Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Позивач у лютому 2024 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 68819 грн. 24 коп. та 2422 грн. 40 коп. судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] 13.08.2020 укладено кредитний договір №1001658885501, відповідно до якого відповідачці було надано кредит у сумі 86818 грн. Проте остання належним чином не виконує кредитні зобов`язання, внаслідок чого станом на 31.12.2023 заборгованість за кредитним договором склала 68819,24 грн., з яких: 27 279,37 грн. - заборгованість за кредитом, 6,11 грн. - заборгованість за процентами, 41533,76 грн. - заборгованість за комісією. Ухвалою судді 04.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача АТ «ПУМБ» в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив провести судовий розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена шляхом вручення судової повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно із п. 1 ч. 8 ст.128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Враховуючи, що відповідачка згідно із ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена, відзив не подала, причини неявки в судове засідання не повідомила, суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13.08.2020 відповідачка підписала заяву № 1001658885501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «ПУМБ», згідно з якою беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ«ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування, яка розміщена на сайті: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування. За умовами заяви сума кредиту - 86 818 грн.; строк кредитування - 24 місяці; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99 %; розмір процентної ставки - 0,01% річних; схема повернення кредиту - ануїтетна (рівними платежами); спосіб надання споживчого кредиту - готівкою через касу банку. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, 13.08.2020 сторони в справі уклали кредитний договір № 1001658885501, відповідно до якого відповідачка отримав кредит у сумі 86818 грн на вищевказаних умовах. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як встановлено при розгляді справи, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується що підтверджено платіжною інструкцією № TR.43669492.58702.8810 від 13.08.2020 (а.с. 20). Проте остання не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст.509, 526, 1054 ЦК України. Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань станом на 01.01.2024 за нею утворилась заборгованість перед банком, яка згідно наданого позивачем розрахунку складає 78 498,79 грн, з яких: 36958,91 грн - заборгованість за кредитом, 6,12 грн - заборгованість за процентами, 41533,76 грн - заборгованість за комісією (а.с.21). 02.01.2024 позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачці та надав строк на погашення заборгованості протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання повідомлення, однак у наданий строк заборгованість [PERSON] не погашена. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач допустив порушенням умов договору щодо своєчасної та повної сплати частини кредиту та плати за користування ним відповідно до погодженого сторонами графіку, в зв`язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення суми кредиту в повному обсязі достроково, суд дійшов висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту та по відсотках. Щодо позовних вимог АТ «ПУМБ» про стягнення комісії в розмірі 41533,76 грн., суд приходить до наступного висновку. Пунктом 4 умов заяви № 1001658885501 від 13.08.2020про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також паспортом споживчого кредиту, які підписані сторонами, передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19, провадження №14-44цс21. В пункті 4 умов заяви №1001658885501 від 13.08.2020 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаної [PERSON] , встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". За вищенаведених обставин, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення пункту 4 кредитного договору, укладеного 13.08.2020 між сторонами щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі по 2 595 грн. 86 коп., є нікчемними. За даних обставин, позовна вимога щодо стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комісією, задоволенню не підлягає. Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості по комісії в сумі 41 533,76 грн. Оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить, що зі сплачених відповідачкою позивачу за кредитним договором коштів, в оплату комісії зараховано частину з них у розмірі 20766,88 грн., з урахуванням того, що правових підстав для сплати комісії позивачу судом не встановлено, тому сума 20766,88 грн. підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки за кредитним договором № 1001658885501 від 13.08.2020 становить 16198 грн. 15 коп. (78498,79 - 20766,88 - 41533,76). Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 23,54%, з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 570,23 грн (2422,4 х 23,54%).

Outcome: partial