Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , за результатом розгляду якого позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на свою користь грошові кошти в розмірі 14 500,31 грн. та 3% річних у розмірі 34,47 грн., разом-14 534,78 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 1 211,20 грн. В обґрунтування позову вказує, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2024р. у справі №359/10825/23 було визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 28.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з позивача на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 999 грн 30 коп. У виконавчому провадженні ВП [NUMBER], що було відкрито на підставі цього виконавчого напису, приватний виконавець стягнув на користь ТОВ «Українські фінансові операції» 14 500,31 грн. Позивач вважає, що грошові кошти відповідач отримав без правової підстави, а тому повинен їх повернути на підставі положень 1212 ЦК України. Крім того, позивачем на вказану суму нараховано 3% річних за період з 02.03.2024 по 30.03.2024 у відповідності до приписів ст. 625 ЦК України. Ухвалою судді від 11.04.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представнику позивача в порядку ст. 14 ЦПК України було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, після чого позивач з будь-якими клопотаннями/заявами до суду не зверталась. Відповідачу копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками було надіслано в порядку ст. 14 ЦПК України, які було доставлено до електронного кабінету 12.04.2024 року. Проте відповідач не скористався правом, передбаченим статтею 178 ЦПК України, та не подав до суду відзив на позовну заву. Інших заяв по суті чи клопотань з процесуальних питань на адресу суду не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням Бориспільського міськрайонного суд Київської області від 25.01.2024 року у справі №359/10825/23 вирішено визнати виконавчий напис, вчинений 28 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований у реєстрі за №24163, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 18 999 гривень 30 коп., таким, що не підлягає виконанню. 11.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедал О. О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] на підставі примусового виконання виконавчого напису №24163, виданого 28.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. З листа приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. від 26.03.2024 №5969 вбачається, що в рамках вказаного виконавчого провадження було стягнуто на користь відповідача 14 500,31 грн. Вказані грошові кошти було перераховано наступними платіжними інструкціями: від 09.08.2021 № 3671 у сумі 663,22 гривень; від 10.09.2021 № 6119 у сумі 605,55 гривень; від 11.10.2021 № 8990 у сумі 266,01 гривень; від 10.11.2021; № 12275 у сумі 482,39 гривень; від 10.12.2021 № 16476 у сумі 397,43 гривень; від 12.01.2022 № 21188 у сумі 283,31 гривень; від 15.02.2022 № 25487 у сумі 309,76 гривень; від 01.08.2022 № 26820 у сумі 330,57 гривень; від 09.06.2023 № 34152 у сумі 508,74 гривень; від 12.07.2023 № 36492 у сумі 530,37 гривень; від 09.08.2023 № 38229 у сумі 894,37 гривень; від 08.09.2023 № 40114 у сумі 696,67 гривень; від 09.10.2023 № 42123 у сумі 934,55 гривень; від 09.11.2023 № 43901 у сумі 836,60 гривень; від 11.12.2023 № 45809 у сумі 994,26 гривень; від 09.01.2024 № 47088 у сумі 1751,49 гривень; від 09.02.2024 № 48107 у сумі 1998,78 гривень; від 20.02.2024 № 48482 у сумі 297,91 гривень; від 08.03.2024 № 49694 у сумі 1718,33 гривень. Відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України). Отже, зазначена сума була стягнута в рамках виконавчого провадження, що розпочато на підставі виконавчого напису нотаріуса, яким звернуто стягнення з позивача на користь відповідача, який у подальшому визнано судом таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Тому суд вважає, що сплачена позивачем на рахунок відповідача сума в розмірі 14 500,31 грн. підлягає стягненню на користь позивача, в зв`язку з тим, що підстава, на якій зазначені кошти були стягнуті, відпала. Крім того, оскільки відповідач прострочив сплату грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з нього 3% річних у розмірі 34,47 грн. Обов`язок відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», повернути позивачу кошти в розмірі 14 500,31 грн. виник після набрання рішення Бориспільського районного суду Київської області від 25.01.2024 по справі № 359/10825/23 законної сили, тобто з 02.03.2024 р. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Контррозрахунку суми 3% річних відповідач суду не надав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1 211,2 грн.

Outcome: approved