Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

ТОВ «НоваПей» через представника, звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що відповідач був прийнятий на посаду начальника пункту надання фінансових послуг (далі ПНФП) Філії №2 ТОВ «НоваПей» з 16.09.2022 року на підставі наказу № 2529-к від 15.09.2022 р. З відповідачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідач був ознайомлений з посадовою інструкцією начальника ПНФП Філії ТОВ «НоваПей». Перебуваючи на посаді начальника ПНФП відповідач виконував функції касира в ПНФП №22045 (вул. Соборна, буд.23, м. Лозова, Харківська область). Відповідно до п.2.15 посадової інструкції начальника ПНФП філії, при необхідності виконання обов`язків касира ПНФП, начальник ПНФП філії в процесі своєї службової діяльності виконує в повному обсязі завдання та обов`язки касира. 21.04.2023 року в касовому ящику ПРРО №4000123741 другорядної каси ПНФП №22045 було проведено інвентаризацію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких, в ролі касира, здійснював начальник ПНФП [PERSON] . За результатами ревізії був складений акт у якому зафіксована нестача коштів у розмірі 27 509,50 грн. Виконання відповідачем функцій касира вищевказаного касового ящика підтверджують підписані ним (кваліфікований електронний підпис) видаткові касові ордери №387,390,391 та прибуткові касові ордери №289,290,291, реєстр підсумків касира. Також перебуваючи на посаді начальника ПНФП відповідач виконував функції старшого касира. Відповідно до п.2.15 посадової інструкції начальника ПНФП філії, при необхідності виконання обов`язків старшого касира ПНФП, начальник ПНФП філії в процесі своєї службової діяльності виконує в повному обсязі завдання та обов`язки старшого касира. 10.05.2023 року [PERSON] касиром Сердунь М.К. було передано касу без розбіжностей, з цього моменту [PERSON] почав виконувати роль старшого касира ПНФП. 19.05.2023 року в ПНФП №22045 (вул. Соборна, буд.23, м. Лозова, Харківська область) було проведено інвентаризацію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких, в ролі старшого касира, здійснював начальник ПНФП [PERSON] . За результатами ревізії був складений акт у якому зафіксована нестача коштів у розмірі 3 479,20 грн. Виконання відповідачем функцій старшого касира 18-19.05.2023 року, підтверджують підписані ним (кваліфікований електронний підпис) аркуші касової книги ПНФП за 18.05.2023, 19.05.2023, видаткові касові ордери №484,485,486,487,488,489 та прибуткові касові ордери №367,368,369,379. Згідно з наказом № 1811-к від 15.06.2023 р. відповідача було звільнено з посади 19.06.2023 у зв`язку зі втратою довір`я згідно з п.2 ст.41 КЗпП України. Станом на дату подання позову відповідач сплатив завдану шкоду в розмірі 16 628,20 грн. Після звільнення відповідач не відшкодував в повному обсязі завдану ним позивачу матеріальну шкоду, яка станом на день подання цієї позовної заяви становить 14 360,50 грн. У зв`язку з вищевикладеним представник позивача був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу час для надання відзиву на позов. Відповідач відзиву у строки, вказані в ухвалі, так і не надав. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач був прийнятий на посаду начальника пункту надання фінансових послуг (далі ПНФП) Філії №2 ТОВ «НоваПей» з 16.09.2022 року на підставі наказу № 2529-к від 15.09.2022 року (а.с.6). З відповідачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.16). Відповідач був ознайомлений з посадовою інструкцією начальника ПНФП Філії ТОВ «НоваПей», що підтверджується копією його розписки (а.с.26-30). 21.04.2023 року в кассовому ящику ПРРО №4000123741 другорядної каси ПНФП №22045 було проведено інвентаризацію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких, в ролі касира, здійснював начальник ПНФП [PERSON] . За результатами ревізії був складений акт у якому зафіксована нестача коштів у розмірі 27 509,50 грн. У даному акті, у графі "пояснення причин, унаслідок яких виникли надлишки або недостачі" [PERSON] вказано, що 07.04.2023 року при видачі коштів зі своєї каси, він виявив недостачу, яку вирішив приховати та нікому не повідомляти, плануючи перекрити її за рахунок наступної заробітної плати. Суму недостачі зобов`язувався виплатити впродовж 3 днів (а.с.11). Виконання відповідачем функцій касира вищевказаного касового ящика підтверджують підписані ним (кваліфікований електронний підпис) видаткові касові ордери №387,390,391 та прибуткові касові ордери №289,290,291, реєстр підсумків касира (а.с.5,7-8,18-19,24,32). 10.05.2023 року [PERSON] касиром Сердунь М.К. було передано касу без розбіжностей, з цього моменту [PERSON] почав виконувати роль старшого касира ПНФП, що підтверджується актом про результати інвентаризації наявних коштів передачі касових документів, інших цінностей (а.с.9). 19.05.2023 року в ПНФП №22045 (вул. Соборна, буд.23, м. Лозова, Харківська область) було проведено інвентаризацію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких, в ролі старшого касира, здійснював начальник ПНФП [PERSON] . За результатами ревізії був складений акт у якому зафіксована нестача коштів у розмірі 3 479,20 грн. У даному акті, у графі "пояснення причин, унаслідок яких виникли надлишки або недостачі" [PERSON] вказано, що сума нестачі привласнена ним на власні потреби (а.с.33). Виконання відповідачем функцій старшого касира, підтверджують підписані ним (кваліфікований електронний підпис) аркуші касової книги ПНФП за 18.05.2023, 19.05.2023, видаткові касові ордери №484,485,486,487,488,489 та прибуткові касові ордери №367,368,369,379 (а.с.10,12-15, 17, 20-23,31,34). Згідно з наказом № 1811-к від 15.06.2023 р. відповідача було звільнено з посади 19.06.2023 у зв`язку зі втратою довір`я згідно з п.2 ст.41 КЗпП України (а.с.25). Як вказує представник позивача, відповідачем частково було відшкодовано завдану шкоду у розмірі 16 628,20 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що відповідачем, який є матеріально відповідальною особою, завдано позивачу, як роботодавцю, матеріальну шкоду у вигляді недостачі, яка виникла внаслідок порушення ним своїх трудових обов`язків, а тому представник позивача вважає, що за таких обставин з метою відшкодування цієї шкоди на користь позивача з відповідача підлягає стягнення 14 360,50 грн. Так, згідно зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей (ст. 135-1 КЗпП України). Відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач є матеріально відповідальною особою, з яким позивачем у відповідності до ст. 135-1 КЗпП України було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки згідно Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва. Згідно п.п. «а», «б» п.1 договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачем, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввіренних йому матеріальних цінностей; зобов`язаний дбайливо ставитися до переданих йому на збереження матеріальних цінностей підприємства та вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей. Судом встановлено, що 21.04.2023 року було проведено інвентаризацію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких, в ролі касира, здійснював начальник ПНФП [PERSON] , за результатами ревізії був складений акт у якому зафіксована нестача коштів у розмірі 27 509,50 грн, також було проведено інвентаризацію наявних коштів 19.05.2023 року, безпосереднє обслуговування яких, в ролі старшого касира, здійснював начальник ПНФП [PERSON] , та за результатами якої був складений акт у якому зафіксована нестача коштів у розмірі 3 479,20 грн, яка виникла з його вини, внаслідок порушення своїх трудових обов`язків, суд вважає, що у даному випадку саме на відповідача, який є матеріально відповідальною особою, покладається відповідальність з відшкодування заподіяної позивачу шкоди. Разом з тим, оскільки стороною відповідача не підтверджено, а судом не встановлено, що завдана позивачу матеріальна шкода стала наслідком не лише винної поведінки відповідача, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, тому суд вважає, що за таких обставин правові підстави для зменшення розміру шкоди згідно ст. 137 КЗпП України відсутні. Відповідно до ст.136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та враховуючи, що з вини відповідача, який є матеріально відповідальною особою, внаслідок порушення ним своїх трудових обов`язків, завдано позивачу, як роботодавцю, матеріальну шкоду у розмірі 14 360,50 грн, яка до даного часу залишається невідшкодованою, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачем до суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Також представник позивача в позові просив стягнути з відповідача судові витрати. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. Так, в позові представником було зазначено, що судові витрати ТОВ "Нова Пей" складаються з суми судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 2 684,00 гривні та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу ТОВ "Нова Пей" правничу допомогу надавала адвокат Полюхович О.В. на підставі ордеру серії АІ № 1515816 від 19.12.2023. Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу не надано жодного доказу. Отже, в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. суд вважає за необхідне відмовити через недоведеність. Зважаючи на вище вказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму, сплаченого при поданні позову, судового збору. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пей", підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial