Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , у якому просили встановити факт не проживання останнього зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та визнати його таким, що не прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 5, 6742 га, яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради, Лозівського району, Харківської області. Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності, а земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Спадкоємцями на вказане спадкове майно є діти спадкодавця: [PERSON] , [PERSON] , та відповідач по справі [PERSON] . Дружина спадкодавця- [PERSON] померла [INFO] . За життя спадкодавець склав заповіт на все майно на користь [PERSON] , але вона відмовилась від прийняття спадщини за заповітом, та на даний час разом з [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом. Після спливу шестимісячного строку після смерті спадкодавця позивачі звернулися до нотаріуса для отримання свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно по частці кожному, але нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з тим, що зі спадкодавцем на час відкриття спадщини був зареєстрований відповідач [PERSON] , який є сином спадкодавця та вважається таким, що прийняв спадщину. В свою чергу, позивачі стверджують, що відповідач ніколи не мешкав за адресою: [ADDRESS] разом зі спадкодавцем, його особистих речей в будинку немає, відповідач ніколи не приймав участь у догляді за батьком, не жив разом з ним ні до смерті ні після, його реєстрація була формальною. Донька спадкодавця [PERSON] з народження мешкала та була зареєстрована разом з батьком за вищевказаною адресою, вела спільний побут, разом з позивачем [PERSON] займалася поховання батька. Також слід зазначити, що відповідач по справі заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. Враховуючи вищевикладене позивачі були змушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті. У судове засідання позивачі не зявилися, надали заяви, у яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, на задоволені позовних вимог наполягали та не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, суд здійснює розгляд справи в заочному порядку, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 17.12.1974 року (а.с.22) та земельної ділянки, площею 5, 6742 га, яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради, Лозівського району, Харківської області та належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №685595 (а.с.23). Спадкодавець [PERSON] є батьком позивача [PERSON] та позивачки [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с.18-19). Відповідно до ксерокопії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] дружина спадкодавця- [PERSON] , померла [INFO] (а.с.16). 12 грудня 2023 року приватним нотаріусом Завадою М.В. на звернення позивачів щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , було надано роз`яснення стосовно того, що зі спадкодавцем на час відкриття спадщини був зареєстрований відповідач [PERSON] , який є сином спадкодавця та вважається таким, що прийняв спадщину (а.с.21). Згідно до акту від 16.11.2023 року який було складено в смт. Краснопавлівка за участю свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, зокрема, що відповідач [PERSON] , [INFO] , ніколи не мешкав за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] померлим [INFO] . Його особистих речей в будинку немає. Відповідач [PERSON] ніколи не приймав участь у догляді за батьком, не жив разом з ним ні до смерті, ні після. Його реєстрація була формальною (а.с.24). З матеріалів спадкової справи № 140/2023 до майна померлого встановлено наступне. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на яку останній залишив заповіт, заповівши все належне йому майно своїй доньці [PERSON] , яка в свою чергу відмовилась від прийняття спадщини за заповітом, написавши відповідну заяву. На підставі заяв позивачів про прийняття спадщини за законом приватним нотаріусом Завадою М.В. 19.09.2023 року була заведена спадкова справа № 140/2023 до майна померлого [PERSON] (а.с. 48-54). Відповідач [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, не звертався. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно з підпунктом 3.21 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №471/601/17 (провадження№ 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17(провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі №937/10434/19-ц (провадження№ 61-3620св21) та від 15 червня 2022 року у справі №454/3550/18 (провадження № 61-912св21) зроблено висновок про те, що державна реєстрація спадкоємця у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц (провадження № 61-11488св21)). Однією з обов`язкових умов для спадкування відповідачем [PERSON] після смерті батька [PERSON] його майна є прийняття ним спадщини лише шляхом подання заяви нотаріусу протягом шести місяців з дня його смерті (ч. 1 ст. 1269 ЦК), бо на цей час він спільно з ним не проживав і відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину не прийняв. Наявність реєстрації місця проживання відповідача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він проживав з ним на час його смерті і прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Також судом встановлено, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса відповідач не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачів задовольнити у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду, судовий збір було сплачено позивачкою [PERSON] . Беручи до уваги вище викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved