Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить: визнати Договір купівлі-продажу транспортного засобу ТСЦ №7442/2019/1782202 від 20.11.2019 укладений між [PERSON] (продавець), в особі [PERSON] , уповноваженого представника, що діяв на підставі Довіреності, посвідченої 17.11.2019 Даровським І.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №2605, та [PERSON] (покупець), за яким об`єктом продажу є транспортний засіб «Mercedes-Benz В180 CDA» кузов [NUMBER] , яким продавець заволодів незаконно і яке вибуло з володіння власника [PERSON] поза його волею - недійсним (нікчемним правочином); витребувати транспортний засіб «Mercedes-Benz В180 CDA», кузов [NUMBER] від добросовісного набувача - [PERSON] із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину - визнати припиненим право власності на транспортний засіб «Mercedes- Benz В180 CDA», кузов [NUMBER] за [PERSON] , 1965 року нар., визнати власником транспортного засобу «Mercedes-Benz В180 CDA», кузов [NUMBER] , [PERSON] , 1969 року нар., РНОКПП [NUMBER] та повернути транспортний засіб «Mercedes-Benz В180 CDA», кузов [NUMBER] [PERSON] . В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що [PERSON] є фактичним власником транспортного засобу «Mercedes-Benz В180 CD А» кузов [NUMBER] , на підставі правовстановлюючого документу, яким є Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Вказує, що 19.08.2019 [PERSON] отримав від [PERSON] транспортний засіб «Mercedes-Benz 180 CDA» кузов [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , ключі до автомобіля та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , для здійснення лакофарбних робіт. Зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено (визначено в Обвинувальному Акті), що третя особа вступив в злочинну змову з працівником ТОВ «ЕКСПЕРТ ОЦІНКА ПЛЮС» для виготовлення завідомо підроблених документів, а саме: договору комісії, акту технічного стану транспортного засобу та договору купівлі-продажу транспортного засобу за підписом «Позивача». За висновком почеркознавчої експертизи №17-3/1111 від 27.07.2020 року, підписи на вище визначених документах не належать Позивачу та виготовлені однією особою. 15.11.2019 року третя особа з використанням завідомо підроблених документів звернувся до сервісного центру МВС №8041 для реєстрації належного Позивачу транспортного засобу на себе та отримав Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та д.н.з. [NUMBER] . 20.11.2019 року [PERSON] через уповноваженого представника [PERSON] , що діяв на підставі Довіреності, посвідченої 17.11.2019 року Даровським I.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №2605, укладає Договір купівлі-продажу ТСЦ №7442/2019/1782202 транспортного засобу «Mercedes-Benz 180 CDA» з [PERSON] (Відповідачем) в м. Прилуки, за ціною 279450 грн. За наслідками укладеного правочину, [PERSON] зареєструвала на себе придбаний транспортний засіб, якому було присвоєно д.р.н. [NUMBER] . Додає, що за наслідками вчинення злочинних дій третьою особою - [PERSON] , на даний час юридичним (de-jure) власником транспорт-ного засобу «Mercedes-Benz 180 CDA» є [PERSON] - Відповідач у справі, але фактичним власником рухомого майна був та залишається - [PERSON] , бо транспортний засіб «Mercedes-Benz 180 CDA», за наслідками незаконного заволодіння яким було відчужене (продане) Третьою особою та вибуло з володіння власника - Позивача поза його волею. За наслідками вчиненого кримінального злочину, третя особа обвинувачується у вчиненні злочинних дій, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.289, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12020100040002713 від 18.04.2020 року. Додає також, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальна справа №755/18108/20, провадження №1-кп/755/107/21, щодо обвинуваченого [PERSON] у вчиненні умисних дій, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, використанні завідомо підроблених документів та у пособництві з підроблення офіційних документів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала на підставах зазначених в позові, просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач заперечила щодо задоволення позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки Mercedes-Benz, модель В180 CDІ, 2013 року випуску, жовтого кольору, кузов [NUMBER] , з державним номером [NUMBER] . 20 листопада 2019 року [PERSON] через уповноваженого представника [PERSON] , що діяв на підставі Довіреності, посвідченої 17 листопада 2019 року Даровським I.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №2605, укладено Договір купівлі-продажу №7442/2019/1782202 транспортного засобу «Mercedes-Benz В180 CDІ» з [PERSON] в м. Прилуки, за ціною 279450 грн., що підтверджується копією даного договору. Згідно із копією листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 24 березня 2021 № 31/26 адресованого адвокату Денисенко І. останній повідомлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 23 березня 2021 року автомобіль «Mercedes-Benz В180 CDІ» 2013 року випуску, 20 листопада 2019 року було зареєстровано за [PERSON] . Сторона позивача стверджує, що 17 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до чергової частини Дніпровського управління поліції головного управління Національної поліції у м.Києві та зазначив про те, що 19 серпня 2019 року [PERSON] отримав транспортний засіб «Mercedes-Benz 180 CDA», 2013 року випуску для здійснення лако-фарбових робіт, при цьому останній роботи не виконав, транспортний засіб не повернув. За вказаним фактом, посадовими особами Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020100040002713 від 18 квітня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 289, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. В рамках проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню встановлено, що відчуження автомобіля [PERSON] відбулось на підставі договору комісії №7281/19/009725 від 14 листопада 2019 року та акту технічного стану транспортного засобу, або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №7281/19/009725 та договір купівлі-продажу транспортного засобу №7281/19/009725 за підписом суб`єкта господарювання ТОВ «ЕКСПЕРТ ОЦІНКА ПЛЮС». Крім того, вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 05 грудня 2022 року, встановлено, що 19 серпня 2019 року близько 10 години [PERSON] , перебуваючи по [ADDRESS] , отримав від [PERSON] для проведення ремонтних робіт транспортний засіб марки «Mercedes-Benz B180 CDI», державний номерний знак [NUMBER] , ключ до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, при цьому обумовивши кінцеву дату виконання робіт. [PERSON] , отримавши належний [PERSON] транспортний засіб марки «Mercedes-Benz B180 CDI», державний номерний знак [NUMBER] , відігнав його до станції технічного обслуговування, яка розташована по вул. Пономарьова, 32, у селі Коцюбинське, Києво-Святошинського району Київської області для проведення лакофарбових робіт. У подальшому, 14 листопада 2019 року близько 20 години [PERSON] перебував на території станції технічного обслуговування по вул. Пономарьова, 32, у селі Коцюбинське Києво-Святошинського району Київської області, де у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, обравши об`єктом свого злочинного посягання автомобіль марки «Mercedes-Benz B180 CDI», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел, [PERSON] , достовірно знаючи про місцезнаходження належного [PERSON] транспортного засобу марки «Mercedes-Benz B180 CDI», державний номерний знак [NUMBER] , 15 листопада 2019 року близько 08 години 30 хвилин прибув до станції технічного обслуговування, що розташована по вул. Пономарьова 32, у селі Коцюбинське Києво-Святошинського району Київської області, де за допомогою ключа, який був при ньому, відкрив двері автомобіля марки «Mercedes-Benz B180 CDI», державний номерний знак [NUMBER] , запустив його двигун та рушив з місця, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом, що належить [PERSON] . У висновку почеркознавчої експертизи №17-3/1111 від 27 липня 2020 року: «1.Підписи у графі «Комінтент [PERSON] » у договорі комісії №7281/19/009725 від 14.11.2019 на 1 арк. та у графі: «Комітент (довірена особа) у в акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №7281/19/009725 від 14.11.2019 виконані однією особою. 2. Підписи у графі «Комінтент [PERSON] » у договорі комісії №7281/19/009725 від 14.11.2019 на 1 арк. та у графі: «Комітент (довірена особа) у в акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №7281/19/009725 від 14.11.2019 виконані не [PERSON] , а іншою особою. 3. Підписи у графі «Комінтент [PERSON] » у договорі комісії №7281/19/009725 від 14.11.2019 на 1 арк. та у графі: «Комітент (довірена особа) в акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №7281/19/009725 від 14.11.2019 під впливом «збиваючих» факторів, ймовірніше за все штучного характеру, властивих підписам, виконаним з наслідуванням справжнім підписам. У судовому засіданні обвинувачений [PERSON] свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні повністю визнав, щиро розкаявся, повністю підтвердив, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин, встановлених під час досудового розслідування. Вказаним вироком суду [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 5 ст. 27 і ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 5 ст. 27 і ч. 1 ст. 358 КК України у виді 2 місяців арешту; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 3 місяців арешту. На підставі ч. 1 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити [PERSON] покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2(двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст. 76 КК України покладено на [PERSON] обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури Нагальнюка Романа Васильовича задоволено. Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року щодо [PERSON] змінено в частині призначеного покарання. На підставі ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України звільнено [PERSON] від призначеного покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Виключено посилання суду першої інстанції на застосування положень ст. 70 КК України. Ухвалено вважати [PERSON] засудженим за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. На підставі ст. 75 КК України, звільнено [PERSON] від призначеного покарання за ч. 1 ст. 289 КК України з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже станом на день вирішення даного спору автомобіль марки «Mercedes-Benz B180 CDI», державний номерний знак [NUMBER] знаходиться у власності [PERSON] . Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Його право приватної власності є непорушним та захищається державою. Частина перша статті 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. Одним із способів захисту права власника є витребування майна з чужого незаконного володіння. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦПК України). Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема у випадку, якщо між власником та володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У такому разі майно може бути витребуване від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, у разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, за яких за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Реалізація цього права не залежить від доводів володільця речі про те, що він є добросовісним набувачем, якщо власник майна доведе факт вибуття цього майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Відповідно до положень ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені - таким чином, у даному випаду, між комітентом (продавцем) і третьою особою (покупцем) не виникає жодних прямих договірних (зобов`язальних) відносин. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) зазначено, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За таких обставин позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 20 листопада 2019 року недійсним задоволенню не підлягають. Разом з тим, за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Пунктом 3 частиною 1 статті 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відтак, особа, яка вважає, що договором відчуження рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 201/17964/15-ц від 13.05.2020. Судом встановлено, що будь-яких намірів та дій щодо відчуження спірного автомобіля [PERSON] не здійснював, вказане майно вибуло з його володіння поза його волею внаслідок підроблення підпису в договорі комісії №7281/19/009725 від 14.11.2019 року, що підтверджується висновком від 24.12.2021, складеним за результатами проведення почеркознавчої експертизи №17-3/1111 від 27 липня 2020 року. Згодом спірний автомобіль був відчужений особою, яка не мала права ним розпоряджатися без відома позивача. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем [PERSON] не спростовано доводи і докази сторони позивача. Ураховуючи те, що спірний автомобіль вибув з власності [PERSON] поза його волею шляхом відчуження його особою, яка не мала права відчужувати спірне майно, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині витребування майна.

Outcome: partial