Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з квітня 2016 року позивач проживала разом з [PERSON] , який [INFO] помер від тяжкої хвороби. Під час спільного проживання питання реєстрації шлюбу між позивачем та померлим не виникало, вони дбали один про одного, проживала як сім`я, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. До спільного проживання з позивачем померлий [PERSON] мав шлюб і в нього залишилася донька - [PERSON] , [INFO] . Після того як [PERSON] захворів, [PERSON] взяла на себе всі клопоти по його догляду, лікуванню. Похованням також займалася позивач. Встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки на цьому наполягає донька померлого - відповідач по справі [PERSON] . Просить встановити факт спільного проживання як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Позивач та її представник приймали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, проте через загрозу артилерійського обстрілу в Нікопольській громаді просили суд продовжити судовий розгляд без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі та підтвердила обставини, які викладені у позовній заяві. Представник третьої особи - Нікопольський відділ ДРАЦС у Нікопольському районі Дніпропетровської області, у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву відповідно до якої зазначив, що у судове засідання не прибуде. Вислухавши позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.12.2022 року [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , актовий запис №2288. Згідно акту від 01.03.2023 року, який завірений головою ОСББ «Білий Дім» зазначено, що [PERSON] дійсно проживав за адресою [ADDRESS] в період з 07.04.2016 року по 08.12.2022 року. Акт складено в присутності сусідів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно свідоцтва про поховання №1773 зазначено, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про смерть №2288 10.12.2022 року у секторі № 147 , ряд 27 №25 кладовища у м.Нікополі на вул.Електрометалургів здійснила поховання померлого [PERSON] . Згідно договору-замовлення №1773 на організацію та проведення поховання від 09.12.2022 року [PERSON] замовила послуги у КП «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради з організації та проведення поховання [PERSON] . Згідно з наданої копії спадкової справи №82/2023 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] встановлено, що із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] . Постановою від 10.08.2023 року [PERSON] було відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки відсутні документи, щодо проживання однією сім"єю померлого [PERSON] та [PERSON] . Викликані та допитані окремо один від одного у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та померлий [PERSON] дійсно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка до дня смерті останнього, [PERSON] піклувалася про [PERSON] під час хвороби, після його смерті займалася похованням. За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Оскільки розгляд зазначеної справи вбачає спір про право - справа розглядається в порядку позовного провадження. За вимогами пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Слід зазначити, що інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним кодексом України і закріплений, зокрема, у статті 74 СК України. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частин 2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну сімейне життя, вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини», Суд визначив, що поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші сімейні de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом. Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В Сімейному кодексі України, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК України відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст.7 СК України є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей. Відтак, суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення, чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю сім`ї, є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (частина 4 статті 263 ЦПК України). З огляду на вищевикладене, показання свідків, досдіжені в судовому засіданні письмові докази та визнання позовних вимог відповідачем, дозволяє суду дійти висновку, що позивач дійсно проживала разом з померлим [INFO] [PERSON] як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з квітня 2016 року до дня смерті останнього, зі спільним побутом, тобто мали місце відносини, що за своєю суттю відповідають відносинам, притаманним подружжю. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для позивачки юридичне значення, оскільки відсутність документів про родинний зв`язок із спадкодавцем унеможливлює оформлення нею спадщини, тому звернення до суду є правомірним. Вирішення цього питання в іншому порядку, окрім судового, є неможливим. Таким чином, суд вважає доведеними факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] в період з квітня 2016 року по день смерті останнього - [INFO] , однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Оскільки позивачем не ставилося питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, останні суд залишає за позивачем.

Outcome: approved