Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

01.06.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, правонаступника [PERSON] [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, вимоги у якій обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. Спадкоємцем за законом є дружина - позивач [PERSON] . [PERSON] звернулась до Другої синельниківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] , який мешкав на момент смерті за адресою: [ADDRESS] . Розглянувши заяву [PERSON] та надані документи, нотаріусом зроблено висновок, що свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, не може бути видане у зв`язку з тим, що [PERSON] , документів підтверджуючих право власності за померлим [PERSON] , на спадкове майно не надала, тому нотаріусом складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 травня 2021 року. В зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст.ст. 1217, 1268, 1221 ЦК України, позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . 11.10.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Синельниківська міська рада Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] була завжди батьківською квартирою. Її батько отримав квартиру коли працював на Ресорному заводі у м.Синельникове у 1975 року на склад сім`ї: батько та троє дітей. Прижиттєва воля батька [PERSON] була такою, щоб залишити квартиру тому із дітей хто буде його доглядати. Мати [PERSON] - [PERSON] (дружина [PERSON] ) померла у 1963 році, рідна сестра позивача за зустрічним позовом - [PERSON] померла у 2010 році та рідний брат [PERSON] помер у 2014 році, залишилася тільки [PERSON] , яка постійно доглядала за батьком. [PERSON] , [INFO] , все життя опікувала [PERSON] , користувалась та володіла повністю всією квартирою як своєю по [ADDRESS] , утримувала її, жодної згадки та сумніву про те, що якась частина цієї квартири не належить її батькові не було. [PERSON] залишив на ім`я [PERSON] заповіт на все своє майно, але коли вона почала його оформлювати у 2021 році, після його смерті 04.09.2020 році, то дізналася про те, що [PERSON] не належить вся квартира, а тільки 1/3 частина. Як з`ясувалося, що [PERSON] та [PERSON] таємним, обманним шляхом зареєстрували на себе по 1/3 частині квартири, так як вони ніколи не жили у спірні квартирі, не приймали участь в утриманні квартири, не сплачували комунальні послуги з 1975 року по сьогодні, не опікувалися [PERSON] . [PERSON] не знав, що квартира не вся належить йому, під час підписання заповіту у нотаріуса він зазначав, що йому належить повністю вся квартира. Крім того, [PERSON] мав право на спадщину після смерті свого сина у 2014 році та мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті сина. Однак, знаходячись у стресовому стані, маючи поганий стан здоров`я, ховаючи своїх дітей один за одним, він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як знаходився у тяжкій затяжній депресії. [PERSON] , як дочка та єдина спадкоємиця [PERSON] - є правонаступником всіх прав та обов`язків [PERSON] на майно, що входить до складу спадщини (спадкова маса) і може бути передано спадкоємцеві в порядку спадкування (спадкова трансмісія). До складу спадкової маси включається не обов`язкова частка як така, а конкретне майно, право власності на яке належало спадкодавцю відповідно до розміру цієї частки. Отже, слід розмежовувати поняття «обов`язкова частка» і «майно, що входить до складу спадщини». Обов`язкова частка не входить до складу спадщини, спадкуванню підлягає саме майно. [PERSON] обрано такий судовий порядок захисту як визнання права власності в порядку набувальної давності. Отже, батько [PERSON] - [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] на підставі технічного паспорту на квартиру, який діяв до отримання свідоцтва про право власності і на житло від 1998 року. Все життя він був зареєстрований один у вказаній квартирі. [PERSON] доглядала за своїм батьком, утримувала квартиру [ADDRESS] . Батько обіцяв їй, що квартира залишиться після його смерті саме їй, склав на її ім`я заповіт. Однак, виявилося, що окрім нього власником спірної квартири є ще: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , після його смерті ніхто не оформлював спадщину аж до 2021 року. Влітку 2021 року [PERSON] дізналася що [PERSON] звернулася із позовом про визнання права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування за законом. 31.03.2021 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на 1/3 частки на підстав свідоцтва про право власності за заповітом після смерті [PERSON] . Але, [PERSON] вважає, що має право на 2/3 частин квартири, вони були набуті нею за набувальною давністю, оскільки вона постійно у ній проживала більше 10 років по сьогодні, що підтверджується довідкою з місця проживання, має ключі від квартири. Регулярно сплачує за утримання квартири, комунальні послуги, здійснює будівельні та ремонтні роботи у квартирі, несе поточні витрати на її обслуговування, покращує її. В зв`язку із викладеними обставинами, позивач за зустрічним позовом [PERSON] , просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , за набувальною давністю, в порядку ст. 344 ЦК України (том 1 а.с.134-137). Згідно ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2022 року, у зв`язку із проведення повторного авторозподілу судової справи №191/1692/21 її прийнято до свого провадження суддею цього ж суду [PERSON] (том 1 а.с.191) Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року у цивільній справі 191/1692/21 за позовом [PERSON] до Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Синельниківська міська рада Дніпропетровської області, про визнання права власності за набувальною давністю на частину нерухомого майна, залучено правонаступника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] (том 2 а.с.103). Представник позивача [PERSON] , [PERSON] до початку проведення судового засідання надала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без їх участі. Адвокатом відповідача Семенової Т.Г., правонаступником якої є [PERSON] , [PERSON] , до початку проведення судового засідання надано суду заяву в якій вона просила відмовити у первісному позові, зустрічні вимоги задовольнити, розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача Синельниківської міської ради Дніпропетровської області Яковіна О.В., до початку проведення судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 грудня 1998 року на підставі розпорядження від 10.11.1998 року, в порядку приватизації, на праві власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , квартира [ADDRESS] (том 1 а.с.81). [PERSON] , яка є позивачем за первісним позовом, є дружиною спадкодавця [PERSON] , що встановлено із копії Свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] від 05.10.1996 року (том а.с.11). Згідно п.4 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.05.2014 року виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, [INFO] у м. Дніпропетровськ помер [PERSON] (том 1 а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст.\~1221\~ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З наданої суду копії спадкової справи №312/2014 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина [PERSON] , яка отримала Свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на іншу частину майна, яке не є предметом судового розгляду (том 1 а.с.31-56). Постановою державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельникова О.Ж. від 25.05.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , за законом, у зв`язку із ненаданням документів, підтверджуючих право власності за померлим [PERSON] (том 1 а.с.5). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). На момент смерті [INFO] [PERSON] , він мав двох спадкоємців першої черги в порядку спадкування за законом, а саме: -дружину [PERSON] , яка звернулась до нотаріуса у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, із заявою про прийняття спадщини (том 1 а.с.33); -батька [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с.61). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, \~малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідач за первісним позовом [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , а тому віднесена до другої черги спадкоємців, що встановлено ст. 1262 ЦК України, але не набула права на спадкування після його смерті, у зв`язку із наявністю попередньої черги спадкоємців. За ст.\~1258\~ЦК України,\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. За ст.\~1226\~ЦК України,\~частка у\~праві спільної\~сумісної власності\~спадкується на\~загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Тобто, належна спадкодавцю [PERSON] 1/3 частка квартири за адресою: [ADDRESS] , яка є його особистою приватною власністю, набутою в порядку приватизації, підлягла б поділу між двома спадкоємцями. Але, з огляду на те, що батько [PERSON] , [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини після смерті сина не звертався, на момент смерті із ним не проживав, тому позивач [PERSON] , дотримавшись порядку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за законом, має право на спадкування 1/3 вказаної частки квартири, яка є особистою приватною власністю спадкодавця, і її вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, суд звертає увагу на відсутність підстав для застосування положень ст. 1241 ЦК України, щодо обов`язкової частки у спадщині непрацездатного батька спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , оскільки в даній справі, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом, заповіт ним не складався. Право на обов`язкову частку у спадщині існує тільки при наявності заповіту. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] , померлої [INFO] , правонаступником якої є [PERSON] , суд виходить з наступного. [PERSON] є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , від 07.09.2020 року (том 2 а.с.59, 68). Як підтверджено копією Свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 грудня 1998 року на підставі розпорядження від 10.11.1998 року, в порядку приватизації [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , належить на праві приватної часткової власності квартира [ADDRESS] (том 1 а.с.81, 82). Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вказане свідоцтво є дійсним, питання про його скасування в судовому порядку не порушувалось. З копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка [PERSON] (том 1 а.с.61), якій 31 березня 2021 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] (том 1 а.с.83, 104). У зустрічному позові [PERSON] наполягала на тому, що має право на 2/3 частки від вказаної вище спірної квартири в порядку набувальної давності, згідно зі ст. 344 ЦК України. Проте, з вказаною позицією позивача за зустрічним позовом суд погодитись на може, оскільки [PERSON] не доведено правомірності визнання за нею як володільцем спірного нерухомого майна, права власності за набувальною давністю. У статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 зроблено висновок, що "умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном". Так, з оглядну на викладені обставини, [PERSON] , отримавши свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, не очікувала на те, що останній мав у власності лише частину нерухомого майна, що відповідно вплинуло на розмір успадкованого нею майна за заповітом. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке\~не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився\~від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про визнання права власності за давністю володіння\~не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Позивач [PERSON] у позові вказала, що була обізнаною про власника квартири, яким в тому числі був її батько [PERSON] , тому немає підстав для набуття нею права власності на вказане майно відповідно до статті 344 ЦК. Таким чином, у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3\~статті 13 ЦПК\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК). З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності суд вважає, що первісні позовні вимоги позивача [PERSON] , як спадкоємця першої черги в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , підлягають задоволенню, а зустрічний позов правонаступника [PERSON] [PERSON] слід залишити без задоволення, за недоведеністю. Розподіл судових витрат здійснити, в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved