Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

20.02.2024 до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просила визнати за нею, [PERSON] право власності у спільному майні подружжя, а саме на частину житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 218 кв.м., житловою площею 82,7 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , право власності на 1/ 6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 218 кв.м., житловою площею 82,7 кв.м., що находиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер12.06.2022 року. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що із 19.09.1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . На підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів № 531 від 28.12.1989 року, чоловік позивача - [PERSON] отримав у безстрокове користування під будівництво індивідуального житлового будинку земельну ділянку в [ADDRESS] . За час перебування у шлюбних відносинах, на вищевказаній земельній ділянці, у 1991 році чоловіком та дружиною було завершено будівництво житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 218 кв.м., з яких житлова площа - 82,7 кв.м. на [ADDRESS]. Рішенням Луцької міської ради від 18.12.1990 №96 нумерація будинку [ADDRESS] перейменовано на будинок [ADDRESS] . Виходячи з рівності часток подружжя у спільній сумісній власності позивачу у справі належить 1/2 частина будинковолодіння, незалежно від того, що усі документи щодо отримання земельної ділянки під будівництво отримував інший із подружжя. Вказані обставини знайшли своє підтвердження і у рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.05.2017 року у справі № 161/17935/16-ц. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , не встигнувши за життя ввести в експлуатацію збудований будинок та оформити на нього усі необхідні документи. Приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Красневичем Олександром Анатолійовичем було відмовлено усім спадкоємцям у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, так як спадкоємці не надали правовстановлюючі документи на спадкове майно, в т.ч. і на вищевказаний житловий будинок. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/17935/16-ц визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме за кожним по 1/6 частині житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Станом на сьогоднішній день не є узаконеним право на спадкове майно за дружиною померлого [PERSON] на 1/6 частини вищевказаного житлового будинку, і через нотаріуса це здійснити на сьогоднішній є день неможливим, так як відсутній правовстановлюючий документ на такий будинок на ім?я спадкодавця [PERSON] . Ухвалою від 23.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. 12.03.2024 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. 20.03.2024 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. 17.04.2024 на запит суду надійшла копія спадкової справи №55/2016 заведеної після смерті [PERSON] 30.04.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19 вересня 1987(а.с. 12). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). За час перебування в шлюбі, на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської Ради народних депутатів № 531 від 28.12.1989 року, [PERSON] отримав у безстрокове користування під будівництво індивідуального житлового будинку, земельну ділянку в [ADDRESS] (а.с. 15). У 1991 році чоловіком та дружиною було завершено будівництво житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 218 кв.м., з яких житлова площа - 82,7 кв.м. на [ADDRESS]. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/17935/16-ц визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме за кожним по 1/6 частині житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-19). Отже, оцінка належності частини будинку померлому уже оцінювалася судом та не підлягає повторному доказуванню згідно ст. 82 ЦІПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, однак своїх спадкових прав належним чином не оформила через відсутність правовстановлюючих документів, про що нотаріусом винесено постанову про відмову в чиненні нотаріальної дії (а.с. 19). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом й кодексом про шлюб та сім?ю України. Згідно до ст. 22 КШС України, чинного на момент отримання у користування земельної ділянки та проведення будівництва житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до абз. 2, 3 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ч. 1 статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями Першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив 6 управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній Нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також, Верховний Суд в постанові від 10.10.2018 року у справі №557/1209/16-ц дійшов висновку, що за вищевказаних аналогічних обставин спадкове право Позивача на набуття права власності на нерухоме майно може бути реалізовано лише в судовому порядку. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності, введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об?єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об?єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц. За таких обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги, бажає отримати спадщину, є такою, що належно її прийняла, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, відповідачі позов визнали, тому суд дійшов висновку, що позов, в межах заявлених вимог, підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved