Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування [PERSON] , який помер [INFO] на утриманні [PERSON] , який помер [INFO] .. Мотивуючи свої вимоги вказує, що [PERSON] є її далеким родичем. Протягом останніх років свого життя [PERSON] проживав з сім`єю заявника так як повністю утримував малолітнього сина заявника - [PERSON] по причині важкої хвороби малолітнього. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина за законом. До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки померлого, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті в тому числі і право на земельну ділянку площею 2,92 га, що розташована в адміністративно-територіальних межах теперішньої Павлівської (колишньої Луковичівської) сільської ради.Після смерті [PERSON] спадкоємці першої та другої черги за законом відсутні. За правилами ст. 531 ЦК УРСР спадщину прийняв малолітній [PERSON] , так як перебував на утриманні в [PERSON] , і не оформив своїх спадкових прав. В силу вимог ст. 548 ЦК УРСР малолітньому [PERSON] стало належати право на земельну ділянку площею 2,92 га, що розташована в адміністративно-територіальних межах теперішньої Павлівської (колишньої Луковичівської) сільської ради. [INFO] [PERSON] також помер. До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки померлого, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і земельна ділянка площею 2,92 га, що розташована в адміністративно-територіальних межах теперішньої Павлівської (колишньої Луковичівської) сільської ради, яку він успадкував, але не оформив своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Як стверджує заявниця, після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , спадщину прийняла лише вона, шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном за правилами ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), Батько малолітнього - заінтересована особа по справі [PERSON] повністю займався вихованням та утриманням старшого сина сім`ї [PERSON] - [PERSON] . Спадщину після смерті сина [PERSON] , [PERSON] не приймав. Прийнята спадщина після смерті сина [PERSON] визнається належною спадкоємцеві (заявнику [PERSON] ) з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Будь-які інші особи, що належали б до спадкоємців, які здійснюють спадкування за законом/заповітом, відсутні. Спадкова справа щодо майна померлого заведена не була. Однак, для оформлення спадщини після смерті сина [PERSON] щодо земельної ділянки площею 2,92 га, що розташована в адміністративно-територіальних межах теперішньої Павлівської (колишньої Луковичівської) сільської ради, яку він успадкував, але не оформив своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заявнику необхідно встановити факт перебування [PERSON] на утриманні у [PERSON] , протягом останнього року до дня його смерті. Ухвалою судді від 19.02.2024 відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами окремого провадження. В судовому засіданні заявник та її представник підтвердили обставини, викладені в заяві про встановлення факту перебування на утриманні. Просили заявлені вимоги задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені заявником [PERSON] в заяві про встановлення факту перебування на утриманні. Представник заінтересованої особи Павлівської сільської ради в судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розглд справи за його відсутності. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить наступних висновків. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Щодо перебування особи на утриманні Верховний Суд підкреслив, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Також ВС зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. З матеріалів справи встановлено, що встановлення факту перебування на утриманні необхідне заявникові для оформлення своїх спадкових прав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є далеким родичем заявнику - [PERSON] . Протягом останніх років свого життя [PERSON] проживав з сім`єю заявника так як повністю утримував малолітнього сина заявника - [PERSON] по причині важкої хвороби малолітнього. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина за законом. До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки померлого, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті в тому числі і право на земельну ділянку площею 2,92 га, що розташована в адміністративно-територіальних межах теперішньої Павлівської (колишньої Луковичівської) сільської ради. Наявність спадкового майна померлого підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю серії ВЛ № 459, зареєстрованого 17.05.2000 року у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №626. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. До правовідносин щодо спадкування майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Ст. 524 ЦК УРСР визначає можливість спадкоємства за законом і за заповітом, та вказує, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини, відповідно до ст.525 ЦК УРСР визнається день смерті спадкодавця, а місцем, згідно ст. 526 ЦК УРСР - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР 1963 року, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Згідно до положень ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Діями, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, що свідчать про прийняття спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 554 ЦК УРСР встановлено, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Після смерті [PERSON] спадкоємці першої та другої черги за законом відсутні. За правилами ст. 531 ЦК УРСР спадщину прийняв малолітній [PERSON] , так як перебував на утриманні в [PERSON] , і не оформив своїх спадкових прав. В силу вимог ст. 548 ЦК УРСР малолітньому [PERSON] стало належати право на земельну ділянку площею 2,92 га, що розташована в адміністративно-територіальних межах теперішньої Павлівської (колишньої Луковичівської) сільської ради. [INFO] [PERSON] також помер, про що в книзі реєстрації смертей 04.10.2002 року було складено відповідний актовий запис про смерть за № 17. Після смерті останнього спадщина відкрилась за законом. До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки померлого, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і земельна ділянка площею 2,92 га, що розташована в адміністративно-територіальних межах теперішньої Павлівської (колишньої Луковичівської) сільської ради, яку він успадкував але не оформив своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадщину прийняла лише заявник, шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном за правилами ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.). Прийнята спадщина після смерті сина [PERSON] визнається належною спадкоємцеві (заявнику [PERSON] ) з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Будь-які інші особи, що належали б до спадкоємців, які здійснюють спадкування за законом/заповітом, відсутні. Спадкова справа щодо майна померлого заведена не була. Свідки [PERSON] , [PERSON] , допитані в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] був дуже хворою дитиною. З моменту свого народження постійно лікувався. Діагноз: наслідки інфекційного енцефаломенінгіту у вигляді тетраплегії та синдрому психомовного відставання. Увесь цей час на лікування потрібні були великі кошти, які мати малолітнього [PERSON] не могла самостійно забезпечити по причині перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Батько малолітнього - заінтересована особа по справі [PERSON] повністю займався вихованням та утриманням старшого сина сім`ї [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] не мав близьких родичів і на той час проявив милосердя до сім`ї [PERSON] та повністю вирішив матеріально утримувати малолітнього [PERSON] , оплачувати лікування та усі побутові потреби. Усі свої доходи, які він утримував від продажу сільськогосподарської продукції, надавав на утримання та лікування малолітнього важко хворого [PERSON] . Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Факти, що мають юридичне значення і встановлюються судом перелічені у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, проте такий перелік не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, взявши до уваги те, що встановлення факту перебування на утриманні необхідне для можливості оформлення спадкових прав, суд вважає, що заяву [PERSON] про встановлення факту перебування на утриманні слід задовольнити.

Outcome: approved