоров`я та не надавала жодної матеріальної допомоги на лікування. Мати не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не бачиться з дітьми, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до їх внутрішнього світу» (а.с. 22-23). Відповідно до довідки № 4, виданої 12.01.2023 року виконавчим комітетом Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області [PERSON] із сином [PERSON] , 2017 року народження, проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] , 1954 року народження та вітчимом [PERSON] , 1954 року народження (а.с. 49). Постановою державного виконавця відділу ДВС Красилівського районного управління юстиції Любіна А.В. відкрито виконавче провадження № 49773190 з примусового виконання виконавчого листа № 677/1730/15-ц, виданого Красилівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. (а.с. 50). Згідно з копією матеріалів виконавчого провадження № 49773190 щодо виконання виконавчого листа № 677/1730/15-ц від 26.10.2015 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей. [PERSON] 15.12.2015 року звернулась до відділу ДВС Красилівського РУЮ з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 677/1730/15-ц про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 1200 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 26.08.2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості № 25.10-27/3719 від 05.04.2023 року аліменти [PERSON] не сплачувались жодного разу, та за виконавчим листом № 677/1730/15-ц за період - серпня 2015 року по березень 2023 року державним виконавцем нарахована заборгованість в розмірі 174596,26 грн. (а.с. 69-85). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання № 1 від 16.01.2023 року у будинку, належному [PERSON] , яки проживає разом із співмешканкою [PERSON] проживає без реєстрації [PERSON] із сином [PERSON] , 2017 року народження. Умови проживання задовільні, мають присадибну ділянку в розмірі 0,30 га, в господарстві тримають свіні, птицю, забезпечені продуктами харчування (а.с. 51). Відповідач стверджує, що постановами Красилівського районного суду по справі № 677/85/21 від 02.02.2021 року, по справі № 677/329/22 від 14.04.2022 року відповідач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей). У постанові Красилівського районного суду по справі № 677/775/22 від 28.06.2022 року вказано, що згідно акту обстеження вихованням дітей займається бабуся, на підтвердження вказаного надала суду паперові копії вказаних постанов з Єдиного державного реєстру судових рішень, де персональні дані особи, яка притягається до адміністративної відповідальності знеособлено, та зазначені, як [PERSON] (а.с. 55-58) Суд не може достеменно встановити, що [PERSON], яка зазначена у вказаних доказах, наданих стороною відповідача, і позивач [PERSON] є однією і тією ж особою. [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. (а.с. 50). Відповідно до повідомлення ВПД № 2 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області № 2371 від 20.04.2023 року [PERSON] , [INFO] не зверталась до ВПД № 2 із заявами щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно неї, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відносно [PERSON] ВПД № 2 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області адміністративний протокол за вчинення домашнього насильства не складався. (а.с. 97). Відповідач [PERSON] також є матір`ю шести дітей, народжених нею під час спільного проживання з [PERSON] . Так, з довідки № 2, виданої Глібківським старостинським округом Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, слідує, що [PERSON] зареєстрований та проживає у власному будинку у [ADDRESS] , разом з ним зареєстровані [PERSON] (дочка), [INFO] , [PERSON] (син), [INFO] , [PERSON] (син), [INFO] , [PERSON] (дочка), [INFO] [PERSON] з 1990 року по 2006 рік проживав з [PERSON] у с. Глібки, у них народилось шестеро дітей, вихованням дітей займалась мати, батько працював у СК «Перемога» трактористом. У 2007 році мати [PERSON] залишила шістьох неповнолітніх дітей на батька, який у подальшому займався їх вихованням. Спокійний, алкогольними напоями не зловживає, не конфліктний. (а.с. 111). Відповідно до пояснень відповідача [PERSON] в судовому засіданні, вона є матір`ю десяти дітей. Наразі, з відповідачем проживає лише одна дитина - син [PERSON] , 2017 року народження. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області листом № 205/02.1-04-34 від 16.02.2015 року повідомив Службу у справах дітей Красилівської районної державної адміністрації, що реєстрація народження: [PERSON] , [INFO] , проведена відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області. Відомості про батьків дитини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , внесені до актового запису згідно статті 133 Сімейного Кодексу України. Заявником виступав [PERSON] ; [PERSON] [INFO] проведена виконавчим комітетом Заслучненської сільської ради Красилівського району Хмельницької області. Відомості про батьків дитини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] внесені до актового запису згідно статті 133 Сімейного Кодексу України. Заявником виступав батько дитини. (а.с. 100). Згідно з актом перевірки матеріально-побутових умов № 15 від 15.01.2015 року, затвердженим Заслучненською сільською радою, проведено обстеження матеріально - побутових умов сім`ї гр. [PERSON] , яка зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї слідуючий: [PERSON] , [INFO] (власник житлового будинку, голова двору, не працює, пенсіонерка), [PERSON] , [INFO] (син, не працює), [PERSON] , [INFO] (син [PERSON] , чоловік [PERSON] , не працює), [PERSON] (невістка [PERSON] , не працює, знаходиться по догляду за своїм новонародженим сином [PERSON] , [INFO] ), [PERSON] , [INFO] (онука, дочка [PERSON] , знаходиться дома із своєю матір`ю [PERSON] ), [PERSON] , [INFO] (онук, син [PERSON] , знаходиться вдома з матір`ю [PERSON] ). Проживають всі разом у житловому будинку [PERSON] , за вищевказаною адресою, в житловому будинку дві маленькі кімнати, житлові умови не відповідають санітарно-гігієнічним нормам, щодо кількості відведеної житлової площі хто проживає в даному житловому будинку, тіснота, побутові незручності. В користуванні [PERSON] , є присадибна земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею, 0,26 га. В підсобному господарстві [PERSON] утримується птиця та корова. (а.с. 101). Відповідно до листа Заслучненської сільської ради Красилівського району Хмельницької області № 457 від 08.10.2015 року [PERSON] , [INFO] , з 23 грудня 2014 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із своїми трьома дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , але, фактично, вони, за даною адресою не проживають з початку червня 2015 року. Зі слів свекрухи [PERSON] сім`я [PERSON] вибула в [ADDRESS] (а.с. 102). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 29.12.2015 року (а.с. 103, 104) проводилось обстеження умов проживання малолітніх дітей у будинку за адресою [ADDRESS] , [PERSON] разом із дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] проживала у будинку, належному сину від першого шлюбу [PERSON] , 1992 р.н. На час обстеження належні умови для проживання та виховання дітей у будинку не забезпечені, відсутнє повноцінне харчування дітям, в будинку брудно. Робочого місця школяра та підручників першокласника [PERSON] не виявлено. (а.с. 103-104). 30.12.2015 року [PERSON] написала заяву сільському голові Глібківської сільської ради про те, вона є бабою дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та просить надати згоду на влаштування її внуків у її сім`ю за адресою: [ADDRESS] , оскільки мати [PERSON] неспроможна створити належні умови проживання дітей, а її син [PERSON] знаходиться на заробітках. (а.с. 105). Листом № 969 від 30.12.2015 року Служба у справах дітей Красилівської районної державної адміністрації повідомила Глібківську сільську раду про те, що не заперечує щодо влаштування малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в сім`ю баби [PERSON] , жительки [ADDRESS] на час відсутності батька дітей [PERSON] , який перебуває на заробітках. У разі приїзду батька [PERSON] зобов`язати батька виконувати свої батьківські обов`язки відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України. (а.с. 106). Рішенням Глібківської сільської ради Хмельницької № 12 від 30.12.2015 року вирішено відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] . Враховуючи заяву [PERSON] баби малолітніх дітей клопотати перед службою у справах дітей Красилівської РДА про влаштування малолітніх дітей у сім`ю бабусі. Виконавчому комітету посприяти у придбанні будинку для гр. [PERSON] , [PERSON] надати термін до 01.02.2016 року для створення належних умов для утримання та виховання малолітніх дітей. (а.с. 107). Інформація про те, чи відбирались діти у [PERSON] на підставі вказаного рішення сільської ради, та чи приймалось службою у справах дітей Красилівської РДА рішення про влаштування малолітніх дітей у сім`ю [PERSON] в матеріалах справи відсутня. Згідно з інформацією, наданою 03.02.2023 року директором Заслучненського ліцею ім. О. Іщука на запит служби у справах дітей Заслучненської сільської ради щодо відвідування матір`ю [PERSON] її дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] відвідала ліцей 31.01.2023 року, щоб поспілкуватися з дітьми. На запитання директора, коли [PERSON] останній раз відвідувала ліцей і цікавилася дітьми, вона сказала, що приблизно 7 років тому. В цей день діти були відсутні в ліцеї, [PERSON] про це не знала. [PERSON] зустрілася з класними керівниками, в класах яких навчаються її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , записала номери їх телефонів, щоб в них дізнаватися про дітей. Зі слів класних керівників, за всі роки навчання дітей в ліцеї мама ніколи не цікавилися навчанням дітей, їх успіхами, харчуванням, здоров`ям, поведінкою, ні разу не відвідувала батьківських зборів в жодної дитини, не приймала участі у житті дітей у ліцеї. Вихованням і навчанням дітей займається баба [PERSON] (а. с. 109-110). Свідок [PERSON] (вітчим відповідачки) у судовому засіданні дав показання про те, що позивач з відповідачкою жили погано, відповідачка декілька разів від нього втікала, особисто він її забирати їздив автомобілем. Неодноразово бив відповідачку, це він також знає зі слів відповідачки. Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] в присутності психолога, були допитані у судовому засіданні, жодного бажання спілкування з біологічною матір`ю не виявили, мати з ними не займається, не піклується, не приймає участі в її житті, вони її не пам`ятають. Висловили бажання жити з позивачем та бабусею. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78). Також ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , в тому числі, і стосовно її сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 06.05.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Красилівського районного управління юстиції Хмельницької області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , а отже позивач не є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . (а. с. 4). Доказів, протилежного позивач суду не надав, як і не надав будь-яких документів, які б підтверджували, що він ( [PERSON] ) є особою, яка має право звернутися з позовом до суду про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини [PERSON] . Враховуючи те, що позивач не є батьком, опікуном або піклувальником дитини відповідача, народженої нею від іншого шлюбу - [PERSON] , він, відповідно до законодавства, не наділений правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дитини [PERSON] , у зв`язку з чим позовна вимога [PERSON] в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її сина [PERSON] не підлягає задоволенню. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області № 71-09/2022 від 25.10.2022 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . (а.с. 21-23). У судовому засіданні відповідач підтримала позбавлення її батьківських прав стосовно дітей, зазначавши, що діти вже дорослі, вони її майже не знають, а тому їм так буде краще. Отже, факт визнання відповідачкою позову про позбавлення її батьківських прав свідчить про відсутність у неї інтересу до її дітей та небажання їхнього спільного спілкування, прийняття участі в їх вихованні та інш. Згідно з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду: від 10.11.2021 року у справі № 309/556/17 (провадження № 61-14124 св 21), від 23.05.2022 року у справі № 752/26176/18 (провадження № 61-16697 св 21), від 02.08.2022 року у справі № 743/269/21 (провадження № 61-18133св21), від 25.11.2022 року у справі № 308/9081/21 (провадження № 61-8290 св 22), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) від 18 грудня 2008 року, заява № 39948/06). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. В ході судового розгляду судом виявлено з боку відповідача [PERSON] ознаки байдужості до долі її дітей, вона не приділяла і не приділяє їм уваги, не цікавилася та не цікавиться протягом останніх 7 років їх долею, тобто не приймає участі в їх житті. Діти не знають своєї матері. Таким чином, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, зокрема байдуже ставлення відповідача до своїх дітей, суд приходить до висновку щодо необхідності позбавити відповідача батьківських прав, відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до з ст. 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатною особою, аліментних зобов`язань перед іншими особами не має, а тому суд вважає, що вона, відповідно до ст. 180 СК України, зобов`язана брати участь в утриманні дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини,

Outcome: partial