Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Новопокровська селищна рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої позовні тим що, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] [PERSON] [INFO] . Батьки у офіційному шлюбі не перебувають, державна реєстрація народження дітей проведена із зазначенням відомостей про батька відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України - встановлено батьківство. Дана родина проживає на території територіальної громади Новопокровська селищна рада Чугуївського району Харківської області за адресою: [ADDRESS] у власному будинку. 31 січня 2023 року до Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області звернулись місцеві мешканці с. Стара Покровка з проханням звернути увагу на двох малолітніх дітей, які без нагляду дорослих ходять довгий час по населеному пункту та не реагують на зауваження дорослих. Місцевими мешканцями було викликано поліцію по факту бродяжництва дітей. Після чого діти були вилучені з вулиці в присутності свідків, поліції та робітників Служби у справах дітей Новопокровської селищної ради, представники Новопокровської селищної ради та були у направлені до медичної установи. Під час вилучення, батьки дітей на зв?язок не виходили та вплинути на ситуацію не намагалися. Під час обстеження домоволодіння було виявлено, що дитячі меблі відсутні, необлаштоване місце для навчання та розвитку дітей відповідного віку. Діти занедбані, брудні, умов для їхнього купання не створено. У дворі все занедбано. Їжі для дітей відповідного віку немає. З урахуванням викладеного, Новопокровська селищна рада просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх дітей. В судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених вище. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, дійсно не належним чином займався вихованням своїх дітей, але станом на зараз намагається виправити свою поведінку. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Мазницький М.М. заперечували проти задоволення вимог Новопокровської селищної ради, зазначивши при цьому, що станом на тепер відповідачка виправила свою поведінку та ставлення до виховання та створення належних умов проживання своїх дітей. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій вимоги, викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі, просив суд розглянути справу за його відсутності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 жовтня 2019 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області. [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 листопада 2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Лозова, Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04 липня 2023 року, виданого Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ) зареєстрували шлюб 04 липня 2023 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №205. Відповідно до наказу Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах: малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 01 лютого 2023 року малолітнім [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , надано статус дітей, що позбавлені батьківського піклування. Відповідно до висновку Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 02-21/113 від 27 квітня 2023 року, обгрунтовано доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітніх дітей - доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до абзацу 9 пункту 8 постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми враховуються судом, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей, а саме: не піклуються про їхнє здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, матеріально не забезпечують, у зв`язку з чим вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей, застосування до них такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. належного до сплати судового збору на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (отримувач коштів - Головне управління казначейства у м. Києві). На підставі ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 150, 155, 164, 166, 180 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09),

Outcome: approved