Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

[PERSON] 20.12.2023 року звернувся до суду із позовною заявою,\~в якій\~просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що дане\~житло не\~приватизоване,\~він зареєстрований\~в такому\~з 08.01.1968\~року.\~Згідно розпорядження\~Залізничної районної\~адміністрації Львівської\~міської ради\~№1087\~від 18.07.2019\~року він\~являється наймачем\~даної квартири.\~У квартирі\~окрім нього\~зареєстрована також\~відповідач \~ [PERSON] .\~Зазначив,\~що відповідач\~понад 6\~місяців не\~проживає за\~місцем реєстрації,\~обов`язків по\~утриманню квартири\~та оплаті\~комунальних послуг\~не несе,\~хоча оплата\~за такі\~послуги нараховується\~з врахуванням\~двох зареєстрованих\~в помешканні\~осіб.\~Крім цього,\~позивач не\~може без\~відповідача оформити\~документи щодо\~приватизації житла\~та оформлення\~субсидії.\~Вважає,\~що за\~таких обставин\~реєстрація відповідача\~в даній\~квартирі порушує\~його права,\~тому з\~підстав,\~передбачених ст.71\~ЖК України\~просить визнати\~ [PERSON] \~такою,\~що втратила\~право користування\~вказаною квартирою. Ухвалою суду від 08.02.2024 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечила щодо визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, оскільки відповідач позов визнає. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1, 2 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено,\~що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] не приватизована та перебуває в комунальній власності територіальної громади м.Львова. Згідно довідки відомостей з реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №129241 від 02.08.2023 року (а.с.7) в даній квартирі зареєстровано двоє осіб: позивач [PERSON] з 08.01.1968 року, та відповідач [PERSON] з 01.06.2023 року. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №1087 від 18.07.2019 року визнано [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] та вирішено укласти з ним договір житлового найму цього жилого приміщення. Також встановлено, що відповідач з моменту реєстрації, а саме з 01.06.2023 року, у вказаній квартирі не проживає, що підтверджується актами ОСББ «Ганкевича 7» від 01.08.2023 року, 01.10.2023 року, 01.12.2023 року (а.с.9-14). Суду не надано доказів на спростування повідомлених позивачем обставин того, що відповідачу ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, вона не користується таким та не приймає участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу. Суд приймає до уваги позицію відповідача про визнання нею позову, оскільки згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у\~разі визнання\~відповідачем позову\~суд за\~наявності для\~того законних\~підстав ухвалює\~рішення про\~задоволення позову.\~Встановлено,\~що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, виходячи з наступного. Відповідно до ст.47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з\~ч.4\~ст.9ЖК\~УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Нормою, яка встановлює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є ст.72 ЖК УРСР, у ст.71\~ЖК УРСР передбачені підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Стаття 71\~ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім?ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до ст.72\~ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено відсутність відповідача у квартирі [ADDRESS] з 01.06.2023 року, що доведено позивачем та не заперечується відповідачем. Згідно ч.1 ст.82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] відсутня за місцем своєї реєстрації на [ADDRESS] і не проживає в цьому житлі понад шість місяців, з огляду на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, тому [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житлом квартирою [ADDRESS] . З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволенні позову з відповідача судові витрати. При цьому, відповідно до ч.1 ст.142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, при поданні позову позивачем сплачено 1075 грн. судового збору (а.с.21), а тому [PERSON] слід повернути з державного бюджету 537,50 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову).

Outcome: approved