Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позивач є власником будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2007 року. 21.10.2011 року позивачем було укладено шлюб з відповідачкою та 30.11.2013 року відповідачка зареєструвалася за адресою [ADDRESS] . В подальшому шлюб між сторонами було розірвано та з квітня 2018 року відповідачка не проживає в спірному будинку. У добровільному порядку вирішити спір не має можливості, що в свою чергу завдає позивачу складнощі та він не в змозі в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити позов. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, та позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 10.01.2022 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 16 грудня 2022 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвалено заочне рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Портянко Є.В., звернулася до суду із заявою, у якій просить визнати пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення пропущеним з поважних причин та поновити його, переглянути заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2022 року у справі № 398/4153/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасувати його. 04.01.2023 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області прийнято вищевказану заяву до розгляд та призначено судове засідання для її розгляду у відкритому судовому засіданні. 28.06.2023 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.12.2022 року у справі №398/4153/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Згідно договору купівлі-продажу від 07.03.2007 року [PERSON] придбав у власність будинок [ADDRESS] . Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.11.2013 року [PERSON] належить на праві власності будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2007 року. Згідно відомостей про склад осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду від 17.08.2021 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту про не проживання від 15.08.2021 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проте не проживає з 06.04.2018 року, особисті речі [PERSON] відсутні за вказаною адресою. Акт складено в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб, 30.03.2022 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , та останній після реєстрації шлюбу надано прізвище « [PERSON] ». ОЦІНКА СУДУ Згідно ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки позивач є власником будинку, відповідач, яка є колишнім членом сім`ї власника будинку, не проживає в ньому без поважних причин понад 4 роки, факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується наданими позивачем доказами. У сукупності вбачається, що відповідачка без поважних причин більше одного року не користуються житловим приміщенням та відсутня там, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачці, у будинку не має, що в свою чергу, свідчить про втрату нею інтересу щодо права на користування цим житлом. За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 16.11.16 року у справі №6-709цс16, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. НОРМИ ПРАВА Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved