Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

[PERSON] зміст позовних вимог. 14.03.2024 року [PERSON] звернулась до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16.05.2019 року ухвалено стягувати на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 2000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазаначає, що з часу ухвалення рішення розмір витрат на утримання сина значно зріс. Зокрема, зросли ціна на продукти харчування, комунальні послуги, медикаменти, окрім цього зріс розмір мінімальної зарплати, станом на 01.04.2024 року він становить 8\~000 грн. Також вказала, що син страждає на розлади шлунково-кишкового тракту та потребує лікування. Відповідач аліменти у добровільному порядку не сплачував, що змусило позивача звертатися до ДВС з примусового їх стягнення. Позивачу стало відомо, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує значні суми доходів, отже має стабільну роботу із заробітною платою, яка постійно зростає, тому, з урахуванням вищезазначеного просила змінити спосіб стягення аліментів, визначивши розмір аліментів на рівні частки від усіх видів доходів відповідача. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали, просили змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено рішенням суду. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судовою повісткою, яку 24.04.2024 року вручено члену сім`ї, про що свідчить результат відстеження поштового відправлення з сайту Укрпошта, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов суду не надіслав. ІІІ.\~ Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 15.03.2023 року року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24.09.2010 року Драгомирчанською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області, [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки №397 КНП «Лисецька лікарня» від 29.02.2024 року [PERSON] , [INFO] , потребує постійного амбулаторного та періодично стаціонарного лікування з діагнозом гастроезофагеальний рефлюкс без езофагіту. Доліхоколон (а.с.6). Рішенням Тисменицького районного суду у справі №352/422/19 від 16.05.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено та ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4). Відповідно до постанови про відкритя виконавчого провадження №59206480 від 27.05.2019 року на підставі виконавчого листа №352/422/19 від 22.05.2019 року, відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на утримання сина(а.с.15). Згідно витягу на запит Івано-Франківського ВДВС з Державної податкової служби щодо переліку джерел та сум отриманих доходів вбачається, що в боржника за виконавчим провадженням №59206480 наявний дохід за 2023 рік у КП «Електроавтотранс Івано-Франківської міської ради» (а.с.9). V.\~Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України та Конвенцією про права дитини. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються також і Законом України «Про охорону дитинства» та Сімейним кодексом України. Так відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до положень ч.8 ст.\~7\~Сімейного\~кодексу\~України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ст.\~141\~СК\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ст.\~180\~Сімейного\~кодексу\~України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Нормою ч. 3 ст.\~181\~Сімейного\~кодексу\~України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ст.\~182\~цього\~кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192\~СК\~України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. З врахуванням встановлених обставин, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги обставину наявності у відповідача офіційного доходу та його розмір. Відтак слід змінити спосіб присуджених аліментів та стягувати в подальшому з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі однієї четвертої частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з часу набрання рішенням законної сили, що в свою чергу відповідає конкретним обставинам справи. Такий розмір аліментів буде відповідати закону, і не порушує прав і законних інтересів неповнолітньої дитини та відповідача. VІІ. Судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь держави.

Outcome: approved