Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

У лютому 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів, тобто станом на 15 квітня 1991 року, будинок належав учаснику колгоспного двору - матері позивача [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вона не отримала свідоцтва та не зареєструвала права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з фактично належного їй вищевказаного житлового будинку. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , спадщину вона прийняла, спадкова справа відкрита в Носівській державній нотаріальній конторі. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок позивачеві було відмовлено у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутній дійсний правовстановлюючий документ на будинок, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів і на даний час змінити статус колгоспного двору неможливо, окрім того з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано. Одночасно позивачеві роз`яснено про можливість оформлення спадкових прав у судовому порядку. Саме тому позивач просила судовим рішенням визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 27 лютого 2024 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 29 квітня 2024 року. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а. с. 33). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 34). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що домогосподарство [ADDRESS] належить до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року зареєстрованою в ньому значиться [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 345/10-11-П/01.2024 від 23 січня 2023 року (а. с. 3). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] не втратила право на вказане домоволодіння. Отже, [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору належав житловий будинок по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вона не отримала свідоцтва та у встановленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на цей будинок. [INFO] в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] , який фактично належав їй як члену ліквідованого колгоспного двору. Згідно з довідкою № 90/1, виданою Носівською міською радою Чернігівської області 23 січня 2024 року, [PERSON] на день своєї смерті, тобто станом на 29 листопада 2020 року, була зареєстрована по [ADDRESS] одна (а. с. 3). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 04 грудня 2019 року Гаврилком О.В. , старостою сіл Володькова Дівиця, Дослідне, Кобилещина, Коробчине, Криниця, Ставок, Сулак, зареєстрований в реєстрі за № 195, яким все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповідала [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 31-32) та копією заповіту (а. с. 9). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом установлено, що до майна померлої [PERSON] . Носівською державною нотаріальною конторою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заведено спадкову справу за № 133/2021, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 29-30). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] спадкоємець [PERSON] за заповітом [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , подавши в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельні ділянки, надані для ведення підсобного сільського господарства, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 25-28). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач зверталася до Носівської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою оформлення спадкових прав на житловий будинок після померлої [PERSON] . Нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи на житловий будинок, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів і на даний час змінити статус колгоспного двору неможливо, окрім того з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Киреєвої Л.М. № 99/02-31 від 29 січня 2024 року (а. с. 10). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 68,4 кв. м, житлова площа - 38,5 кв. м (а. с. 4-6). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачами до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується відповідною квитанцією АТ «Таскомбанк» від 25 лютого 2024 року (а. с. 14). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved