Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

В лютому 2024 року [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2021 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) та на утримання самої позивачки до досягнення дитиною 3-річного віку в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу). Постановами Бучанського ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) від 08.10.2021 відкрито виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER] по примусовому стягненню аліментів. Разом з тим, відповідачем під час примусового виконання рішення суду щодо сплати аліментів, було неодноразово допущено порушення строків таких розрахунків у 2022-2024 роках, що призвело до накопичення та перманентної наявності у [PERSON] заборгованості по цих обов`язкових виплатах. Позивачка доводить до відома суд, що наразі спільна з відповідачем малолітня дитина [PERSON] перебуває на повному вихованні та матеріально-грошовому утриманні матері, яка забезпечує нормальне фізіологічне зростання та психічний розвиток дитини. [PERSON] самостійно несе всі витрати на придбання продуктів харчування, засобів гігієни, ліків, одягу, іграшок, займається її вихованням у спеціалізованих установах для дітей дошкільного віку. Позивачка зазначає, що відповідач повністю самоусунувся від процесів догляду за дитиною та її виховання, доньку не відвідує, життям її фактично не цікавиться, аліменти платить не систематично. Відтак, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат, які складають за період 2022-2024 роки 40 822,00 грн., тому до стягнення з відповідача на користь позивачки в якості додаткових витрат на утримання і виховання дитини належить 20 411,00 грн., яку позивач просить стягнути, а також, судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Ухвалою суду від 23 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15 березня 2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Семенець Ганни Леонідівни надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в ньому. Представник відповідача - адвокат Семенець Г. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що відповідач сплачує на утримання дочки аліменти щомісячно, а заявлені позивачем витрати не є додатковими, оскільки не викликані особливими потребами дитини. Вважає вимоги позивача необґрунтованими, а тому просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі N 749/106/17 (провадження N 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі N 643/11742/16-ц (провадження N 61-26879св18). Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Згідно рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) та 1/6 частину заробітку на утримання дружини [PERSON] до досягнення донькою трирічного віку. Згідно Постанов головного державного виконавця Бучанського ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) відкриті виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER] по стягненню аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Згідно розрахунків заборгованості по аліментах: по ВП [NUMBER] станом на 01.01.2024 заборгованість боржника [PERSON] становить 21125,91 грн.; по ВП [NUMBER] станом на 01.01.2024 заборгованість боржника [PERSON] становить 5726,31 гривень. Після отримання заробітної плати в лавах ЗСУ відповідачем було погашено заборгованість по аліментам та пеню, яка була нарахована за іншим позовом позивачки у справі №381/2543/22 та було сплачено пеню у розмірі 86 080,23 грн. В період перебування Відповідача у ЗСУ, відрахування аліментів здійснювалось військовою частиною та помилково перераховувались не всі кошти. Тобто, не вся сума аліментів надходила до Позивачки не з вини Відповідача. Але, Відповідачем погашається борг, що видно з розрахунків. Зокрема: з розрахунку заборгованості станом на 01.09.2022 року заборгованість складає 45009,54 грн.; з розрахунку заборгованості станом на 01.09.2022 року заборгованість складає 30618,05 грн.; з розрахунку заборгованості станом на 01.09.2022 року заборгованість складає 30382,55 грн. Ця заборгованість виникла в період проходження служби (а.с.61,65,66). У звіті №7135 від 05.12.2022 року про здійснення відрахування та виплати за період з 01.04.202 по 30.11.2022 року 90272,63х25%=22568,15 грн. на утримання доньки [PERSON] в розмірі 0,25%. (а.с.62). У звіті №15349 від 24.07.2023 року про здійснення відрахування та виплати тільки за період з 01.12.2022 по 04.04.2023 року склало 174 717,18 грн. на утримання Позивачки з донькою [PERSON] . Крім того, Позивач отримала пеню за прострочення виплати Відповідачем аліментів у розмірі 86 080,23 гривень. Як вбачається з копії розрахунку заборгованості від 02.10.2023 у розділі «Сплачено боржником у виконавчому провадженні» на утримання дитини позивач [PERSON] отримала 181 404,39 гривень. Крім Позивачки та доньки [PERSON] , [PERSON] має на своєму утриманні ще двоє дітей від першого шлюбу. При цьому, Позивач отримує на одну дитину від усіх видів доходів та отримувала на своє утримання 1/6 від усіх видів доходів (до 02.02.2024 року), а перша дружина 1/3 від усіх видів доходів на двох дітей. Позивачем, на підтвердження понесених додаткових витрат позивачем надані квитанції на придбання різноманітного одягу, взуття, харчування, оплата садочку, дитяче ліжко та матрац до нього, іграшки, велосипед, аналізи. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». А в постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 КЦС ВС вказав, що Придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. «Ці витрати поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною». Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Щодо витрат на придбання ліків, то в матеріалах справи відсутні докази того, що ліки призначалися для лікування дитини, відсутні висновки лікарів з вказаними діагнозами, що віднесено до особливої обставини в значенні ст.185 СК України. Щодо витрат з придбання товарів, одягу та взуття, то слід вказати, що у відповідності до правового висновку, що зазначений Верховним Судом в ухвалі від 30.07.2018 року у справі №522/6424/16-ц вказано, що витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття є такими, що не відносяться до додаткових в розумінні статті 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які як встановлено судом відповідач сплачує щомісячно. З урахуванням вищевикладеного, відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на придбання ліків, одягу, взуття, які не є обов`язковими, а є добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері, а тому також не є додатковими витратами в розумінні закону. Сімейний Кодекс України у ст. 181 СК України визначає необхідність саме домовленості між батьками про такі витрати. Виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлювати та узгоджувати не обов`язкові та відворотні витрати, а також обговорювати та погоджувати додаткові витрати, які не викликані особливими обставинами і можуть в майбутньому призвести до виникнення спору. В іншому випадку такий тягар витрат може залишитися понесеним за тим з батьків, хто самостійно прийняв таке рішення і не довів, що ці витрати викликані особливими обставинами та можуть бути відшкодовані згідно із законом іншим з батьків. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину є необґрунтованими та не можуть бути судом задоволені. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Представник відповідача, заявляючи вимоги про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, надає: Акт/звіт від 18.04.2024 до договору №2 від 07.03.2024 на суму 6000 грн.; копію Ордера на надання правничої (правової) допомоги; Відповідно положенням п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на відповідача. Проте, враховуючи звіт про надання правової допомоги та детального опису виконаних робіт, складність самої справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3000 гривень витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. ст. 141, 180-182, 184, 185, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved