Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що [PERSON] уклав з AT «ТАСКОМБАНК» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №1167367-302 від 29.12.2020 року, підписанням якого акцептував публічну пропозицію AT «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєднався до умов договору. 02.12.2022 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 року, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) AT «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, a AT «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 року реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 22389,97 грн., з яких: - 9112,08 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 0,91 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 13276,98 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; - 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Згідно п. 2.3. відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних AT «ТАСКОМБАНК» за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від AT «ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно п. 3.1 цього Договору, після чого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог - підтверджує факт переходу від клієнта до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною договору факторингу. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 02.12.2022, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №1167367-302 від 29.12.2020 року в сумі 22389,97 грн., з яких: - 9112,08 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 0,91 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 13276,98 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; - 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Посилаючись на викладене, умови договору та норми діючого законодавства просить задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1167367-302 від 29.12.2020 в розмірі 22389,97 грн. та судові витрати по справі. 22.04.2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» на адресу суду від представника відповідача адвоката Волощука В.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути судові витрати по справі з позивача на користь відповідача. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивачем не доведено наявності дійсної заборгованості, окрім розрахунку заборгованості, який не підтверджуються належними доказами. Разом з тим, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надала до суду докази того, що АТ «Таскомбанк», яке відступило своє права вимоги до відповідача, було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок відповідача, як то передбачено кредитним договором, який ніби було укладено з відповідачем, що свідчило б про виконання самими АТ «Таскомбанк», взятих на себе зобов`язань. Крім того, жодних договорів на отримання споживчих кредитів з АТ «Таскомбанк» відповідач не укладав. Вищевказаний договір не містить підпису відповідача, у договорі від 29.12.2020 року між АТ «Таскомбанк» наявні відмітки про накладення клієнтом електронно-цифрового підпису без зазначення системи приналежності та протоколу цифрового підпису, що підтверджує дійсно належність підпису конкретній особі. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме [PERSON] підписано електронним цифровим підписом договір від 29.12.2020 між АТ «Таскомбанк», оскільки позивачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Таким чином, відсутні докази отримання відповідачем кредитів на договірній основі. Між тим, правовою підставою позову кредитодавцем є саме надання відповідачу кредиту на умовах договору. Обставини про наявність певних фінансових зобов`язань у відповідача перед позивачем, останній на надав. 24.04.2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та відмовити у задоволенні витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування даної відповіді на відзив зазначає, що [PERSON] уклав з АТ «ТАСКОМБАНК» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №1167367-302 від 29 грудня 2020 року, який містить особистий підпис відповідача та додано копія паспорту та картки платника податків на ім`я [PERSON] , завірений належним чином «копія вірна з оригінал згідно 24.12.2020» підпис [PERSON] та підпис спеціаліста відділу по роботі з клієнтами [PERSON] . Крім того відповідач (позичальник) був ознайомлений з детальним розписом складових загальної вартості кредиту та графіком платежів та підписав його. Також відповідач був ознайомлений та підписав заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 302/9023067-СК та заявку-анкету на оформлення банківських продуктів. Проте, відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, не наведено. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Щодо тверджень представника відповідача, про ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування кредитних коштів, ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомляє, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеним з АТ «ТАСКОМБАНК» договором, щодо яких виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 ПОЛОЖЕННЯ Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Позивачем було надано детальний розрахунок заборгованості по кредитному договору № 1167367-302 від 29 грудня 2020 року. Відповідно до детального розрахунку заборгованості вбачається видача кредитних коштів у розмірі 10690,00 грн. нарахування відсотків та часткова сплата в добровільному порядку заборгованості відповідачем (позичальником). Відповідач здійснював дії направлені на погашення заборгованості, це свідчить про те, що відповідач усвідомлював форму оформлення кредитного договору, погодився з його умовами, отримав кредитні кошти та намагався сплатити кредит. Однак по невідомим позивачу обставинам, або в зв`язку з скрутним фінансовим становищем відповідач перестав сплачувати заборгованість, що не є підставою для відмови в задоволені позовних вимог. У відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківський рахунок № [NUMBER] АТ «ТАСКОМБАНК». Позивач не є банківською установою, а отже на підтвердження перерахування коштів за кредитним договором [PERSON] ТОВ «ФК «ЄАПБ» не може надати жодної інформації, в тому разі докази, щодо отримання відповідачем кредитної картки, та докази про строк її дії, адже інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта - є банківською таємницею. Відповідач може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження та/або спростування факту перерахування кредитних коштів по вищенаведеному договору. Самим Відповідачем факт отримання грошових коштів за Кредитним договором в відзиві не спростовується належними доказами. Щодо заявленого представником відповідача розміру витрат на правничу допомогу представник позивача зазначає, що такий є неспіврозмірним. Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, при подачі позовної заяви до суду заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, позовні вимоги не визнає повністю, заперечує щодо їх задоволення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 29.12.2020 року [PERSON] уклав з AT «ТАСКОМБАНК» заяву-договір №1167367-302 від 29.12.2020 року про надання кредиту (а.с. 6-8), відповідно до якої відповідач просив позивача надати йому кредит на власні потреби на наступних умовах: загальна сума кредиту 10690,00 грн.; сума кредиту без комісії за надання кредиту 10000,00 грн.; комісія за надання кредиту 6,9 %, що складає 690,00 грн.; строк кредиту 24 місяці; проценти за користування кредитом 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредиту 6,9 % щомісяця. Згідно пункту 2 Розділу І заяви-договору №1167367-302 від 29.12.2020 року кредит надається шляхом виплати кредитних коштів в сумі визначеній в п.1.1 на власні потреби у сумі 10690,00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача № [NUMBER] в АТ «ТАСКОМБАНК», відповідач доручає АТ «ТАСКОМБАНК» списання коштів з поточного рахунку № [NUMBER] на сплату комісії відповідно п.п.1.1.2. Пукнтом 4.1 Розділу 4 заяви-договору №1167367-302 від 29.12.2020 року передбачено, що для виконання зобов`язань клієнта за цією заявою-договором банк відкриває рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення будь-якої заборгованості за цією заявою- договором. 02.12.2022 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 року, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) AT «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, a AT «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с. 19-23). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком чи фінансовою установою, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк чи фінансова установа має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку, фінансової установи) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. У позові ТОВ «ФК «ЄАПБ» посилалося на те, що, між відповідачем та АТ «ТАСКОМБАНК», яке в подальшому на підставі договору факторингу відступило своє право вимоги до [PERSON] позивачу, було підписано кредитний договір №1167367-302 від 29.12.2020 року, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у безготівковій формі. Даними договорами було визначено строк кредитування та відсотки за користування кредитними коштами. Доводячи існування боргу за кредитом та його розмір, позивач надав до суду розрахунок заборгованості. Інших доказів виникнення заборгованості та її розміру позивач не надав. Даючи оцінку цьому доказу суд виходить з того, що цей розрахунок є обчисленням з використанням математичних дій, який має ґрунтуватися на основі інформації про користування відповідачем банківськими послугами, що фіксуються на особовому рахунку клієнта (клієнтський рахнок), та на умовах, передбачених відповідним договором. Отже, розрахунок заборгованості є письмовим доказом у розумінні ст. 95 ЦПК України, але не первинним доказом виконання конкретних операцій з коштами наданими у кредит. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:\~назву документа (форми);\~дату складання;\~назву підприємства, від імені якого складено документ;\~зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;\~посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;\~особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.\~Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Тож, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до змісту пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженому постановою правління національного банку України від 04.07.2018 № 75,\~виписка з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.\~Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить, зокрема: найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи;\~зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта. Однак позивач до суду виписку з клієнтського рахунку відповідача не подав. Будь-яких заяв чи клопотань щодо цього доказу позивач до суду не подав, зокрема нічого не вказав про причини через, які цей доказ не може бути поданий ним разом із позовною заявою або клопотання про витребування відповідного доказу. Звертаючись до\~суду з\~позовною заявою,\~позивач ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~у позовній\~заяві виклав\~обставини,\~якими обґрунтовував\~свої вимоги,\~зазначив докази,\~що,\~на його\~думку,\~підтверджують вказані\~обставини,\~але разом\~з тим,\~не надав\~до суду\~докази того,\~що Банком,\~який відступив\~йому свої\~права вимоги\~до відповідача\~за укладеним\~з останнім\~кредитним договором,\~було перераховано\~кредитні кошти\~на рахунок\~відповідача,\~як то\~передбачено кредитним\~договором,\~який відповідач\~уклав з\~АТ «ТАСКОМБАНК», що свідчило б про виконання самим Банком взятих на себе зобов`язань, а тому суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, адже суд не має даних про отримання відповідачем кредиту. Тому, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За частиною першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики). Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. З огляду на викладене, суд зауважує, що правовідносини домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, які склалися між адвокатом та клієнтом, в межах чого розглядаються питання зобов`язання про сплату та строки сплати. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20). Цивільним процесуальним законом врегульовані критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу в справі. Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, й після судових дебатів, але виключно за наявності сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів. Зазначене узгоджується з положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом. Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved