Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Адвокат Круць Володимир Миронович, який діє в інтересах [PERSON] , 01.03.2024 звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позов обгрунтований тим, що 18.05.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у сумі 62 100 грн., що еквівалентно 2375 доларів США. Відповідно до умов укладеного договору кошти відповідач зобов`язувався повернути до 17.12.2019 р. Згідно умов договору позики повернення боргу має бути у розмірі 2375 доларів США по курсу НБУ, що станом на 27.02.2024\~ курс НБУ долара США до гривні становить 38.3361 грн. за долар США. Сума основного боргу, яка підлягає поверненню становить 91 048.24 грн. (2375 доларів США*38.3361 грн.). Однак відповідач умови договору не виконує, жодного платежу із повернення боргу ним здійснено не було. На підставі наведених обставин, представник позивача просить суд стягнути із відповідача заборгованість згідно договору позики у сумі 123 082.80 грн., яка складається із: 91048.24 грн. сума основного боргу; 8864.12 грн. - відсотки за правомірне користування позикою; 5979.25 грн. 3 % річних; 17 191.19 грн. - інфляційні втрати. Також представник позивача стягнути із відповідача судові витрати на сплату судового збору\~ сумі 1230.83 грн., та витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання 25.04.2024 не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від його представника адвоката Круця Володимира Мироновича 25.04.2024 до суду надійшла заява в якій представник просив розгляд справи проводити без участі позивача та представника, щодо заочного розгляду справи не заперечуває. Відповідач [PERSON] в судове засідання 25.04.2024 повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону за зареєстрованим місцем проживання, в тому числі через оголошення на офіційносу вебсайті Судової влади України. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до вимог ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від виконання зобов`язання, в силу положень ст. 525 ЦК України, не допускається. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Судом встановлено, що 18.05.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у сумі 62 100 грн., що еквівалентно 2375 доларів США. Відповідно до умов укладеного договору кошти відповідач зобов`язувався повернути до 17.12.2019 р. Згідно умов договору позики повернення боргу має бути у розмірі 2375 доларів США по курсу НБУ (а.с.5). Взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач [PERSON] у встановлений договором строк не виконав, позику не повернув. Згідно даних Національного банку України, станом на 27.02.2024\~ курс НБУ долара США до гривні становить 38.3361 грн. за долар США. Оскільки сторони визначили, що сума повернутих грошових коштів визначається в еквіваленті 2375 доларів США по курсу НБУ, то сума основного боргу станом на 27.02.2024 (день розрахунку), становить 91 048.24 грн. (2375 доларів США*38.3361 грн.). З огляду на те, що договір позики підтверджує боргове зобов`язання відповідача перед позивачем, містить умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, визначає відповідальність позичальника за прострочення виконання зобов`язань, а також враховуючи, що такий договір посвідчує факт передання грошової суми позичальнику, тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованість у сумі 91 048.24 грн. підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно наданого в позові розрахунку відсотків, здійснених відповідно до ст. 1084 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України, розрахунок відсотків за правомірне користування позикою становить 8 864,12 грн.. Таким чином, до стягнення з відповідача у користь позивача також підлягає 8 864,12 грн. відсотків за правомірне користування позикою. Щодо стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З урахуванням встановленого строку повернення відповідачем позики за розпискою, період прострочення зобов`язань відповідача розпочався з 18.12.2019 року та згідно поданого розрахунку тривав до 23 лютого 2024 року, що становить 799 днів. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню також три проценти річних в сумі - 5979.25 грн. (91 048.24 грн.х799х3/на 100/365=5979.25 грн.). Щодо інфляційних втрат, то частина друга статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18. В даній справі позивач вже розраховував борг виходячи з доларового еквіваленту (2375 доларів США по курсу НБУ станом на 27.02.2024), а тому інфляційне збільшення в гривнях не нараховується. Тому не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 17 191,19 грн. інфляційних втрат. Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача у користь позивача підлягає до стягнення: заборгованість згідно договору позики у сумі 105 891,61 грн., яка складається із: 91048.24 грн. сума основного боргу; 8864.12 грн. - відсотки за правомірне користування позикою; 5979.25 грн. 3 % річних. Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивачем [PERSON] до суду надано копію договору про надання правничої допомоги №27/02/24 від 27.02.2024, додаткова угода №1, в якій загальна вартість правничої допомоги\~ становить 10 000 грн., ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанцію за оплату адвокатських послуг на суму 10 000 грн. (а.с.10-14). Суд вважає, що позивач довів належними доказами понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн., у зв`язку із чим дана сума витрат підлягає стягненню з відповідача. Згідно з ч.ч. 1-2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 1230,83\~ гривень (а.с.15). Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 123 082,80 грн., однак позов підлягає задоволенню на суму 105 891,61 грн., тобто відсоток задоволених позовних вимог становить 86,033 %, тому сума судового збору, яка підлягає стягненню, складає 1058,92 грн. (1230,83\~ х 86,033% : 100). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 509, 526, 530, 625, 1064 ЦК України, та

Outcome: partial