Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , [INFO] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , адреса фактичного місця проживання: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] - адвокат Слободянюк Андрій Ігорович звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до Іркліївської сільської ради, адреса: вул. Соборності, 2, с. Іркліїв, Золотоніський район, Черкаська область, код ЄДРПОУ 34177193 (далі - відповідач) про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач починаючи з 2012 року почала проживати у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (далі - житловий будинок), яким відкрито та безперервно володіє по день звернення до суду. З початку проживання позивач вважала, що дане майно є безхазяйним та нікому не належить, жодних відомостей про власника не мала і ніхто не заявляв будь-яких вимог та претензій щодо її проживання у вказаному будинку. За час проживання позивач власними силами та за особисті кошти підтримувала будинок у придатному стані, вживала дії для підтримання схронності та цілісності нерухомого майна, у будинок куплялися меблі та техніка. Вищевказаний житловий будинок є єдиним місцем постійного проживання позивача, інших об`єктів нерухомості, які придатні для проживання у позивача відсутні. Позивач користується житловим будинком відкрито, несе тягар по його повному утриманню, не приховуючи факт знаходження майна в її володінні, безперервно, ніяких дій для приховування даного факту не здійснює. У зв`язку із тривалим проживання у зазначеному житловому будинку у позивача виникли наміри оформити право власності на нього за набувальною давністю. Стороні позивача не вдалося з`ясувати чи існують власники та/або потенційні спадкоємці на вказаний житловий будинок. Так, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації права власності на житловий будинок; відповідно до відомостей Чорнобаївського виробничого відділу КП «Черкаське ООБТІ» право власності на нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] , не зареєстровано, інвентаризаційна справа відсутні. Крім цього, листом Іркліївської сільської ради було повідомлено представника позивача про те, що інформацією про власника вказаного житлового будинку останні не володіють. Також, представник позивача звертався з адвокатським запитом до Чорнобаївської державної нотаріальної контори про надання інформації про те, чи входив/ входить житловий будинок до спадкового майна та чи видавалися свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, проте отримав відмову у зв`язку із нотаріальною таємницею щодо запитуваної інформації. Відтак, стороною позивача встановлено, що житловий будинок не має законних власників, тобто титульного володільця, до кого було б можливо звернутися щодо оформлення права власності на нерухоме майно, тобто такий будинок є безхазяйним. Згідно з ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а рухомим майном - протягом п`яти років, набуває права власності на це майно. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на норми цивільного законодавства та практику Верховного Суду, сторона позивача просить суд визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50 квадратних метрів. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 березня 2024 року витребувано у Чорнобаївській державній нотаріальні конторі наступну інформацію: - чи звертався хто-небудь до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, зокрема на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , якщо так - то хто та коли?; - чи заводилася та відкривалася державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори спадкова справа на майно померлої особи, у тому числі на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , якщо так - то коли та на підставі яких документів, з наданням засвідченої в аконом порядку копій підтверджуючого документу?; - чи видавалося державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину, зокрема на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , якщо так - то коли та кому, з наданням засвідченої в установленому законом порядку копій підтверджуючого документу? Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що позивач до 2012 року проживала разом зі своє матір`ю та бабою у іншому будинку по [ADDRESS] . У 2012 році хтось із односельчан сказав позивачу, що є безгосподарський будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після чого позивач та її чоловік заселилися до вказаного будинку. Будинок був у занедбаному стані, проте позивач утримувала житловий будинок, проводила ремонти, купляла техніку та меблі, сплачувала комунальні послуги. Вказаний житловий будинок є єдиним місцем постійного проживання позивача, інших об`єктів нерухомості, які придатні для проживання у позивача відсутні. Позивач користується будинком відкрито та безперервно з 2012 року. За цей час власники будинку не з`явилися, жодних претензій ніхто не висловлював. Позивач намагалася встановити можливих власників житлового будинку або потенційних спадкоємців, проте такі дії не принесли бажаних результатів. Крім цього, представник позивача [PERSON] просив суд судові витрати залишити за позивачем. У судове засідання представник відповідача Іркліївської сільської ради не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] , яка суду повідомила, що вона є матір`ю позивача. Остання стала проживати у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року. Будинок був занедбаний, власників не мав. Позивач зробила у будинку косметичний ремонт, провела воду, підтримувала господарство, жодних претензій щодо користування будинком від односельчан не має. Позивач проживає у вказаному житловому будинку із своїм чоловіком [PERSON] . Крім цього, зазначила, що їй нічого не відомо про можливих власників такого житлового будинку. У судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] , яка суду повідомила, що її онука [PERSON] до 2012 року проживала із батьками. Коли онуці виповнилося 18 років вона познайомилась з хлопцем [PERSON] із яким потім уклала шлюб. По [ADDRESS] був безхазяйний будинок у який і заселилася позивач та [PERSON] . Зі слів односельчан житловий будинок власників не має. Позивач добросовісно користується житловим будинком, претензій від односельчан не має, зробила у будинку ремонт, провела воду та газ. У судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] , який суду повідомив, що являється чоловіком позивача. З 2012 року вони стали постійно проживати у житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Шлюб уклали у 2017 році та мають двох дітей. Так, позивач з його допомогою та матеріальною допомогою батьків зробили ремонт у будинку, поставили вікна, двері, провели газ та воду, купляли меблі, підтримують його в належному стані. Перед тим, як заселитися до будинку позивач та він запитували у мешканців села про те, чи є власник даного будинку, проте таких власників встановити не вдалося. Крім цього, жодних претензій щодо їхнього проживання у будинку не поступало, сусіди вважають саме позивача власником житлового будинку. У судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , який є мешканцем с. Крутьки, та який повідомив суду, що в [ADDRESS] , стояв безхазяйний будинок, який був замкнутий та покинутий, оскільки жодних дій по його благоустрою не проводилося. Свідок проживає в селі все своє життя, проте про будь-яких власників чи спадкоємців на зазначений будинок не бачив та про таких не чув. Близько п`ятнадцяти років тому у будинку стали проживати позивач та її чоловік [PERSON] , які зробили ремонт біля будинку, доглядають за подвір`ям, працюють на городі, тощо. Від односельчан жодних претензій щодо їхнього проживання у житловому будинку нема. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, приходить до наступних висновків. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Предметом позову, відповідно до змісту позовних вимог, є визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок. Відповідно до змісту позову підставою позову зазначено безперервне, добросовісне володіння чужим майном, власник якого не встановлений, протягом більше десяти років. Спосіб захисту прав позивачем обраний у виді визнання права власності за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України. Судом в ході розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] проживає у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначене вище підтверджується показами свідків, наданими у судовому засіданні. Крім цього, саме за замовленням позивача було виготовлено звіт № 0702/24 про проведення оцінки майна (а.с. 36 - 38) та технічний паспорт на житловий будинок садибного типу (а.с. 39 - 44). Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності. Правовий інститут набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьоїстатті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). За набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке немає власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналогічні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 215/5451 /16-ц (провадження № 61 -8009св 18), від 03 квітня 2019 року в справі № 206/1441/17 (провадження 61 -16648св 18), від 13 грудня 2019 року (провадження № 61-19690св19). Отже, для набуття права власності за набувальною давністю законодавцем визначено умови: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. І саме наявність усіх цих умов є підставою для набуття права власності за набувальною давністю. Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за позивачем [PERSON] жодних об`єктів нерухомого майна не зареєстровано (а.с. 13 - 14). Згідно з листом Чорнобаївського виробничого відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 40 від 31 січня 2024 року станом на 01 січня 2013 року та довідки Чорнобаївського виробничого відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 50398 50398 о від 24 січня 2024 року право власності на нерухоме майно розташоване по [ADDRESS] не зареєстровано, інвентаризаційна справа відсутня (а.с. 17 - 18). Відповідно до інформації Виконавчого комітету Іркліївської сільської ради № 43 від 09 лютого 2024 року інформацією про власника житлового будинку за адресою: [ADDRESS] не володіє; відомості про будь-які документи на прав власності на житловий будинок в архівах відсутні (а.с. 21). З метою з`ясування всіх можливих спадкоємців, які б могли претендувати на спадщину до якої входить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , Чорнобаївським районним судом Черкаської області було витребувано у Чорнобаївській державній нотаріальній конторі відповідну інформацію. Проте, у відповідь на ухвалу суду Чорнобаївської державною нотаріальною конторою було повідомлено суд, що витребувану інформацію нотаріальна контора надати не має змоги, оскільки таку інформацію можливо надати у разі наявності даних про померлу фізичну особу. Також, у підтвердження добросовісності, відкритості та безперервності володіння житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , стороною позивача надано суду копії фіскальних чеків, товарних чеків, видаткових накладних, що підтверджують факт понесення витрат на проведення ремонту, купівлю меблів та техніки у житловий будинок. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, враховуючи надані суду письмові докази, а також покази свідків, що з достовірністю підтверджують факт безперервного, добросовісного, відкритого володіння житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також те, що даний житловий будинок є безхазяйним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи позицію сторони позивача щодо понесених судових витрат, розподіл судових витрат судом не проводився. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved