Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого вказав, що сторони по справі являються співвласниками трьох-квартирного будинку [ADDRESS] . Однак [PERSON] та [PERSON] являються власниками окремих квартир, право на які офіційно зареєстровано. У свою чергу [PERSON] являється співвласником будинку і його право зареєстровано в частинах, хоча фактично він проживає в окремій квартирі будинку. Так, 14 лютого 1993 року [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу придбав 32/100 частини вищевказаного будинку (квартира [ADDRESS] ). Договір купівлі-продажу було зареєстровано у КП «Лубенське МБТІ» згідно вимог діючого на той час законодавства. Будинок [ADDRESS] був умовно розділений на три окремі квартири, які мають окремі входи, окремі лічильники комунальних послуг та окремі рахунки. Згодом власники почали реєструвати свої частки у спільному майні як окремі квартири. Станом на сьогодні виникла потреба у продажу частини будинку, проте позивач не може подати свою частину, оскільки сусіди вже давно перевели свої частки в квартири і не можуть підписувати договір від відмови свого переважного права купівлі частки. Даний факт підтверджується тим, що відповідач [PERSON] у 2022 році придбав у іншого власника квартиру [ADDRESS] [PERSON] стала нею відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.2015 року. Таким чином, за даних обставин позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна в порядку ст. 367 ЦК України, а саме домогосподарства яке розташоване за адресою [ADDRESS] . 01.02.2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 29.02.2024 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Пирятинську міську раду Полтавської області оскільки майно яке просить виділити в натурі позивач знаходиться на земельній ділянці комунальної власності. Представник позивача на позовних вимогах наполягав та просив суд розглянути справу без його та позивача участі, про що надав суду письмову заяву. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб сайті Судової влади України. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до копії договору купівлі продажу від 14 лютого 1993 року [PERSON] придбав 32/100 частини житлового будинку (житлова квартира [ADDRESS] (а.с. 5-7). Згідно відмітки на договорі купівлі-продажу встановлено, що 32/100 частини житлового будинку зареєстровано Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] та внесений у реєстрову книгу № 33, реєстр № 4312 від 25.02.1993 року (а.с. 6). 28 липня 2023 року ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , загальна площа 37,3 кв.м., житлова площа 15,5 кв.м. (а.с. 8-9). Відповідно до Договору дарування квартири від 08.05.2021 року [PERSON] власник майна подарував [PERSON] квартири [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 13). 14.12.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу на вказане майно (а.с. 15). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок [ADDRESS] , знаходиться в спільній частковій власності (а.с. 38-40). Так, [PERSON] належить 1/1 квартири [ADDRESS] (загальна площа 39,3 кв.м., житлова площа 12,6 кв.м.), [PERSON] належить 1/1 квартири [ADDRESS] . Право власності на 32/100 частини у будинку 8 в Державному реєстрі не зареєстровано. Зі встановлених судом обставин вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] перебував у спільній частковій власності. На даний час частина співвласників будинку виділила свої частки в якості окремих квартир та зареєструвала їх, що в свою чергу позбавляє інших співвласників вказаного будинку виділити свої частки в натурі зі спільного майна в позасудовому порядку. Окрім цього, перешкодою для [PERSON] в реалізації свої майнових прав являється відсутність реєстрації договору купівлі-продажу в порядку, що був встановлений на час укладення, яким він придбав 32/100 частин будинку. У статті 41\~Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина - непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтям 316, 317, 319, 321, 328\~ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами частин першої та другої статті 369\~ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356\~ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Згідно із частиною третьою статті 358\~ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна. Відповідно до статті 183\~ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Подільну річ можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких річ призначалась до її поділу. Тобто житловий будинок може бути поділений на дві частини або більше. При цьому повинна бути збережена можливість використання кожної із частин будинку як житло. Неподільна річ у разі її поділу втрачає своє цільове призначення. Згідно ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень частини 1 статті 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи те, що позивачі, інакше, як в судовому порядку не можуть вирішити питання про виділ їм у натурі їх часток будинку та обраний ними спосіб захисту є належним, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. При цьому судом також враховано, що для виділу частки із спільного нерухомого майна існує реальна технічна можливість, оскільки згідно технічної документації всі квартири будинку [ADDRESS] , в тому числі і квартири за [ADDRESS] , є окремими самостійними об`єктами нерухомого майна в розумінні ст. 181, 183 ЦК України. Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню таким чином. Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37,3 кв.м., в тому числі житловою площею 15,5 кв.м., припинивши при цьому право спільної часткової власності за [PERSON] на 32/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 37,3 кв.м., в тому числі житловою площею 15,5 кв.м.

Outcome: approved