Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» в особі представника позивача [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2019 по 31.10.2023 р. за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , власником якої є відповідачка. У зв`язку з тим, що [PERSON] сплачує кошти за надані послуги не в повному обсязі, за вказаний період виникла заборгованість в розмірі 19825,45 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, та судові витрати в розмірі 2422,40 грн судового збору. Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник Концерну «Міські теплові мережі» у позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, не заперечує про розгляд справи в заочному порядку. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Про дату, час і місце судового засідання [PERSON] повідомлялася в установленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання, заяв чи клопотань по суті позовних вимог чи з процесуальних питань не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-19). За вказаною адресою на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок особовий рахунок [NUMBER] . Не зважаючи на відсутність договору між відповідачем та концерном, останній здійснював, у період виникнення спірних правовідносин з 01.01.2019 по 31.10.2023 р. та продовжує надавати за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить як на споживачеві так і на теплопостачальній організації, не виключає можливість стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. 02 жовтня 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» розмістив на офіційному сайті індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. З 01.11.2021 року між концерном та відповідачем укладений типовий індивідуальний договір про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, у період з 01.01.2019 по 31.10.2023 р. Концерном «МТМ» були надані, а відповідачем за вказаною адресою спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води без будь-яких зауважень щодо їхньої якості. У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 20, п. 5 ч. 2 ст. 7 Законів України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року та №2189-VIII від 09.11.2017 року відповідно (далі Закони України №1875-IV, №2189-VIII) споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Проте, як зазначено позивачем у позові і проти чого не надано заперечень відповідачем, зобов`язання зі сплати спожитих послуг остання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 19825,45 гривень, що підтверджується відповідною довідкою та розрахунком (а.с.15,16-17). У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, проаналізувавши позовні вимоги позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved