Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач Акціонерне товариство «Ідея Банк» (надалі- АТ «Ідея Банк») звернувся до Галицького районного суду м. Львова з відповідним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 129746,44 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 12 березня 2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування № Z02.00617.007726940. За умовами укладеного договору відповідач отримала кредитні кошти 94665,00 грн, зі сплатою 10 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу в розпорядження й користування кредитними коштами, що підтверджується меморіальним ордером. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 06 листопада 2023 року становить 12946,44 грн, яка складається: 84382,63 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 13177,72 грн - заборгованість за відсотками; 32186,09 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту, яку позивач просить суд стягнути з [PERSON] та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. Рух справи Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року справу передано на розгляд Оболонському районному суду міста Києва за підсудністю. 19 січня 2024 року матеріали справи надійшли на адресу Оболонського районного суду м. Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2024 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду на 27 лютого 2024 року. Судове засідання призначене на 27 лютого 2024 року відкладено за клопотанням відповідача до 14 березня 2024 року. Відповідач [PERSON] 14 березня 2024 року надала до суду заяву про відкладення розгляду справи для укладення договору з адвокатом. В судове засідання 14 березня 2024 року сторони не з`явилися. Розгляд справи відкладено до 18 квітня 2024 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, просив проводити розгляд справи без участі представника, про що зазначив в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що вона не проти сплачувати кредитні кошти, однак сума є занадто великою. На даний час не має можливості сплатити всю наявну заборгованість за кредитним договором, вважає плату за обслуговування кредиту неправомірною. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Фактичні обставини справи Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, судом встановлені наступні обставини та правовідносини між сторонами. Судом встановлено, що 12 березня 2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування № Z02.00617.007726940. За умовами укладеного договору відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 94665,00 грн, зі сплатою 10 % річних, а також послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБОФО), за надання яких встановлена плата відповідно до пункту 5 додатку № 1 як «інші послуги банку». Строк кредитування 36 місяців, дата повернення кредиту 12 березня 2024 року. Пунктом 3.3. кредитного договору визначено, що нанесення власноручного підпису цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному вебсайті банку: www.ideabank.ua. Банк надав кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 81257,51 грн на рахунок позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк» (п. 1.7). А також, позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 13407,49 грн, згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до пункту 2 договору. За текстом договору, згідно з пунктом 4 договору сторони дійшли згоди про те, що в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, доступно викладено детальний опис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором. Відповідно до паспорта споживчого кредиту, що є додатком № 1 до договору кредиту та страхування № Z02.00617.007726940 від 12 березня 2021 року, в інформації щодо реальної річної процентної та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначена процентна ставка - 10 % річних, плата за обслуговування кредитної заборгованості - 1,85 % середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п. 5 починаючи з 3,52 % в перший місяць із зменшенням щомісячно на 0,100 % до 0,2 %. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 06 листопада 2023 року становить 129746,44 грн, з яких: 84382,63 грн - заборгованість за простроченим боргом; 13117,72 грн - прострочені відсотки; 32186,09 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту. Позивачем АТ «Ідея Банк» надано меморіальні ордери від 12 березня 2021 року про зарахування коштів на відповідні рахунки на виконання умов укладеного договору. Між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ідея Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З моменту підписання договору кредиту та страхування в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України між сторонами укладено договір шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (ДУБОФО). Отже, сторонами при укладенні договору обумовлено усі істотні умови кредитування. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З виписки по рахунку [NUMBER] відкритої на ім`я [PERSON] за період з 12 березня 2021 року по 14 вересня 2022 року прослідковується, що позичальнику видано кредитні кошти в сумі 94665,00 грн та проведені часткові оплати на виконання умов договору в сумі 43551 грн, останній платіж 10 лютого 2022 року на суму 5000,00 грн. З лютого 2022 року відповідач не здійснює оплату щомісячних платежів, що призвело до виникнення наявної заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 84382,63 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 13177,72 грн є правомірними та обґрунтованими, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенн. Проте, суд не вбачає підстав для стягнення простроченої плати за обслуговування кредиту, виходячи з наступного. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Судом встановлено, що крім заборгованості за кредитом та відсотками, до вимог банку включено плату за обслуговування кредиту, як зазначено в додатку до договору платежі за додаткові супутні послуги. Його загальний розмір визначний банком 60320,52 грн та становить 2/3 обсягу кредитних коштів 94665,00 грн (а.с.16). Проте, враховуючи вищезаначене, заборгованість зі сплати платежів за обслуговування кредиту є необґрунтованою, оскільки банк не мав права встановлювати такий платіж у кредитному договорі, за дії, які банк вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначила, що умови договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Наведена вище правова позиція викладена у чисельних постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі 715/1500/22 (провадження 61-5675св23), від 31 серпня 2022 року у справі № 461/1500/20 (провадження № 61-8573св21), яку суд в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовує до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК). Суд приходить до переконання, що [PERSON] встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, тобто за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому дані умови договору кредиту та страхування № Z02.00617.007726940 від 12 березня 2021 року в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 60320,52 грн є нікчемними в силу закону. З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог АТ "Ідея Банк" в частині стягнення плати за обслуговування кредиту в сумі 32186,09 грн, оскільки така умова договору є нікчемною. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2018,19 грн (виходячи з розрахунку 97560,35?2684,00 ?129746,44).

Outcome: partial