Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

14 грудня 2023 року до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшла заява ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», якою, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, вона просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4662948 від 23.08.2021р. у розмірі 31842 гривні 41 копійка, з яких: 10000 гривень - це борг по кредиту; 20900 гривень - це борг по процентах за користування кредитом; 807 гривень 81 копійка - це інфляційні нарахування за період з 01.01.2022р. по 23.02.2022р. на суму боргу в розмірі 30900 гривень (борг по кредиту та процентах); 134 гривні 60 копійок - це три проценти річних, за період з 01.01.2022р. по 23.02.2022р., нараховані на суму боргу в розмірі 30900 гривень (борг по кредиту та процентах). Також просили стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2147 гривень 20 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень. Аргументи сторін спору. Позиція позивача. Між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем був укладений договір №4662948 від 23.08.2021 року про надання споживчого кредиту, на підставі якого ТОВ "Авентус Україна" видав відповідачу кредит у розмірі 10000 гривень, але він у встановлені договором строки до 01.01.2022р., отриманий кредит вчасно не повернув, а також не сплатив проценти за користування кредитом розмір яких, склав 20900 гривень. Відповідно, у вказаного товариства виникло право вимоги до відповідача щодо уплати боргу у розмірі 30900 гривень. Проте, 25.05.2022р. це товариство на підставі договору факторингу №25-05/2022 передало своє право вимоги до відповідача щодо сплати вказаного боргу,а також право вимоги уплати інших платежів за договором. Як наслідок, позивач став новим кредитором у грошовому зобов`язанні щодо сплати відповідачем боргу у розмірі 30900 гривень, а також як новий кредитор за договором, позивач нарахував на вказану суму боргу, за період з 01.01.2022р. по 23.02.2022р. інфляційні нарахування та три проценти річних, що складає: 807 гривень 81 копійка та 134 гривні 60 копійок, відповідно. І оскільки у добровільному порядку відповідач не сплатив вказану суму заборгованості, позивач просить стягнути усю вказану суму заборгованості з відповідача. Позиція відповідача. Подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги повністю. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, які суд вважає актуальними в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Отже з огляду на те, що відповідач подав письмову заяву, якою визнав позовні вимоги, суд приймає визнання позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову не є добровільним чи є умовним. Тому, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом стягнення заборгованості, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, і ця заява відповідає його дійсній волі, а підстави вважати, що фактом стягнення заборгованості будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідача чи будь-яких інших осіб відсутні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. При цьому суд відзначає, що представник відповідача (який є адвокатом) у судовому засіданні підтвердив добровільність визнання його клієнтом позову та те, що роз`яснював йому правові наслідки такого рішення. А тому, враховуючи принцип пропорційності цивільного судочинства, суд не став окремо визнавати обов`язковою явку відповідача аби роз`яснювати наслідки визнання позову відповідачу. Також суд врахував, що представник позивача та представник відповідача є професійними адвокатами. Оцінка суду клопотання про розстрочку виконання рішення суду. [PERSON] просить розстрочити виконання рішення суду на 1 рік, з дня ухвалення рішення у відповідній сумі, рівними частинами. Підставою вказує, що розмір його доходів становить орієнтовно 14000 гривень, з яких ще утримується податок та військовий збір, щомісячно. Також на його утриманні знаходиться дружина, яка перебуває в декретній відпустці, а дітям Матвію тільки 6 місяців, а Максиму 1 рік і 8 місяців, і всі вони потребують значних витрат на своє утримання. Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може розстрочити виконання рішення. А згідно з п.2 ч.7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується про надання розстрочення виконання рішення суду. Разом\~з цим,\~ч.4\~ст.435\~ЦПК України\~встановлено,\~що вирішуючи\~питання про\~розстрочення виконання\~судового рішення,\~суд також\~враховує: ступінь\~вини відповідача\~у виникненні\~спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Проте ч.3 ст.435 ЦПК України передбачає, що підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Суд зазначає, що відповідач просив надати розстрочку виконання рішення суду з огляду на його майновий стан. Для чого надав довідку про свої доходи в якій зазначено, що останній в період з липня 2023 року по грудень 2023 року, після вирахування податку та зборів, одержав заробітну плату в розмірі 86820грн.15коп. Отже, його середній дохід у вигляді заробітної плати складає 14470 гривень, щомісячно (а.с.163). При цьому суд враховує також і те, що він дійсно є батьком двох малолітніх дітей (а.с.164-165), яких він зобов`язаний утримувати та одружений (а.с.166). Докази того, що його дружина знаходиться у декретній відпустці і тех знаходиться на його утриманні, відповідач не надав. Суд відзначає, що всі ці відомості, які безперечно доводяться доказами, є однак такими, що однозначно та безсумнівно не доводять, що позивач має такий матеріальний стан, який суд міг би оцінити як обставину, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим. Тому, що матеріальний стан людини визначається загальною сукупністю усіх витрат та доходів конкретної людини, а також усім обсягом наявного у людини майна. А відповідач надав суду тільки відомості про свої доходи у вигляді заробітної плати, без надання доказів відсутності у нього інших доходів (при цьому не тільки активних, а й пасивних), не надав доказів відсутності у нього нерухомого та рухомого майна, відомості про наявні або відсутні рахунки у банках із залишками коштів теж не надані. Також суд враховує, що суть судового рішення - це стягнення боргу, тобто грошей, які у тому числі є еквівалентом будь-якого майна. А це означає, що у процесі виконання рішення суду, воно може бути виконано і за рахунок продажу майна відповідача, якщо таке у нього наявне. Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає, що клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду не підлягає задоволенню, у зв`язку із недоведеністю для цього підстав. Оцінка суду щодо судових витрат. Судовий збір. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимоги. Тож оскільки суд задовольнив позовні вимоги повністю, а судовий збір був сплачений позивачем у розмірі 2147грн.20коп. (а.с.13), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача - повністю. Витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. А згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Тож враховуючи це і оскільки суд задовольнив позов на користь позивача, з відповідача дійсно можуть бути стягнені понесені витрати на професійну правничу допомогу. В силу положень частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). А згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Разом з цим, суд враховує і ч.4 та ч.5 ст.137 ЦПК України за якими, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4). У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5). А відповідач подав заяву про зменшення таких витрат, тому суд враховує її. З огляду на положення частини 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Представник долучив до матеріалів справи на підтвердження розміру витрат: договір про надання правової допомоги (а.с.58-60); рахунок на оплату по замовленню № 1811/11/12 від 11 грудня 2023 року (а.с.106) та звіт про надання правової допомоги згідно Договору № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року (а.с. 107). З вказаних документів вбачається, що адвокат надав, а позивач отримав такі види правничої допомоги: 1) збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, витрачено часу: 3 години; 2) складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, витрачено часу: 5 годин; 3) подання позовної заяви в інтересах клієнта, витрачено часу: 2 години (а.с.106). Однак зважаючи на те, що відповідач оспорив заявлену суму (розміру) правничої допомоги, яка заявлена до розподілу у розмірі 5000 гривень, суд застосовує положення частини 4 статті 137 ЦПК України, за якими: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. І з огляду на це, суд погоджується із аргументами відповідача у тій частині, що витрачання часу адвокатом на збір та аналіз доказів і документів, складання тексту позовної заяви та подання позовної заяви в електронному вигляді до суду, за 10 годин, вочевидь не є співмірним із складністю справи та категорією спору. Суд цілком переконаний у тому, що час у 3 год. 30 хв. був би достатнім, виправданим та дійсно необхідним (2 год. на збір та аналіз доказів і документів; 1 год. на складання позовної заяви; 30 хвилин на подання позовної заяви в електронному вигляді), тому за такий вид правової допомоги, до стягнення з позивача підлягає 3500 гривень, виходячи з вартості 1 години роботи адвоката 1000 гривень, що не оспорювалось відповідачем. І тому, з огляду на викладене, суд вважає що до стягнення із відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 гривень, а у стягненні витрат в більшому розмірі (ще 1500 гривень) слід відмовити. Отже,

Outcome: approved