Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] у квітні 2024 року звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності від 06.12.1992 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Вказані особи також зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] в зазначеній квартирі починаючи з 2013 року не проживає, його особисті речі в помешканні відсутні. У зв`язку з цим, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим об`єктивно порушуються як зазначив позивач, його права на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Вказав, що відповідач вже тривалий час мешкає за кордоном, вирішити питання щодо зняття відповідача з місця реєстрації в добровільному порядку неможливо, оскільки є складнощі отримати відповідні документи в консульстві країни. А відтак, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.21). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 липня 2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 28). Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові. В судове засідання призначене на 30 квітня 2024 року позивач не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 18764 від 30.04.2024 року) про розгляд справи за його відсутності, та підтримання позовних вимог (а.с.58). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 35, 57), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавав. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачу направлялась повістка про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві та за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (довідка № 006590/1 про реєстрацію місця проживання особи, а.с. 20), а також відповідача повідомлено в порядку частини одинадцятої статті 128 Цивільного процессуального кодексу України. Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 06 грудня 1999 року виданого Кіровоградської міської ради квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с.10). Згідно довідки №398 Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 4» Кропивницької міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с.11). Згідно копії акта від 16 березня 2023 року складеного сусідами позивача та завіреного начальником Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 4» Кропивницької міської ради, [PERSON] не проживає більше року за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Свідки, [PERSON] та [PERSON] , також засвідчили в судовому засіданні обставини щодо непроживання відповідача в спірній квартирі понад рік. Однак, за приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України. Згідно зі частиною першою статті 4 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, зокрема, жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд). Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї або інших осіб. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 Цивільний кодекс України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України). При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За роз`ясненнями, викладеними в пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 Цивільного кодексу України), то власник на підставі статті 391 Цивільного кодексу України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У зв`язку з цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до частини другої статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Водночас, в даному позові спір між співвласниками житла, а не вансиком та членом його сім`ї. Отже, позивач звернувся до суду з позовом про фактичне позбавлення співвласника спірної квартири вільного права користування таким майном, що є грубим порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог Цивільного кодексу України, а відтак суд відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed