Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.01.2024 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, яким просить стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на її користь 78000,00 грн. страхового відшкодування (регламентної виплати) відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи; 33630,00 грн. витрати на поховання загиблого, 39000,00 грн. витрати на спорудження пам`ятника, 26228,08 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 8890,06 грн. витрат на проведення експертних досліджень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10.12.2021 року о 06 год. 20 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем «ДАФ» д.н.з. [NUMBER] із напівпричепом «Mol 38» д.н.з. [NUMBER] рухаючись по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого останній загинув. Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 12.04.2023 року по справі № 535/1052/22 в кримінальному провадженні № 12021220000001841 від 10.12.2021 року [PERSON] було визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі терміном на 3 роки без позбавлення права керування транспортним засобом з застосуванням ст. 75 КК України. Відповідно до вказано вироку її було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12021220000001841 від 10.12.2021 року. Зазначила, що цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, автомобіля «ДАФ» д.н.з. [NUMBER] із напівпричепом «Mol 38» д.н.з. [NUMBER] , застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страховій групі «ТАС», у відповідності до Полісу № АК/1140285, укладеного 03.11.2021 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю, складає 260000,00 грн. Франшиза - 1500,00 грн. Тому позивач вважає, що відповідач у відповідності до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен сплатити позивачу: 78000,00 грн. страхового відшкодування (регламентної виплати) відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи; 33630,00 грн. витрати на поховання загиблого, 39000,00 грн. витрати на спорудження пам`ятника. Крім того, зазначила, що в зв`язку з пошкодження автомобіля підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] до та після ДТП, яка становить 26228,08 грн. та витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 8890,06 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив. 16.02.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив, відповідно до якого, просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 10.12.2021 року сталося дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ДАФ» д.н.з. [NUMBER] із напівпричепом «Mol 38» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого останній загинув. Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 12.04.2023 року по справі № 535/1052/22 в кримінальному провадженні № 12021220000001841 від 10.12.2021 року [PERSON] було визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі терміном на 3 роки без позбавлення права керування транспортним засобом з застосуванням ст. 75 КК України (а.с. 8-10). Відповідно до вказано вироку позивача [PERSON] було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12021220000001841 від 10.12.2021 року. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до листа Харківської міської державної нотаріальної контори від 12.04.2023 року [PERSON] являється єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON] (а.с. 7). Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, автомобіля «ДАФ» д.н.з. [NUMBER] із напівпричепом «Mol 38» д.н.з. [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страховій групі «ТАС», у відповідності до Полісу № АК/1140285, укладеного 03.11.2021 року (а.с. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю, складає 260000,00 грн. Франшиза - 1500,00 грн. Для отримання страхового відшкодування позивач [PERSON] звернулась до відповідача із відповідними письмовими заявами, у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 36-38). В зв`язку з ігноруванням заяв позивача щодо виплати страхового відшкодування позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 22.1 ч.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до п. 27.4 ч. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20). Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня - 6000,00 грн., з 1 грудня 2021 року - 6500,00 грн. Таким чином загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) становить 78000,00 грн. із розрахунку (6500,00 грн. х12 місяців). З матеріалів справи вбачається, що склад родичів першого ступеня спорідненості [PERSON] на дату смерті становило три особи: [PERSON] донька померлого, [PERSON] дружина померлого, [PERSON] син померлого, однак [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи те, що подія, яка мала місце 10.12.2021 року, внаслідок якої загинув батько позивача, є страховим випадком, відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» зобов`язаний сплатити позивачу, страхове відшкодування в розмірі 78000,00 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди оскільки такий обов`язок відповідача, як страховика, передбачений вимогами спеціального закону, який врегульовує спірні правовідносини (п.п. 27.3 та 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Щодо позовних вимог про стягнення витрат на поховання в розмірі 33630,00 грн. та витрат на спорудження пам`ятника в розмірі 26228,08 грн. судом встановлено наступне. Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу», організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу», надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. Надання ритуальних послуг та виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється з дотриманням вимог норм і правил, встановлених законодавством. Згідно з ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом. У наказі Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 року № 193, розробленого та затвердженого відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу», міститься примірний договір-замовлення на організацію та проведення поховання. Згідно листа Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193 про «Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг» до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу. Відповідно до п. 15ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». З матеріалів справи вбачається, що позивач поніс витрати у сумі 39000,00 грн. - на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, що підтверджується накладною № 18 від 20.02.2022 року, реєстраційними документами виконавця, а також витрати на поховання у сумі 33630,00 грн., що підтверджується № 42 від 10.12.2021 року (а.с. 13). Пунктом 27.4статті 27 Закону передбачено право особи, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, отримати від страховика відшкодування таких витрат за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Розмір мінімальної заробітної плати на час ДТП 10.12.2021 складав 6500,00 грн. (Закон України «Про Державний бюджет на 2021 рік»). Тож, загальний розмір витрат на виготовлення на спорудження надгробного пам`ятника, а також поховання не може перевищувати 78000,00 грн. Позивачем підтверджено належними та допустимими доказами заявлене до стягнення страхове відшкодування на виготовлення на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 39000,00 грн. та витрат на поховання у розмірі 33630,00 грн., який не перевищує 78000,00 грн. Таким чином, обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства свідчать про те, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на поховання у розмірі 33630,00 грн. та витрат на спорудження пам`ятника у розмірі 39000,00 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 26228,08 грн. судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України). Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 28 даного Закону до шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19. Частиною третьої статті 12 та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1.1, 1.2 Методики, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТ3. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту. Вимоги Методики є обов?язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб?єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб?єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб?єктами цивільно-правових відносин. Згідно п. 2.2. Методики утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТ3 для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників. Пунктом 7.17 Методики передбачено якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТ3 за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації KT3. Відповідно до пункту 7.18 Методики вартість утилізації КТ3 визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТ3 від ринкової вартості КТЗ. Наданий позивачем висновок експерта № 24423 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 30.10.2023 року та № 23562 від 18.10.2023 року складений Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. Пров. М.С. Бокаріуса» не містить розрахунку утилізації КТЗ, що суперечить методики оцінювання, в зв`язку з чим суд не приймає даний висновок до уваги. Крім того, позивачем не надано доказів належності транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , оскільки позивачем не надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Враховуючи викладене позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 26228,08 грн. не підлягають задоволенню. Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у розмірі 26228,08 грн. відмовлено, а тому не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення витрат за проведення експертного дослідження у розмірі 8890,06 грн., оскільки вони є похідними від основної вимоги. З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Outcome: partial