Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Орловська В.А. звернулася з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 330142,50 грн. у якості відшкодування завданої позивачеві матеріальної шкоди, кошти в сумі 10000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди, витрати з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю позивача в сумі 2500 грн., судові витрати, які складаються із витрат зі сплати судового збору у розмірі 3426,43 та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 08.08.2023 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди легкового автомобіля та на підставі акту прийому-передачі автомобіля, [PERSON] передав у користування [PERSON] , належний останньому на праві власності автомобіль марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно вказаного договору [PERSON] мав повернути автомобіль в томуж стані у якому отримав, однак 19.12.2023 [PERSON] було повернуто автомобіль власнику в пошкодженому стані, після чого відповідач зник та на зв`язок не виходить. Для встановлення пошкоджень автомобіля було викликано. Відповідно до Звіту №1704 від 19.12.2023, висновку експерта-товарознавця про вартість матеріального збитку, величина матеріальних збитків, завданих автомобілю [PERSON] становить 159835,77 грн., вартість відновлювального ремонту становить 330142,50 грн., вартість проведеної експертизи становить 2500 грн. Також представник позивач стверджує, що внаслідок пошкодження автомобіля, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач, у зв`язку з ушкодженням належного позивачеві автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням нормальних життєвих зв`язків позивача. Як зазначено у позові, позивач був змушений неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту запчастин, замовляти їх в онлайн-магазинах. З огляду на наведене позивач ніс додаткові витрати за поштові відправлення. Розмір, завданої моральної шкоди, позивач оцінює в сумі 10000 грн. Крім того позивач поніс судові витрати, які складаються із витрат зі сплати судового збору у розмірі 3426,43 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Оскільки відповідач добровільно суму завданих збитків позивачу не сплатив, представник позивача звернулася з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Орловська В.А. надала заяву у якій просила у разі неможливості проведення відеоконференції, розгляд справи провести без участі позивача за наявними матеріалами справи. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов, не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] .(а.с.7). 08.08.2023 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір оренди легкового автомобіля. Відповідно до п.7.4 орендар зобов`язаний: 7.4.1 використовувати автомобіль на умовах цього Договору та у відповідності до мети, визначеної у п. 2.1, та відповідно до умов цього Договору. 7.4.2. проводити оплату штрафів при порушені правил дорожнього руху, проводити капітальний та поточний ремонти автомобіля, що вийшов з ладу з його вини, термін усунення несправностей до 14 (чотирнадцяти) днів, з моменту виявлення несправності чи пошкодження, сплачувати за першою вимогою всі фінансові збитки пов`язані з вище вказаним. 7.4.3. своєчасно і в повному розмірі вносити орендну плату. 7.4.5. кожні 2 тижні надавати автомобіль для огляду за місцем вимоги, у разі невиконання даної вимоги, договір може бути розірваний в односторонньому порядку. 7.4.6, після закінчення строку дії цього Договору або після його дострокового розірвання не пізніше наступного дня повернути транспортний засіб Орендодавцю в технічно справному стані по акту прийому-передачі, який підписується представниками Сторін. Також згідно\~п.8\~про порядок\~повернення автомобіля\~орендодавцю вищевказаного договору: орендар зобов`язується повернути автомобіль орендодавцеві не пізніше наступного дня після закінчення строків, що визначені у п.11.2 та 11.3 цього Договору, у справному стані з урахуванням нормального фізичного зносу під час експлуатації. З Акту прийому-передачі автомобіля від 08.08.2023 вбачається, що [PERSON] передає, а [PERSON] приймає в тимчасове користування автомобіль і несе повну матеріальну відповідальність за автомобіль марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер [NUMBER] . В акті огляду транспортного засобу автомобіля марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер [NUMBER] від 08.08.2023 зазначено, що пошкодження відсутні.(а.с.11) Згідно постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 27.11.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Згідно Звіту №1704 від 19.12.2023 року складеного ФОП [PERSON] про оцінку вартості (розміру) збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер [NUMBER] на дату оцінки складає 159835,77 грн., вартість відновлювального ремонту складає 330142,50 грн.(а.с.14-18). Згідно ремонтної калькуляції №693 від 21.12.2023, загальна сума запчастин складає 271426,36 грн., вартість ремонту 330142,50 грн. (а.с.18-24). Згідно зі ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог статті 759 ЦК України, яка є нормою, що регулює загальні положення про найм, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно із ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, тобто таким, недійсність якого встановлена законом і визнання якого недійсним судом не вимагається (ст. 215, 220 ЦК України). Правові наслідки нікчемності (недійсності) правочину передбачені ст. 216 ЦК. Відповідно до пункту 105 розділу 9 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 03.03.2004 N 20/5, зареєстрованої у Мін`юсті України 3 березня 2004 року за N 283/8882, договори оренди автомобіля посвідчуються нотаріусами незалежно від місця їх реєстрації. При цьому нотаріус вимагає для огляду документ, що підтверджує право власності орендодавця на автомобіль. Водночас згідно з частиною другою статті 220ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму ВСУ від06.11.2009р.за N9"Просудову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220ЦК (435-15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Згідно з вимогами частини першої статті 626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першої статті 628ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь-якого іншого договору, є відповідність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина третя статті 209, частина перша статті 203 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вирішуючи даний спір, суд зауважує, що факт укладення сторонами договору найму (оренди) автомобіля автомобілю марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер [NUMBER] , сторонами не заперечувався. Таким чином, на підставі викладеного вище, та враховуючи визнання сторонами такого факту, суд приходить до висновку, що між сторонами було дійсно укладено договір найму (оренди) транспортного засобу в розумінні ст. 798 ЦК України, а також загальних положень про найм (оренду) 58 Глави ЦК України. Статтею 767ЦК України встановлено, що наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймодавець зобов`язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час володіння та/або користування нею. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані. Згідно з ст.768ЦК України наймодавець може гарантувати якість речі протягом всього строку найму. Якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляться недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати: 1) заміни речі, якщо це можливо; 2) відповідного зменшення розміру плати за найм речі; 3) безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення; 4) розірвання договору і відшкодування збитків, які були йому завдані. Відповідно до ч. 1 ст.773ЦК України наймач зобов`язаний володіти та/або користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Статтею 776ЦК України встановлено, що поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт провадиться у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк. Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право: 1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за найм речі, або вимагати відшкодування вартості ремонту; 2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно з ст.779ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця. Частиною другою статті 780 ЦК України встановлено, що шкода, завдана у зв`язку з володінням та/або користуванням річчю, відшкодовується наймодавцем, якщо буде встановлено, що це сталося внаслідок особливих властивостей або недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати. Умова договору найму про звільнення наймодавця від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок особливих властивостей чи недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати, є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Вирішуючи спір, суд зауважує, що у п.7 Умов оренди автомобіля автомобіля марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер [NUMBER] , орендар зобов`язується проводити оплату штрафів при порушені правил дорожнього руху, проводити капітальний та поточний ремонти автомобіля, що вийшов з ладу з його вини, термін усунення несправностей до 14 (чотирнадцяти) днів, з моменту виявлення несправності чи пошкодження, сплачувати за першою вимогою всі фінансові збитки пов`язані з вище вказаним. Згідно з п. 8 умов оренди орендар зобов`язується повернути автомобіль орендодавцеві не пізніше наступного дня після закінчення строків, що визначені у п.11.2 та 11.3 цього Договору, у справному стані з урахуванням нормального фізичного зносу під час експлуатації. Частинами 1-3 ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У ст.1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; г) вина. З системного аналізу наведених норм вбачається, що відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. У ч.1 ст. 1166ЦК України міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювана шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій, або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Згідно із ч.2 ст. 1166ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК України покладено на відповідача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 753/7281/15-ц. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Таким чином, підставою для настання цивільно-правової відповідальності, передбаченої ст.22 ЦК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв`язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Відповідно до ст.614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Статтею 803 ЦК України визначені правові наслідки пошкодження транспортного засобу, відповідно до яких наймач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку з утратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. При вирішенні даного спору, суд зауважує, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Системний аналіз положень ст. 11, 1166 ЦК України дає підстави вважати, що підставою для виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та завданою шкодою, вини особи, яка завдала шкоду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 330142,50 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 10000 грн. 00 коп. на відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди, суд зазначає наступне. Приписами ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вирішуючи позовні в частині відшкодування моральної шкоди, суд зауважує, що при з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. У даному випадку, позивачем не доведено факт спричинення моральної шкоди внаслідок пошкодження його майна, а саме транспортного засобу, що належить позивачу на праві власності, оскільки не надано відповідних доказів, що такі обставини призвели до зміни його способу життя та необхідності прикладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права протягом тривалого часу та призвели до певних душевних страждань. Таким чином, суд вважає не доведеним позивачем факт спричинення йому моральної шкоди, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. В частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат пов`язаних із залученням експерта для визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю позивача у сумі 2500 грн. суд зазначає наступне. Згідно до ч.6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №16 від 20.12.2023, позивачем сплачено ФОП [PERSON] 2500 грн. за послуги експерта за складання звіту (а.с.14). Таким чином на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, про доведеність понесення позивачем заявлених до стягнення зазначених судових витрат. В частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат на правову допомогу у сумі 6000 грн. суд зазначає про таке. Відповідно до ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч.1, п.1 ч 3 ст.133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи №910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої\~статті 126\~ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги №19/01 від 19.01.2024, додаток №1 до договору про надання правової допомоги №19/01 від 19.01.2024, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. При цьому судом звертається увага на те, що відповідачу в повній мірі була надана можливість заявити щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат, якою він не скористався. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, а саме 6000 грн. Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у сумі 3426,43 грн. Судовий збір, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково з відповідача у справі на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог у сумі 3326,42 грн.

Outcome: partial