Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

29 грудня 2020 року [PERSON] (далі: позивач) звернувся до [PERSON] (далі: відповідач-1), [PERSON] (далі: відповідач-2), [PERSON] (далі: відповідач-3), [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] (далі: відповідач-4), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] (далі: третя особа), про солідарне стягнення матеріальної шкоди в сумі 15 858 грн. та моральної шкоди в сумі 35 000 грн. Також позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн., витрати на проведення оцінки майна в сумі 1 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на завдання йому відповідачами матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття 20.08.2020 належної йому та третій особі на праві власності кв. [ADDRESS] . Відповідачі проти задоволення позову заперечували посилаючись на відсутність події залиття 20.08.2020 кв. [ADDRESS] . Також зазначили, що події на які посилається позивач мали місце у 2016 р. та ними у повному обсязі за рішенням суду відшкодована завдана залиттям шкода. Вважають, що позивач зловживає своїми процесуальними правами та обов`язками, вводить суд в оману з приводу дійсних обставин справи, звертаючись до суду з позовом за відсутності предмета спору, оскільки даний спір вирішений у 2016 р. Також зазначили, що Акт від 06.11.2020р. є неналежним доказом за не обстеженням квартири відповідачів, не виявлення комісією причини залиття, недоведеності зв`язку між діями відповідачів та заподіяною шкодою, не встановлення дати залиття за недоведеності позивачем, як усунення наслідків попереднього залиття, що було предметом судового розгляду в 20216р., так і відмінності пошкоджень, на які посилається позивач від спричинених залиттям раніше, збиток за які вже відшкодований на виконання судового рішення. 08.04.2021 [PERSON] звернувся до [PERSON] із зустрічним позовом про відшкодування моральної шкоди в сумі 35 000 грн., стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн. В обґрунтування зустрічної позовної заяви відповідач посилався на завдання йому моральної шкоди безпідставним зверненням позивача до суду, яке зумовлює витрати часу та коштів на правову допомогу, захищати свою честь та гідність за розповсюдження недостовірної інформації про подію. Позивач заперечував проти задоволення зустрічного позову за не спростування відповідачами належними та допустимими доказами їх вини у залитті його квартири та зазначив, що залиття його квартири відповідачами відбулось вдруге, за зображення на фотознімку наслідків залиття кухні лічильника газу, встановленого у 2020р . До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Позивач, представник відповідача та третя особа подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Клопотань про відкладення від учасників справи не надходило, підстав передбачених ст.223 ЦПК України для відкладено справи судом не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.2 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, відсутні підстави для відкладення розгляду справи, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності сторін. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Позивачу та третій особі, на праві спільної сумісної власності, належить квартира [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 25.03.1998р. Відповідачі є власниками кв. [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №237160126 від 15.12.2020. Як вбачається з Акту від 06.11.2020, затвердженого начальником дільниці №15 КП «Жилкомсервіс» В.І. Курцевим, від 06.11.2020р., вбачається наступне «комісія у складі: начальника дільниці № 15 КП «Жилкомсервіс» Курцева В.І. , інженера дільниці №15 КП «Жилкомсервіс» Глєбової Ю.Г., майстра дільниці №15 КП «Жилкомсервіс» Черкашиної Л.І. , за зверненням мешканця кв. [ADDRESS] з питань залиття квартири. Характеристика житлового будинку: 9 поверхів, 6 під`їздів, 1990 р. споруди, покрівля м`яка, обладнаний системами ГВ, ХВ, ВВ, ЦО. При обстеженні виявлені: в кухні стіни обклеєні шпалерами, є сліди залиття - руді плями на приблизній площі 5м2, в кімнаті стіни обклеєні шпалерами, є часткове відшарування шпалер на приблизній площі 12м2, в коридорі стеля побілена, на стелі є сліди залиття - плями приблизно площею 0,5м2. Залиття сталося з вище розташованої квартири [ADDRESS] , зі слів заявника, залиття сталося 20 серпня 2020р.». Листом №К-20/17117.07.03 від 19.11.2020 директор КП «Жилкомсервіс» повідомив позивача про те, що на момент огляду 06.11.2020 спеціалістами дільниці 15 КП «Жилкомсервіс», в ході проведеного обстеження кв. [ADDRESS] , факт залиття з вище розташованої кв. [ADDRESS] підтвердився, по факту залиття складений відповідний акт. Як вбачається зі звіту про оцінку майна за №11У/1120/05 від 25.11.2020р., розмір матеріальної шкоди завданої залиттям кв. [ADDRESS] становить 15 858, 10 грн. 12.12.2016 рішенням Київського районного суду м. Харкова стягнуто у солідарному порядку з відповідачів 1,2 та 3 на користь позивача та третьої особи матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття 05.08.2016 р. кв. [ADDRESS] у сумі 7 498 грн. 12.02.2020 позивач встановив газовий лічильник, що підтверджується Договором на зберігання вузла обліку природнього газу від 12.02.2020, Актом прийому-передачі вузла обліку природнього газу на відповідальне зберігання від 12.02.2020. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує: Щодо доведеності факту залиття квартири. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пунктах 8, 9 ч.2 ст.19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст.526 ЦК України передбачено, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. За змістом положень ч.1 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах 1 та 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Згідно із ч.4, ч.5 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст.322 цього Кодексу власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Згідно з ч.3 ст.156 ЖК України власник квартири та члени його сім`ї повинні дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Відповідно до вимог ст.ст. 177,179 ЖК України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитись до сантехнічного обладнання, користуватися будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. При цьому, обов`язкового складення актів безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають. Відповідно до ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Положеннями ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що наданий позивачем Акт від 06.11.2020 про залиття квартири складений без таких порушень додатка № 4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що унеможливлюють його використання, як доказу вини відповідачів у цій справі. Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладений обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. За таких обставин, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, врахувавши акт про залиття квартири та висновок експерта, обставини та тривалість часу, протягом якого позивач вживає заходи для відновлення своїх порушених прав, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявили та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Одночасно суд зазначає, що за наявності заяв позивача та третьої особи про розгляд справи за їх відсутності, враховуючи, що рішення приймається за сукупності доказів, та відповідно рішення не може ґрунтуватися тільки на показаннях свідків, суд не вбачає підстав для допиту у якості свідків. Щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів на користь позивача. Обґрунтовуючи заподіяння моральної шкоди позивач посилався на душевні страждання, які зазнав у зв`язку із пошкодженням належного йому майна. Негативних емоцій та переживаннях з приводу пошкодження майна та не можливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, у тому числі, у випадку, коли вона зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, виходячи з загальних засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Жодних доказів на спростування завдання моральної шкоди відповідач також не надав. Щодо витрат позивача на правову допомогу в сумі 3 000 грн. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як передбачено ч.5, ч.6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки законодавцем передбачено присудження понесених позивачем витрат за рахунок відповідача, а не покладення таких витрат на позивача, то витрати позивача на правову допомогу підлягають відшкодуванню. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: Договір про надання правової допомоги від 01.12.2020р., Додаткову угоду від 01.12.2020 до Договору про надання правової допомоги від 02.12.2020р., квитанцію до прибуткового касового ордера № 27 на суму 3 000 грн., ордер серії АХ № 1033663, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, Акт приймання-передачі правової допомоги від 01.12.2020р., розрахунок суми витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, за фактично надану правовому допомогу [PERSON] , станом на 23.12.2020р. Перевіривши подані позивачем докази на підтвердження обсягу виконаних робіт на надання правової допомоги, дослідивши співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), ціною позову у справі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3 000 грн. Щодо інших витрат позивача. За нормами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем на підтвердження понесених витрат на проведення звіту про оцінку ринкової вартості збитків, у розмірі 1 000 грн. дано Договір на проведення оцінки майна №11е-1120/05 від 16.11.2020р, відповідно до умов якого, замовник (позивач) доручає, а виконавець (ТОВ «Міжнародний інститут оцінки «ЛОТ») приймає на себе зобов`язання по виконанню оцінки вартості майна, мета оцінки - визначення вартості об`єкта оцінки для судового провадження, вартість робіт - 1 000 грн., квитанцію №Н210591 від 21.12.2020р., відповідно до змісту якої позивач сплатив виконавцю 1 000 договором №11е-1120/05 від 16.11.2020р. З огляду на те, що позивачем понесені витрати на проведення звіту про оцінку ринкової вартості збитків, у розмірі 1 000 грн., що підтверджено квитанцією №Н210591 від 21.12.2020р., а зазначений звіт покладений в основу задоволення позовних вимог, то вартість цих витрат підлягає стягненню із відповідачів за первісним позовом. Зважаючи на викладене, первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо зустрічного позову про стягнення моральної шкоди: Відповідно до ч.1-ч.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу позивач посилався відчуття сильного душевного хвилювання, відсутністю захисту через дії позивача за поданням хибної справи, звернення до КП «Жилкомсервіс», внаслідок чого він вимушений був звертатися до психолога за допомогою. Крім того, дії відповідача призводять до великої втрати часу на консультації з психологами, лікарями, юристами, що завдає йому психологічне стражданню, яке виявляється у поганому настрою та депресіях. Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн. відповідач-1 враховував інтересів інших співвласників, та вважав, що заявлена до відшкодування сума є справедливим розміром компенсації моральної шкоди на кожного власника квартири в сумі 2 500 грн. У подальшому відповідач збільшив заявлену до відшкодування моральну шкоду до 35 000 грн. Оскільки первісний позов задоволено,- підстави для задоволення зустрічного позову відсутності. Наявність підстав для відмови позову унеможливлює задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами.

Outcome: partial