Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

До суду із вказаним позовом звернувся [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05.04.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 28.05.2012 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням суду від 25.05.2018 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. З 04.03.2022 за домовленістю сторін, у зв`язку з військовою агресією росії проти України, дитина стала проживати з батьком на території Республіки Польща. ВДВС відкрито виконавче провадження з примусового стягнення з позивача аліментів на утримання дитини. У зв`язку з наведеним виникла необхідність припинити стягнення аліментів з нього з 04.03.2022 та звільнити платника від заборгованості з їх сплати за період спільного проживання дитини з батьком, а також визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.11.2022 позовну заяву передано на розгляд Автозаводського районного суду м. Кременчука. Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.12.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.06.2023 справу прийнято до провадження головуючим суддею, у зв`язку з її повторним автоматизованим розподілом. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.10.2023 підготовче провадження у справі закрито. У зв`язку з закінченням повноважень головуючого судді у справі 12.01.2024 здійснено повторний автоматизований розподіл справи та її прийнято у провадження судді Рибалки Ю.В. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи без її участі, просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Повідомила, що на цей час відсутнє виконавче провадження щодо стягнення аліментів, виконавчий документ про стягнення з позивача аліментів повернуто стягувачу за її ж заявою, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Представник третьої особи Крюківського ВДВС у м. Кременчуці в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та ухвалити рішення по суті спору на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне. Судом установлено, що з 05.04.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.05.2012 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.05.2018 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду 09.07.2018 Крюківським районним судом м. Кременчука виданий виконавчий лист № 537/21/18. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. З 04.03.2022 за домовленістю сторін, дитина стала проживати з батьком на території Республіки Польща, що підтверджують сторони у справі та надані докази навчання дитини у школі у Польщі. Постановою головного державного виконавця Крюківського ВДВС від 12.03.2024 (в/п [NUMBER]) за заявою стягувача [PERSON] виконавчий лист № 537/21/18 про стягнення аліментів з [PERSON] повернутий, чинність арештів майна боржника припинено, заходи примусового виконання рішення скасовані. Стягувач також повідомила суд та ВДВС, що станом на 11.03.2024 відсутня заборгованість [PERSON] перед нею зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (ч. 2 ст. 197 СК України). Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як установлено судом відповідач не отримує аліменти починаючи з початку часу проживання дитини з батьком за кордоном. При цьому повідомляє про відсутність заборгованості з аліментів перед нею. Отже щодо звільнення від заборгованості зі сплати аліментів та припинення їх стягнення з 04.03.2022 суд звертає увагу на те, що на даний час виконавче провадження з примусового стягнення аліментів з [PERSON] припинено з ініціативи стягувача, стягувачу [PERSON] за її заявою повернуто виконавчий лист про стягнення аліментів, всі заходи з примусового виконання рішення суду та арешти скасовані. Стягувач повідомила суд та орган ВДВС про відсутність станом на 11.03.2024 будь-якої заборгованості по аліментам. Також мати дитини підтверджує факт проживання з 04.03.2022 і на цей час дитини з батьком та відсутність підстав для сплати батьком аліментів. Таким чином, оскільки на цей час стягнення аліментів за період з 04.03.2022 з позивача не здійснюється, заборгованість з їх сплати за період з 04.03.2022 та станом на 11.03.2024 відсутня, виконавче провадження припинено, не доведено факт витрачання аліментів не на дитину, позов в частині звільнення платника від заборгованості зі сплати аліментів та припинення їх стягнення задоволенню не підлягає. Судом не встановлено на цей час порушення прав позивача. Щодо позовної вимоги про визнання виконавчого листа про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з того, що така вимога є незаконною. Рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили, платником не оскаржувалось в апеляційному порядку. Сам факт проживання дитини на цей час з батьком, за відсутності примусового виконання рішення суду про стягнення з батька аліментів до досягнення дитиною 18 років, на переконання суду не може бути підставою для визнання виконавчого листа виданого на підставі цього рішення таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд зауважує що відповідна вимога не може бути розглянута у позовному провадженні, оскільки ЦПК України передбачає інший порядок вирішення такого питання, а саме шляхом звернення до суду із заявою у порядку, передбаченому ст. 432 ЦПК України (Розділ VI Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). Ураховуючи вищенаведені обставини суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed