Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

22.09.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , згідно якого просить стягнути з відповідача на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Стислий виклад позиції позивача. Позивач проходить військову служби у [INFO] на посаді старцюго бойового медика роти Військової служби правопорядку. 28.08.2023 року до позивача за місцем несення служби прибули співробітники Національної поліції, які повідомили, що у Краматорському районному управлінні Національної поліції зареєстрована заява громадянина [PERSON] щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 139 Кримінального кодексу України. В цей же день, позивач була опитана співробітниками поліції відносно фактів викладених у заяві [PERSON] 06.09.2023 року, співробітники поліції повідомили позивача, що відповідно до ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості, відповідно до вищевказаної заяви Відповідача. 07.09.2023 року позивач була допитана в межах відкритого кримінального провадження. Позивач повідомила, що викладені Відповідачем у заяві обставини не відповідають дійсності. Відповідач, дійсно проходив військову службу у [INFO] на посаді стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку. 23.05.2023 року позивач перебувала в добовому наряді в якості чергового медичного пункту. Близько 18.30 до медичного пункту був доставлений Відповідач, який, як повідомили [PERSON] поскаржився командиру роти на те, що під час несення служби у пішому патрулі відчув гострий біль у спині. Для визначення методів та обсягу надання медичної допомоги позивач провела опитування відповідача щодо скарг на стан здоров`я. При цьому відповідач повідомив, що медичної допомоги та госпіталізації не потребує, але при цьому став вимагати направлення на військово-лікарську комісію, мотивуючи це тим, що він ніби є інвалідом II групи. При цьому, в документах наданих Відповідачем при вступі на військову службу інформація щодо інвалідності відсутня. Через деякий час начальник медичного пункту головний сержант [PERSON] дізналась, що Відповідач самостійно звернувся до Краматорської міської лікарні №2, після чого вона зв`язалась з медичним персоналом лікувального закладу та дізналась діагноз, з яким Відповідача госпіталізували до лікарні. На військовій службі у Збройних Силах України позивач перебуває з 2008 року, у 2016 році отримала статус учасника бойових дій. За весь час проходження служби позивач не притягалась до дисциплінарної відповідальності та не мала зауважень від командування. До адміністративної та кримінальної відповідальності також не притягалась. Повідомлення про те, що Відповідач направив до поліції заяву про вчинення позивачем кримінального правопорушення, відкриття відносно [PERSON] кримінального провадження, а також подальше спілкування зі співробітниками поліції призвело до погіршення її психоемоційного стану, що виразилось у моральних стражданнях та психологічній напруженості, та стану здоров`я. Так, через хвилювання в неї стався гіпертонічний криз, що підтверджується довідкою медичного пункту військової частини [NUMBER] від 30.08.2023 року. Також, через погіршення самопочуття позивач вимушена була звертатись за медичною допомогою до медичного пункту за місцем проходження служби. 13.09.2023 року, у зв`язку з погіршенням самопочуття позивач пройшла обстеження у Лікувально-діагностичному центрі Альянс. Під час обстеження лікарем-ендокринологом позивачу був поставлений діагноз дифузно-вогнищеві зміни щитовидної залози. Стрес та психоемоційне навантаження, які позивач пережила та продовжує переживати, є фактором, який може спровокувати ускладнення хвороби та погіршення стану здоров`я, що у свою чергу може стати причиною визнання її непридатною до військової служби та звільнення із Збройних Сил України без права на отримання пенсії. Під час проведення слідчих дій у межах кримінального провадження були викликані до управління поліції та допитані деякі з товаришів по службі [PERSON] , у тому числі і її безпосередній командир, що призвело до виникнення напруженості у стосунках з ними, погіршення ставлення до неї з боку колег, що у свою чергу завдає позивачу додаткових хвилювань. 20 вересня 2023 року позивача ознайомили з листом Краматорського районного управління поліції про те, що кримінальне провадження відносно позивача закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину. Таким чином, можна зробити висновок, що інформація наведена Відповідачем у заяві є такою, що не відповідає дійсності. Стислий виклад позиції відповідача. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 по справі № 175/6299/23, провадження № 1-кс/175/1440/23т скасовано постанову дізнавача Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Подгорного М.О. від 19 вересня 2023 року про закриття кримінального провадження № 12023053390000384, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України. Внесення чи не внесення відомостей до ЄРДР зокрема і щодо Позивача ніяк не залежить від волі [PERSON] , а лише від службової особи, яка наділена таким правом за чинним законодавством. Відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Рух справи. Ухвалою відкрито спрощене провадження, справу призначено до розгляду. Ухвалою суду виправлено описку в ухвалі суду. Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглянути справу без його участі, а також відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120230533902000384 від 05.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України внесено відомості, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення: 04.09.2023 року надійшла ухвала суду, щодо внесення відомостей до ЄРДР, відповідно до заяви [PERSON] 1978 р.н., щодо ненадання медичної допомоги співробітником медико-санітарної служби ДЗВ ВСП гр. [PERSON] . ЄО 15849. Згідно з відповіддю, наданої начальнику Донецького ЗВ ВСП, від 20.09.2023 року № 10969/201-2023, 19.09.2023 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№120230533902000384 від 05.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України, було закрито в порядку п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. 13 грудня 2023 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області справа №175/6299/23 (провадження 1-кс/175/1440/23) скасовано постанову дізнавача Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Подгорного М.О. від 19 вересня 2023 року про закриття кримінального провадження № 12023053390000384, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України. Норми права, які застосував суд, та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України). Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Підставами для виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди є наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, і ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України. Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1,5 ст.81 ЦПК України). В частині 3 статті 12 ЦПК України вказано , що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач, надаючи медичні документи про стан свого здоров`я, вказувала, що їй завдана моральна шкода неправомірними діями відповідача, який, в свою чергу, повідомив про те, що позивач не надала йому медичну допомогу, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України. Однак вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, що підтверджує те, що інформація вказана відповідачем в заяві щодо неї не відповідає дійсності. На час розгляду даної справи, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді скасовано постанову дізнавача Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Подгорного М.О. від 19 вересня 2023 року про закриття кримінального провадження № 12023053390000384, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України. Отже, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача у справі. Таким чином, відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнена від оплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed