Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Представник позивача Мороз Л.О., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом, в якому просять визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7840 га (кадастровий номер 59:241:858:00:01:001:0257) та площею 0,6136 га (кадастровий номер 59:241:858:00:01:005:0395), що розташовані на території Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області (Роменської міської ради Сумської області). Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,3976 га, що розташована на території Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області. Спадкоємицею на все майно померлого є його дочка [PERSON] , інших спадкоємців, в тому числі неповнолітніх і непрацездатних немає, заповіт від імені [PERSON] Довгополівською сільською радою не посвідчувався. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася. Разом з тим, 20.10.2023 року приватним нотаріусом Юрченко А.М було надано довідку № 1495/01-16, де роз`яснена неможливість нотаріального оформлення спадкових прав на вищевказану земельну ділянку загальною площею площею 2,3976 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку виданий 29.12.2003 року, вже після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з відповіддю на адвокатський запит Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 3272/15-23 від 28.11.2023 року вбачається, що рішенням Довгополівської сільської ради від 27.06.1995 року прийнято рішення про передачу землі в колективну власність на підставі якого виданий державний акт на право колективної власності на землю КСП «8 Березня». Державний акт на право колективної власності на землю виданий 30.06.1995 року. До державного акту доданий список членів господарства, які мають право на земельну частку (пай), [PERSON] занесений до зазначеного списку. Таким чином, він набув право на земельну частку (пай). На підставі розпорядження голови Роменської районної державної адміністрації від 14.11.2003 року № 601, [PERSON] передано право власності на земельну ділянку загальною площею 2,3976 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що виданий Державний акт на право власності на землю серія СМ № 166033 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 370 від 29.12.2003 року. Проте на даний час суб`єктивне право позивачки на успадкування земельної ділянки померлого перебуває у невизнаному стані, оскільки правовстановлюючі документи видані після смерті спадкодавця, що не дозволяє нотаріально оформити спадкові права. Зважаючи на те, що нотаріат в даному випадку здійснює правоохоронну функцію, а суд - правозахисну, то суд має задовольнити позовні вимоги щодо визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Ухвалою суду від 22 січня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в заяві до суду позов підтримала, просила про його задоволення. Представник відповідача в заяві до суду просив справу слухати без його участі. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе здійснити розгляд заяви без участі сторін за наявними в матеріалах справи доказами. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Довгополівською сільською радою Роменського району Сумської області 27.07.2001 року. До складу спадщини, як вказано в позові, входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,3976 га, що розташована на території Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія СМ № 166033, виданого Роменською районною державною адміністрацією Сумської області 29.12.2003 року. Згідно довідки характеристика, виданої в зв`язку з оформленням спадкових прав виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області від 01.11.2023 року № 5-243 вбачається, що гр. [PERSON] , який народився [INFO] в с. Москівщина Роменського району, Сумської області до дня смерті, [INFO] , проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; спадкоємицею на все майно померлого є його дочка [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину, оскільки в її інтересах, особистими речами померлого у липні 2001 року розпорядилася її мати [PERSON] ; інших спадкоємців, по даних Довгополівського старостинського округу виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області, не має; заповіт від імені [PERSON] Довгополівською сільською радою не посвідчувався. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 74425852 від 20.10.2023 року, видана [PERSON] , приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області. Разом з тим, 20.10.2023 року приватним нотаріусом Юрченко А.М було надано довідку № 1495/01-16, де роз`яснена неможливість нотаріального оформлення спадкових прав на вищевказану земельну ділянку загальною площею площею 2,3976 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку виданий 29.12.2003 року, вже після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно витягів з ДЗК, до земельної ділянки загальною площею 2,3976 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, входить рілля (витяг НВ- 0002231922023 від 23.10.2023 року) площею 1,7840 га (кадастровий номер 59:241:858:00:01:001:0257) та сіножаті (витяг НВ-0002232092023 від 23.10.2023 року), площею 0,6136 га (кадастровий номер 59:241:858:00:01:005:0395). Відповідно до довідок про оціночну вартість об`єктів нерухомості від 27.12.2023 року, вартість земельних ділянок становить 16473,38 грн. Згідно з відповіддю на адвокатський запит Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 3272/15-23 від 28.11.2023 року вбачається, що рішенням Довгополівської сільської ради від 27.06.1995 року прийнято рішення про передачу землі в колективну власність на підставі якого виданий державний акт на право колективної власності на землю КСП «8 Березня». Державний акт на право колективної власності на землю виданий 30.06.1995 року. До державного акту доданий список членів господарства, які мають право на земельну частку (пай), [PERSON] занесений до зазначеного списку. Таким чином, він набув право на земельну частку (пай). На підставі розпорядження голови Роменської районної державної адміністрації від 14.11.2003 року № 601, [PERSON] передано право власності на земельну ділянку загальною площею 2,3976 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що виданий Державний акт на право власності на землю серія СМ № 166033 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 370 від 29.12.2003 року. Спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на момент смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до статті 524\~ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі статтею 534\~ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину одній або кільком особам, а також державі або окремим організаціям. Частина майна, що залишилася незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом в порядку черговості (стаття 537 ЦК УРСР). За змістом статті 548\~ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Статтею 549\~ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління і володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. За змістом наведених норм до спадкоємців переходять лише ті права та обов`язки (спадщина) спадкодавця, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Предметом спору в даній справі є земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7840 га (кадастровий номер 59:241:858:00:01:001:0257) та площею 0,6136 га (кадастровий номер 59:241:858:00:01:005:0395), що розташовані на території Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області (Роменської міської ради Сумської області), які, як стверджує позивач, належали на праві власності спадкодавцю і які вона успадкувала за законом. Підстави та процедура набуття права власності на земельну ділянку на час відкриття спадщини регулювалися ЗК України 1990 року. Відповідно до положень статті 17 ЗК України 1990 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Згідно з частинами третьою і четвертою статті 17\~ЗК України\~1990\~року громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до відповідної ради за місцем розташування земельної ділянки, яка розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення (частина сьома статті 17 Кодексу ЗК України 1990 року). Статтею 22\~ЗК України\~1990\~року передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після встановлення меж ділянки в натурі та одержання документа, що посвідчує право власності чи право користування. Право власності чи право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються сільськими, селищними, міськими, районними радами (стаття 23 зазначеного Кодексу). З огляду на викладене, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Такі ж висновки щодо підстав для спадкування земельної ділянки сформульовано у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17, де Верховний Суд залишив без змін судові рішення, якими відмовлено у задоволенні вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування з тих підстав, що спадкодавець за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірні земельні ділянки, тому вони не є об`єктом спадкування і не входять до спадкової маси. Установивши, що матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] за життя набув права власності на земельні ділянки площею 1,7840 га та площею 0,6136 га, що розташовані на території Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області (Роменської міської ради Сумської області), оскільки на підставі розпорядження голови Роменської районної державної адміністрації від 14.11.2003 року № 601, [PERSON] передано право власності на земельну ділянку загальною площею 2,3976 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що виданий Державний акт на право власності на землю серія СМ № 166033 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 370 від 29.12.2003 року. Вказаний вище Державний акт виданий, тобто більш як через два роки після смерті [PERSON] , і не породжує у померлого ніяких прав на земельну ділянку, оскільки в силу положення статті 9\~ЦК УРСР\~1963\~року здатність спадкодавця набувати цивільні права і обов`язки припинилася у зв`язку з його смертю. При цьому, спірні земельні ділянки не є об`єктом спадкування і не входять до спадкової маси на момент смерті спадкодавця. Крім того, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини перша, друга статті 549 ЦК Української РСР). Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, (чинної, на час існування спірних правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно зі статями 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої, другої статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду із позовом, позивач посилається на те, що вона прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління і володіння спадковим майном. Проте доказів, які б свідчили, що вона фактично вступила в управління вказаними земельними ділянками позивачем не надано. За таких обставин, доводи позивача про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у вигляді земельних ділянок площею 1,7840 га та площею 0,6136 га, що розташовані на території Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області (Роменської міської ради Сумської області), шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і вимогах чинного законодавства. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed