Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

08 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить зняти арешт з житлового будинку в [ADDRESS] обґрунтування поданого позову вказує, що 04 листопада 2020 року на електронному аукціоні придбав вищезазначений житловий будинок. Після повного розрахунку за придбане майном, на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки 25 листопада 2020 року уклав з продавцем ПАТ «Фідобанк» договір купівлі-продажу, на підставі якого став власником житлового будинку в [ADDRESS] та земельної ділянки для його обслуговування. Цього ж дня право власності позивача на придбане ним майно було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. Разом з тим, як вказує позивач, після набуття ним права власності на вищевказане нерухоме майно, йому стало відомо, що постановою державного виконавця Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04 лютого 2020 року на вказаний будинок накладено арешт в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ «Фідобанк» . Оскільки наявний арешт порушує його права щодо володіння та розпорядження нерухомим майном, тому звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 03 березня 2021 року, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 23 червня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 18 серпня 2021 року провадження у справі було зупинене до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №477/1496/21 за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Ухвалою від 14 серпня 2023 року провадження у справі поновлене у зв`язку з прийняттям у зазначеній справі рішення від 17 лютого 2023 року, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено повністю. [PERSON] та його представник адвокат Тараненко Я.Ю. в ході судового розгляду справи повністю підтримали позовні вимоги з підстав вказаних у ньому, наполягали на задоволенні позову, посилаючись на те, що наявне обтяження перешкоджає позивачу у повній мірі реалізувати правомочності власника відносно належного йому нерухомого майна. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] та її представник адвокат Кірюхін О.М. в судовому засіданні по розгляду цієї справи заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що наявне обмеження слугує гарантією збереження майна з приводу якого між ними виник спір та запобігає його відчуженню позивачем. Вказували, що в разі задоволення позову [PERSON] який подано нею до суду та у якому вирішується питання про правомірність вибуття будинку з її володіння, підстави для задоволення позову [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна відпадуть. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПУАТ «Фідобанк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання по розгляду справи не з`явився, направивши до суду пояснення, у яких вказував на порядок зняття арешту з майна, та який за наданих ним пояснень підлягав скасуванню державним виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Представник відповідача у судове засідання по розгляду цієї справи не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи за відсутності відповідача. Своїх пояснень, заперечень чи міркувань з приводу заявлених позовних вимог до суду не надав. З`ясувавши позиції учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно частини другої статті 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді справ судам належить звертати увагу на те, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис та арешт майна. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено\~судом,\~рішенням Жовтневого\~районного суду\~Миколаївської області\~від 24\~вересня 2009\~року з\~ [PERSON] \~стягнуто на\~користь відкритого\~акціонерного товариства\~«Ерсте Банк»\~в особі\~Миколаївського регіонального\~управління роздрібного\~бізнесу відкритого\~акціонерного товариства\~«Ерсте Банк»,\~заборгованість за\~кредитним договором\~від 25\~квітня 2008\~року в\~загальному розмірі 846 321, 96 грн, а також судові витрати по справі: судовий збір у сумі 1 700 грн та витрати на інформаційно- технічне забезпечення у розмірі 252 грн. На виконання рішення суду 20 жовтня 2009 року видано виконавчі листи. З метою виконання вказаного рішення суду, стягувачем, за місцем проживання боржника, подано виконавчий лист до відділу ДВС Жовтневого РУЮ Миколаївської області для його примусового виконання. Постановою державного виконавця від 30 жовтня 2009 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2009 року. 26 січня 2011 року, державним виконавцем ВДВС Жовтневого РУЮ Миколаївської області в ході проведення виконавчих дій по примусовому виконанню рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2009 року №2-941, актом опису та арешту майна боржника серії АА №595354 було описано майно [PERSON] а саме житловий будинок, загальною площею 286, 9 кв. м та земельна ділянка, площею 0, 15 га, кадастровий номер 4823383001:03:050:0066, що розташовані по [ADDRESS] . В подальшому, в ході проведення виконавчих дій, постановами державного виконавця призначено експерта для здійснення оцінки нерухомого майна для його реалізації для погашення боргу перед стягувачем. Вказані обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі №477/1496/21 за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, та в силу положень частини четвертої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. З вказаного рішення також вбачається і те, що в результаті проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та не реалізацією арештованого майна [PERSON] , іпотекодержатель та стягувач у вказаному вище виконавчому провадженні скористався своїм правом на придбання предмету іпотеки за початковою ціною 508 992 грн, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Актом про реалізацію предмета іпотеки (та передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу) від 04 червня 2013 року на підставі протоколу придбання предмету іпотеки іпотекодержателем від 29 травня 2013 №15-0211/13(Р)-2 та постанови держаного виконавця ВДВС Жовтневого районного управління юстиції від 04 червня 2013 року, у власність ПАТ «Ерсте Банк» передано двоповерховий будинок загальною площею 286, 9 кв. м, з огорожами та гаражем та земельна ділянка, площею 0, 15 га, кадастровий номер 4823383001:03:050:0066, що розташовані по [ADDRESS] , що на праві власності належав [PERSON] в рахунок погашення її боргу за виконавчим листом, виданим 20 жовтня 2009 року Жовтневим районним судом №2-941. Залишок боргу по виконавчому провадженню становить 337 329, 96 грн. На підставі Акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 04 червня 2013 року, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. 28 жовтня 2013 року видано свідоцтво ВТМ 443548, яке зареєстровано в реєстрі за №1588, яким посвідчено, що публічному акціонерному товариству «ФІДОКОМБАНК», яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» належить на праві власності майно, загальною вартістю 508 992 грн, яке знаходиться в [ADDRESS] та складається з житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування, що раніше належало [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, від 28 жовтня 2013 року, 28 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. засвідчено перехід власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] до публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК». За викладеного вбачається, що житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані по [ADDRESS] , та які на праві власності раніше належали [PERSON] вибули з її володіння на користь іпотекодержателя за договором іпотеки - публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК». За змістом протоколу електронного аукціону №UA-EA-2020-10-13-000010-b від 04 листопада 2020 року, вбачається що під час проведення торгів з приводу продажу належного публічному акціонерному товариству «ФІДОКОМБАНК» житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , переможцем торгів визнано [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 листопада 2020 року GL22№019141, вбачається, що 25 листопада 2020 року між публічним акціонерним товариством «Фідобанк», яке є повним правонаступником в тому числі й публічного акціонерного товариства «ФІДОКОМБАНК» та [PERSON] за результатами відкритих торгів, оформлених протоколом електронного аукціону від 04 листопада 2020 року укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] набув у власність нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0, 15 га, яка розташована за цією ж адресою, кадастровий номер 4823383001:03:050:0066 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Зі змісту вказаного договору купівлі-продажу вбачається, що підставою для його укладення були результати відкритих торгів, оформлених протоколом електронного аукціонну №UA-EA-2020-10-13-000010-b від 047 листопада 2020 року. Відповідно до пункту 1.3 спірного договору від 25 листопада 2020 року, продавець публічне акціонерне товариство в особі [PERSON] , підписавши дану угоду засвідчило, що відчужуване нерухоме майно належить продавцю на праві власності та, зокрема під забороною відчуження/арештом не перебуває. Відповідно до розділу 2 договору купівлі-продажу від 25 листопада 2020 року, продаж житлового будинку вчинено за 154 122, 70 грн, а продаж земельної ділянки вчинено за 16 498, 30 грн. Цього ж дня право власності [PERSON] на придбане ним майно було зареєстровано з внесенням відомостей до відповідного реєстру уповноваженою особою у сфері реєстрації речових прав. Разом з тим, як вбачається з постанови заступника начальника відділу Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкляренко С.В. від 04 лютого 2020 року, під час провадження виконавчих дій за виконавчим провадженням про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» залишку боргу, що залишився після придбання предмету іпотеки, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, з метою належного виконання рішення суду накладено арешт на майно [PERSON] , а саме на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на час набуття банком права власності на спірне майно визначено порядок та умови зняття арешту з майна. Відповідно до пункту 4.5.14 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, чинної на день набуття у власність іпотекодержателем предмету іпотеки, після реалізації арештованого майна чи його передачі стягувачу в рахунок погашення боргу всі арешти та заборони з такого майна знімаються не пізніше наступного робочого дня після його передачі новому власнику. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, арешт накладений вищезазначеною постановою заступника начальника відділу Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкляренко С.В. від 04 лютого 2020 року після реалізації предмета іпотеки знято не було та такий продовжує свою чинність і на даний час. Зазначені обставини, у свою чергу порушують права набувача іпотечного майна, та саме даний арешт обмежує право нового власника щодо володіння та розпорядження спірним майном, що й зумовило звернення [PERSON] до суду з цим позовом. У свою чергу, як встановлено судом, станом на 28 жовтня 2013 року житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані по [ADDRESS] вибули з володіння [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом на підставі якого провадиться стягнення, тому і накладений 04 лютого 2020 року арешт нерухомого майна не міг розповсюджуватися на спірне нерухоме майно. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства. Підстави для зняття арешту передбачені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частина друга статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (частина третя статті 59 Закону). У свою чергу, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, згідно частини четвертої статті 59 Закону є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Відповідно до пункту 29 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень після реалізації арештованого майна чи його передачі стягувачу в рахунок погашення боргу всі арешти та заборони з такого майна знімаються не пізніше наступного робочого дня після отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах або після його передачі стягувачу. З аналізу чинних на момент придбання позивачем нерухомого майна з прилюдних торгів правових норм, слідує, що державний виконавець після відкриття виконавчого провадження здійснює заходи примусового виконання, одним з яких є звернення стягнення на майно боржника з подальшим накладення арешту на майно та його реалізацією на прилюдних торгах. Після реалізації арештованого майна всі арешти та заборони з такого майна знімаються не пізніше наступного робочого дня після його передачі новому власнику. За Актом приймання-передачі нерухомого майна від 25 листопада 2020 року вбачається, що цього ж дня між сторонами договору купівлі-продажу досягнуто згоди що передачі придбаного [PERSON] майна та документів до нього та сторони один до одного претензій не мають. За наведеного вбачається, що і арешт накладений постановою державного виконавця 04 лютого 2020 року мав бути скасований не пізніше 26 листопада 2020 року, тому позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Що стосується заперечень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] та її представника адвоката Кірюхіна О.М., що надані ними під час розгляду справи по суті, та які в основному зводилися до необхідності залишення арешту на майно для запобігання його відчуженню, то оцінка цим доводам надавалася судом під час розгляд клопотання від 04 жовтня 2023 року про зупинення провадження по суті. Інші доводи сторін суд не бере до уваги, оскільки вони не впливають на зміст правовідносин, що виникли між сторонами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved