Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач перебував у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] з 2014 року, вони мешкали у м. Скадовськ, Херсонської області. Від цих стосунків у них народився син - [PERSON] . Після початку російської збройної агресії проти України та окупації російськими військовими м. Скадовськ, позивач вимушено виїхав з дитиною з м. Скадовськ до м. Запоріжжя, а згодом переїхав до м. Рівне. [PERSON] через свою явну прихильність до окупаційної влади відмовилась виїжджати з позивачем та дитиною на підконтрольну Україні територію та залишилась проживати у м. Скадовськ, Херсонська область. Після переїзду позивача з сином до м. Рівне, відповідачка взагалі перестала цікавитись дитиною, не надавала ніякої матеріальної допомоги на утримання сина, якої він безумовно потребує, у т.ч. на лікування, тому що син має виражений психопатоподібний синдром по аутистичному типу на резидуально органічному фоні. Матір дитини з моменту вивезення дитини за межі окупованої території, хоча і має таку можливість, не виявляла жодного бажання щодо спілкування з сином, не піклувалася про його фізичний та моральний розвиток, що змусило позивача звернулись до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав. Незважаючи на те, що відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області [PERSON] має сплачувати на користь позивача аліменти на утримання спільного сина, остання ігнорує свої материнські обов`язки щодо утримання та виховання сина. Станом на день звернення з вказаним позовом до суду, відповідачка самоусунулась від виховання дитини, не займається і її розвитком, не цікавиться її життям, не надає будь-якої матеріальної допомоги. Позивач вважає, що така відповідачка не може бути повноцінною матір`ю дитині і своєю аморальною та протизаконною поведінкою може лише негативно вплинути на дитину. Крім того, на сьогоднішній день дитина підросла і, відповідно, збільшились витрати пов`язані з забезпеченням необхідного рівня життя та її потреб. Оскільки внаслідок кризи в країні зросли ціни на продукти, одяг та оплату житлово-комунальних послуг, то витрати на дитину, відповідно, також значно збільшились. Зважаючи на це позивач вважає, що його матеріальний стан суттєво змінився, а відтак, у нього, відповідно до вимог діючого законодавства є підстави звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 28 березня 2024 року представником третьої особи було подано висновок №08-01-279/24 від 28.03.2024 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . 16 квітня 2024 року від позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він окрім позбавлення батьківських прав відповідачки просить також змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на його користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16.10.2023, з 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму в розмірі 4 000, 00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій вказала, що підтримує висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоч про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачки в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд встановив таке. Позивач та відповідачка мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 29.11.2023 Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 6. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16.10.2023 у справі №569/14581/23 визнано позивача у даній справі батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнуто з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідачки щомісячно, починаючи з 08 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідок № 5612-5002830314 від 21.06.2023 та № 5612-5003054719 від 30.11.2023 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданих Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради, позивач та [PERSON] , [INFO] , мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , наразі проживають в [ADDRESS] . Судом встановлено, що дитиною [PERSON] опікується лише батько, забезпечує дитину усім необхідним для матеріального та духовного розвитку, що стверджується висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи комунальної установи «Рівненський інклюзивно-ресурсний центр № 2» від 14.09.2023 № ІРЦ-85563/2023/459270, характеристики [PERSON] , виданої закладом дошкільної освіти (ясла-садок) компенсуючого типу (спеціальний) «Центр Пагінець» № 131 від 28.12.2023, психолого-педагогічною характеристикою на учня логопедичного центру розвитку та корекції «АнгеЛог» м. Рівного [PERSON] від 10.01.2024; психолого-логопедичною характеристикою на вихованця дошкільного віку [PERSON] осередку розвитку та реабілітації «Територія» від 10.01.2024. Згідно медичного висновку № 78 про дитину-інваліда віком до 18 років від 16.08.2023 КП "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненської обласної ради, Дитина [PERSON] має виражений психопатоподібний синдром по аутистичному типу на резидуально органічному фоні. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістогм п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріалами справи стверджується, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не спілкується з сином, не надає матеріальної допомоги, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Належні та достатні докази на підтвердження заперечень проти позову, якщо такі є, відповідачка суду не надала. Доказів того, що вона не виконує своїх батьківських обов`язків з поважних причин судом не встановлено, а тому суд вважає, що відповідачка умисно ухиляється від виконання таких обов`язків. Проаналізувавши надані докази, а також вказані вище законодавчі приписи, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд доходить висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина, [PERSON] , а тому вважає необхідним позбавити її батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідачки права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про зміну способу стягнення розміру аліментів, суд зазначає таке. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що стягувач бажає змінити спосіб стягнення аліментів, проте зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не повинна ставити відповідачку в скрутне матеріальне становище. Згідно з Законом України "Про державний бюджет на 2024 рік", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить - 3196 гривень. Відомостей про стан здоров`я відповідачки, про її матеріальне становище в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, стан здоров`я дитини, суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задовольнити частково, тобто змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідачки за рішенням суду та стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісяця, на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , і до досягнення ним повноліття. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з позовом в сумі 1 211, 20 грн. Крім того враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів, на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1 211,20 грн. підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави.

Outcome: partial