Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

У вересні 2019 позивачка, інтереси якої представлені адвокатом Напрієнко М.В., звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просила збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.09.2018 у справі №756/7897/16-ц, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи з 17.06.2016 на доньку [PERSON] , [INFO] , до 50070,00 грн., та у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 17.06.2016 на сина [PERSON] , [INFO] , до 50070,00 грн., щомісячно для дитини відповідного віку з наступною індексацією відповідно до закону з дня подання даного позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Позов обґрунтовує тим, що 01.09.2007 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.02.2017 року шлюб між сторонами розірвано. 12.09.2018 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 2000,00 грн. щомісячно починаючи з 17.06.2016 року і до досягнення ними повноліття. Зазначає, що діти продовжують проживати з позивачем та перебувають, на її утриманні. На даний час діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в їх утриманні, навчанні, лікуванні, розвитку та іншому. Аліментів, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму недостатньо для матеріального утримання дітей, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. А тому, позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь, оскільки відповідач має можливість платити більшу суму аліментів на утримання своїх дітей, хоча і офіційно не працевлаштований. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2023 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2023 року у справі відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. 15.02.2024 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що з часу присудження аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину обставини суттєво не змінились, а тому вимога про збільшення розміру аліментів є безпідставною. Зазначає, що майновий стан відповідача не зазнав змін, ним не було набуто нового цінного рухомого чи нерухомого майна. Крім того, постановою Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м Києві від 11.01.2019 в межах виконавчого провадження № 57651971 було накладено арешт на все майно боржника, у тому числі і на грошові кошти відповідача. Постановою Іваничівського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.05.2021 в межах виконавчого провадження № 61674455 було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках відповідача, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. Вказує, що позивачка у своїй позовній заяві стверджує, що її витрати на утримання двох дітей становлять понад 200 000,00 грн. щомісячно, що очевидно свідчить про її можливість належного матеріального забезпечення дітей . Разом із тим, додані до позовної заяви копії чеків не підтверджують витрати позивачки у заявленому розмірі, оскільки частина витрат у чеках не є тими витратами, які здійснюються на дітей. 11.03.2024 представником позивачки подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що більше п`ятнадцяти років відповідач офіційно не працює, не бажає вживати якісь заходи для пошуку роботи, однак його статки та статки його дружини і матері збільшуються. Вказує, що ймовірно шлюб між відповідачем та [PERSON] було офіційно розірвано, виключно у зв`язку із арештом рахунків відповідача державною виконавчою службою, через невиконання аліментних зобов`язань, що не спростовано відповідачем. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити та ухвалити відповідне рішення, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача заперечив проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, з 01.09.2007 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.02.2017 року. Від шлюбу у сторін народилась спільні діти, син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. 12.09.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позов [PERSON] про стягнення аліментів задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000, 00 грн., щомісячно починаючи з 17.06.2016 року та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статей 150, 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, суд не приймає до уваги твердження позивача в обґрунтування вимог на те, що розміру стягнутих аліментів недостатньо для утримання дитини, а матеріальний стан відповідача після постановлення рішення про стягнення аліментів покращився, оскільки вказані твердження не доведені належними доказами по справі. Суд не приймає на увагу твердження позивача, що відповідач має дохід, який дозволяє йому забезпечувати дорого вартісні потреби його дружини, має значні заощадження на банківських рахунках, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, передбачені ст.76 ЦПК України, які б підтверджували зазначені позивачем обставини. Твердження позивача про те, що розмір аліментів, які стягнуті з відповідача є недостатнім, оскільки діти навчаються, потребують повноцінного харчування, оновлення гардеробу, канцтоварів з урахуванням зростання цін на продукти харчування, житлово-комунальні послуги, побутові товари, одяг та інше, не є підставою для перегляду розміру аліментів, оскільки ст.192 Сімейного кодексу України не передбачає в якості підстави для збільшення розміру аліментів зазначені обставини. Відтак, доказів того, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів у відповідача покращилося матеріальне становище або змінились обставини, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни її матеріального чи сімейного стану, стану її здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів. Інші доводи позивача (витрати на розваги, розвиток, лікування тощо) не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для збільшення розміру аліментів, встановлених ст.192 СК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed