Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, а саме: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 4000 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року (справа №760/5724/16-ц) позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 березня 2016 року і до її повноліття. На виконання заочного рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 18 липня 2016 року року по справі №760/5724/16-ц про стягнення аліментів було видано виконавчий лист та 25 травня 2017 року відкрито виконавче провадження №54026720 Солом?янським ВДВС міста Києва по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] [INFO] Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №54026720 від 04 серпня 2023 року, наданого Солом?янським відділом ДВС у мсті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) позивачу, заборгованість по сплаті аліментів у [PERSON] відсутня. 11 серпня 2017 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не працює, не має доходів та виховує маленьку доньку. Наразі він є військовослужбовцем Збройних Сил України і отримує доходи у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця. Також, на його утриманні перебуває батько дружини, який є інвалідом ІІ групи. Отже, його доходи є єдиним засобом для існування його дружини, доньки, тестя. З огляду на зміни, які відбулися в його житті, він змушений звернутись до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 вересня 2023 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою від 08 вересня 2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 25 січня 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали від 18 березня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач в судове засідання, призначене на 29 квітня 2024 року не з`явився, однак до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Міньковської А.В., в якому вона просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином через оголошення на офіційному сайті Солом`янського районного суду м. Києва, однак причини неявки суду не повідомила. Відзиву не подала. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві 27 березня 2018 року. 26 грудня 2016 року Солом`янським районним судом м. Києва у справі №760/5724/16-ц було ухвалено рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 березня 2016 року і до її повноліття. Позивач, у позові просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з нього згідно з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 226 грудня 2016 року у цивільній справі №760/5724/16-ц на користь [PERSON] на утримання доньку - [PERSON] , [INFO] з 1/4 частину з всіх видів доходу на 4000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, покликаючись на те, що на його утриманні також перебувають дружина, дитина та тесть. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Згідно з ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч.3 ст.181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст.192 ч.1 СК України) є різними правовими інститутами. Платник аліментів може звернутися з позовом про зменшення розміру аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення його здоров`я. Натомість виключне право обрання способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням, належить лише одержувачу аліментів. Як вже встановлено судом, кошти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за рішенням Солом`янського районним судом м. Києва від 26 грудня 2016 року присуджені до стягнення у частці від доходу платника аліментів в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. А тому, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, лише одержувач аліментів має право звернутися з позовом про зміну способу стягнення аліментів. Враховуючи, що позивач як платник аліментів не має права змінювати спосіб стягнення аліментів, який визначений судовим рішенням за вибором одержувача аліментів, у задоволенні позову [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів необхідно відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судовий збір покласти на позивача.

Outcome: dismissed