Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

В серпні 2023 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив розірвати зареєстрований з відповідачем 28 квітня 2010 р. шлюбу, від якого вони мають одну малолітню дитину. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, втрати почуття любові та порозуміння між подружжям, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просив розірвати шлюб. Провадження у справі відкрито ухвалою від 13.10.2023 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 10.11.2023 р. клопотання відповідача про надання строку на примирення - задоволено, надано строк для примирення до 09.02.2024 року, провадження у справі зупинено. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 23.01.2024 р. дана справа розподілена на суддю Ларіонову Н.М. Ухвалою суду від 12.02.2024 р. відновлено провадження у справі. Позивач в судове засідання після закінченням строку на примирення не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що шлюбні відносини між подружжям припиненні. Просила розірвати шлюб. Відповідач в судове засіданні після закінченням строку на примирення будучи повідомлена про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України). Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 квітня 2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 558, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, сторони мають одну малолітню дитину[PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені через формальність існування сім`ї, з огляду на різні погляди на сімейне життя та домашнє господарство, втрату почуттів та поваги. Спільне господарство сторонами не ведеться, примирення не можливе. Спору про розподіл майна та визначення місця проживання дитини між сторонами на момент розгляду справи не має. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 ч.1 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом приймалися заходи до збереження сім`ї сторін у справі, але в судовому засіданні достовірно встановлено, що наданий для примирення сторін строк результатів не дав та не привів до відновлення шлюбних відносин, позивач категорично заперечує проти перебування у шлюбі з відповідачем та наполягає на його розірванні. Відповідач також погодився на розірвання шлюбу. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 28 квітня 2010 року № 558, складеному Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним центром розвитку сім`ї. На підставі викладеного,

Outcome: approved