Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди, у якій просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором оренди приміщення (під умовним №122/1) в розмірі 219 983 (двісті дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн 90 коп. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що представником (повіреним), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (далі - Орендар) 18.02.2022 було укладено від мого імені Договір оренди, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування (оренду) приміщення (під умовним №122/1), розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку і на умовах, визначених Договором оренди. Строк оренди з 26.02.2022 по 25.02.2023. Відповідно до Акту приймання-передачі приміщення до Договору оренди від 18.02.2022 підписаного Сторонами 18.02.2022, Сторони визнають та підтверджують, що Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування (оренду) для проживання приміщення під умовним № 122/1 в порядку і на умовах, визначених Договором оренди. Відповідно до підпунктів 4.1. та 4.5. пункту 4 Договору Сторони домовилися, що Орендар сплачує Орендодавцеві орендну плату протягом Строку оренди за кожний календарний місяць користування Об`єктом оренди в сумі 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. за один місяць проживання. Проте, Відповідачем не було виконано взятих на себе зобов`язань за Договором, а саме жодного разу останнім не було сплачено орендних платежів, про що свідчить виписка по розрахунковому рахунку Орендодавця наявна в матеріалах справи. Відповідно до положень підпункту 7.1. пункту 7, де зазначено, що Договір оренди може бути розірваний достроково на вимогу Орендодавця за умови порушення Орендарем умов оплати оренди понад 3 (трьох) банківських днів, 08.12.2022 Договір достроково розірвано Орендодавцем, про що 09.12.2022 Орендарю було направлено на офіційну адресу, що зазначена в Договорі, відповідне повідомлення з вимогою виконання Відповідачем взятих в його межах зобов`язань в термін до 17.12.2022. Враховуючи викладене вище, а також те, що Відповідачем зобов`язання із сплати орендних платежів не виконанні, було подано позовну заяву з позовною вимогою про стягнення із [PERSON] на користь ФОП [PERSON] заборгованість за Договором оренди в розмірі 219 983,90 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2023 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року було відкрито провадження у справі 13 липня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. 24 серпня 2023 року на адресу суду надійшли заперечення, відповідно до змісту яких представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Судом встановлено, що представником (повіреним) [PERSON] (від імені та в інтересах [PERSON] ) та [PERSON] (далі - Орендар) 18 лютого 2022 року було укладено Договір оренди (далі - Договір), відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування (оренду) приміщення (під умовним № 122/1), об`єднане в результаті перепланування частини квартири [ADDRESS] , (далі - «Приміщення» або «Об?єкт оренди»), в порядку і на умовах, визначених Договором оренди. Об?єкт оренди належить Орендодавцеві на праві приватної власності, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційними номерами - 1134423580000 та 973714680000. Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 Договору, Орендодавець зобов?язується передати Приміщення Орендарю у належному технічному стані, придатному для проживання, у відповідності з будівельними і санітарними нормами, у вказаний у Договорі оренди строк. Згідно із підпунктами 5.1. та 5.2. пункту 5 Договору, строк дії даного Договору оренди складає період часу з дати його підписання Сторонами і до закінчення Строку оренди та виконання Сторонами своїх зобов?язань (реалізації прав), якщо строк цього Договору оренди не припинився раніше з підстав, встановлених іншими положеннями цього Договору оренди. Строк оренди: з 26 лютого 2022 року по 25 лютого 2023 року. Орендодавець повинен передати Орендарю Приміщення в оренду до 26 лютого 2022 року, а Орендар прийняти від Орендодавця Приміщення, що підтверджується шляхом підписання між Сторонами Акту приймання-передачі Приміщення. В свою чергу, відповідно до Акту приймання-передачі приміщення до Договору оренди від 18 лютого 2022 року (далі - Акт) підписаного Сторонами 18 лютого 2022 року, Сторони визнають та підтверджують, що Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування (оренду) для проживання приміщення (під умовним № 122/1), об`єднане в результаті перепланування частини квартири [ADDRESS] (площею 8, 8 кв.м.), та приміщення № 409/1 (площею 35, 2 кв.м.), що є суміжними та розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку і на умовах, визначених Договором оренди. Крім цього, підписанням Акту Сторони підтверджують, що разом з Приміщенням в орендне використання Орендареві передається майно та побутова техніка, які знаходяться в Приміщенні. Також, Сторонами погоджено, що з дати підписання Сторонами Акту Орендар несе повну відповідальність за Приміщення та може використовувати його на умовах Договору. Відповідно до підпунктів 4.1. та 4.5. пункту 4 Договору, Сторони домовилися, що Орендар сплачує Орендодавцеві орендну плату протягом Строку оренди за кожний календарний місяць користування Об?єктом оренди в сумі 19 000 (дев?ятнадцять тисяч) грн 00 коп. за один місяць проживання. У випадку знецінення національної валюти (гривні) щодо долара США сума оренди переглядається пропорційно знеціненню. Об?єкт оренди, відповідно до Акту приймання-передачі приміщення, було передано Орендарю. Так, 18 лютого 2022 року представником власника квартири - Дерев?янко Павлом Відповідачу було передано ключі від однокімнатної Квартири [ADDRESS] , а Відповідачем останньому було передано готівкою грошові кошти в сумі 38 000,00 грн в якості сплати гарантійного платежу та сплати орендної плати за перший місяць оренди квартири. Факт передачі грошових коштів, в тому числі 19 000,00 гарантійного платежу, сторонами не спростовано, а також підтверджується перепискою в месенджері Вайбер. Проживати у вказаній квартирі Відповідач почав з моменту передачі ключів, тобто з 18 лютого 2022 року, проте 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала широкомасштабну військову агресію проти України, тому [PERSON] 28лютого 2022 року виїхав до родичів у м. Біла Церква, де перебував до 02 березня 2022 року. 02 березня 2022 року Відповідачу було повідомлено, що він як спортсмен, який перебуває у збірній зі скелелазіння України має прийняти участь у навчально-тренувальному зборів зі скелелазіння, який відбудеться з 04.03.2022 по 31.03.2022 у м. Хільден (Федеративна Республіка Німеччина). Перебування Відповідача за межами України підтверджується листом Міністерства молоді та спорту України за вих. № 1507/5.3 від 07.03.2022, адресованому на ім?я Голови Державної прикордонної служби України щодо надання сприяння [PERSON] у безперешкодному перетині Державного кордону України на пункті пропуску «Сміляниця», листом Управління Фізичної культури та спорту Донецької обласної державної адміністрації № 197/01-21/0/319-23 від 17.03.2023 про відрядження спортсмена [PERSON] для участі у навчально- тренувальному зборів зі скелелазіння з 23.03.2023 по 22.04.2023. 06 березня 2022 року [PERSON] зателефонував Відповідачу та пояснив, що оскільки є інформація, що по будинку ходять невідомі люди, то ним було прийнято рішення замінити замки на вхідних дверях Приміщення. Вказане сторонами під час розгляду не спростовано, а також підтверджується електронним листуванням з Відповідачем (зокрема 09.03.2022). Крім того, як було встановлено під час розгляду справи, починаючи з 30 березня 2022 року по 03 листопада 2022 року у Квартирі [ADDRESS] , яку попередньо орендував Відповідач, проживав [PERSON] на підставі договору оренди від 30.03.2022. Обставини здавання Квартири [ADDRESS] іншим наймачам підтверджується паперовими копіями електронних доказів з журналу «АРЕНДА», який ведеться ОСББ «Жилянська-118» в будинку по [ADDRESS] . Зокрема з записів у вказаному журналі вбачається, що там відображено таке: « [ADDRESS] Договор на полгода (6 месяцев). [PERSON]. 1 чел. [NUMBER] » (запис здійснений до 09.04.2022). З виписки про рух коштів ФОП [PERSON] від 28.12.2022, яку до позовної заяви додала Позивачка, вбачається, що починаючи з 30.03.2022 щомісяця по 01.11.2022 від [PERSON] на поточний рахунок Позивачки надходили грошові кошти з призначенням платежу згідно договору від 30.03.2022. Як вбачається з положень підпункту 7.1. пункту 7, де зазначено, що Договір оренди може бути розірваний достроково на вимогу Орендодавця за умови порушення Орендарем умов оплати оренди понад 3 (трьох) банківських днів, 08 грудня 2022 року Договір достроково розірвано Орендодавцем, про що 09 грудня 2022 року Орендарю було направлено на офіційну адресу, що зазначена в Договорі, відповідне повідомлення з вимогою виконання Відповідачем взятих в його межах зобов?язань в термін до 17 грудня 2022 року. Копія даного повідомлення також була направлена на меседжер Вайбер. Також, судом враховано, що відповідно до підпункту 7.2. пункту 7 Договору, Орендодавець та Орендар мають право відмовитись від Договору за попереднім повідомленням про це другої Сторони не пізніше ніж за один місяць до такої дати. Проте, станом на дату розірвання договору повідомлення від Відповідача про намір припинити договірні відносини між Сторонами на адресу Орендодавця не надходило. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до приписів частини третьої статті 815 ЦК України, наймач зобов?язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов?язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Положеннями ж частини першої та третьої статті 820 ЦК України визначено, що розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Також, статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В свою чергу, відповідно до підпункту 4.2. та 4.4. пункту 4 Договору, оплата проводиться не пізніше 25 числа кожного місяця. Ця оплата покриває строк проживання до 25 числа наступного місяця. Перша оплата проводиться не пізніше 25 лютого 2022 року. Оплата оренди за Договором та перерахування коштів за спожиті комунальні послуги здійснюється у національній валюті України - гривні, у формі безготівкових розрахунків шляхом перерахування відповідних сум коштів на поточний рахунок Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами. За змістом статті 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов?язання. А в разі його порушення настають правові наслідки, передбачені договором або законом - частина перша статті 611 ЦК України. В свою чергу, відповідно до підпункту 4.4. пункту 4 Договору оплата оренди та перерахування коштів за спожиті комунальні послуги мала здійснюватися у національній валюті України - гривні, у формі безготівкових розрахунків шляхом перерахування відповідних сум коштів на поточний рахунок Орендодавця. Згідно ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені. Подібні правові висновки викладені у п. 31.4 постанови Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 914/2264/17. При цьому незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем. При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 905/1601/17. В контексті подібних спірних правовідносин суд доходить висновку, що Закон не містить переліку обставин, які звільняють наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) на підставі частини шостої статті 762 ЦК України, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі обставини одночасно позбавляють орендаря можливості користуватись об`єктом оренди і він не відповідає за це. В цьому сенсі такою обставиною, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути передання орендодавцем в користування третій особі об`єкта оренди без погодження з орендарем, який користувався ним на підставі раніше укладеного з цим орендодавцем договору. Таке тлумачення ч. 6 ст. 762 ЦК України узгоджується із судовою практикою, зокрема, постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 та постановою Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 914/1248/18. З розрахунку суми заборгованості, який наведено в позовній заяві, вбачається, що Позивачка ставить питання про стягнення з Відповідача заборгованості по орендні платі за період з 26.02.2022 по 08.11.2022 в розмірі 219 983,90 грн. Проте, як зазначалося вище, [PERSON] фактично користувався зазначеним приміщенням лише з 18.02.2022 по 06.03.2022, оскільки в подальшому він вибув за межі України та доступу до квартири не мав через зміну замків у вхідних дверях квартири, які останньому не передавалися. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях. Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані. Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року). Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі вищевикладеного, з урахуванням ст.ст. 525-526, 530, 549, 551, 536, 559 610,629, 759, 760, 785, ЦК України, та

Outcome: dismissed