Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Качковський С.А., звернувся до суду 15.03.2024 з указаним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на користь [PERSON] , на її утримання, у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви та до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. В обґрунтування позову вказав, що [PERSON] перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких [INFO] народилася донька [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, а тому позивач припинила з ним шлюбні відносини та проживає з дитиною окремо. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, у зв`язку з чим, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 29.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем 01.05.2024 подано відзив на позовну заяву, які по суті є заявою про визнання позову, в якому він зазначає, що прибути в судове засідання не має можливості, з позовними вимогами згоден (а.с.36-38). Правом на участь у судовому засіданні сторони не скористались, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких, як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати (а.с.14). Судовим розглядом встановлено, що питання надання матеріальної допомоги [PERSON] на утримання доньки та на її утримання, як жінки, з якою проживає малолітня дитина, між сторонами в позасудовому порядку не врегульовано. На час ухвалення судом рішення в справі фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинено. Як вказує позивач, сторони проживають окремо, донька проживає з нею. Статтею 51 Конституції України визначено, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як визначено ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 та ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, та інші обставини, які мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як визначено ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 84, ст.ст. 86, 88 СК України. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання матері дитини виникають за одночасної наявності таких обов`язкових умов: проживання з нею дитини, яка не досягла трирічного віку; походження дитини від чоловіка, з яким жінка перебуває/перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних стосунках (ст. 94 СК України) - кровного споріднення, чи наявність іншого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Так, під час судового розгляду встановлено, що позивач, будучи матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , має право на її утримання відповідачем до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки обсягом наданих позивачем доказів доведені факти перебування сторін у фактичних шлюбних стосунках, народження у них спільної дитини, батьківство якої відповідачем не оспорювалось. Позивач самостійно утримує малолітню дитину, а тому коштів на її утримання, як жінки, з якою проживає їх малолітня дитина, не вистачає. Вказані обставини відповідачем не заперечувалися, доказів на їх спростування не надано. Відповідач позовні вимоги визнав, про що зазначив у заяві від 01.05.2024 Статтею 191 СК України визначено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги, що відповідач є фізично здоровим, здатним працювати та виконувати обов`язок щодо матеріального забезпечення своєї малолітньої доньки [PERSON] та [PERSON] , як жінки, з якою проживає їх малолітня дитина, доказів протилежного відповідачем суду не надано, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2422,40 грн за дві вимоги немайнового характеру (стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина), підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. У порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved