Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначив, що 08 травня 2023 року відповідач взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 60 000,00 грн та зобов`язався повернути у строк до 08 січня 2024 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується наданою розпискою від 08.05.2023, написаною власноручно [PERSON] . Таким чином, позивач свої зобов`язання згідно розписки виконав належним чином та у повному обсязі, зокрема в частині передачі грошових коштів. Натомість відповідач у термін визначений в розписці, а саме до 08.01.2024, суму позики не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням про повернення грошових коштів однак останній умисно ухиляється від виконання своїх грошових зобов`язань. Такі дії відповідача стали підставою для звернення до суду з метою захисту своїх порушених майнових прав, тому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики (розпискою) від 08.05.2023 в сумі 60 000,00 грн та відшкодувати понесені ним судові витрати. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 10.04.2024 провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. У судовому засіданні представниця позивача адвокат Заінковська В.В. позов підтримала та просила суд його задовольнити. Суду додатково пояснив, що з моменту укладення договору позики та фактичного передання позичкових грошових коштів відповідач від виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення боргу ухиляється, за цей період часу жодних платежів у рахунок погашення наявної заборгованості не здійснив, оригінал розписки наявний у розпорядженні позивача. Тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму наявної заборгованості у повному обсязі. Щодо понесених позивачем судових витрат зазначила, що визначений чинним законодавством попередній розрахунок розміру судових витрат був нею долучений до позовної заяви, у свою чергу відповідні підтверджуючі документи будуть подані нею у визначеному порядку та строки після ухвалення судом рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки відповідач суду не повідомив, правом подання відзиву на позов не скористався. За таких обставин суд, з урахуванням згоди представниці позивача, дійшов висновку про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Суд заслухавши представницю позивача, дослідивши матеріали справи та оригінал наданої представницею розписки, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами спору виникли зобов`язальні правовідносини, тому до їх правового регулювання застосуванню підлягають положення Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Поняття зобов`язання та підстави його виникнення визначено статтею 509 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено частиною першою статті 530 ЦК України. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. ст. 598, 599 ЦК України). Визначення договору позики закріплено у статті 1046 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначена обов`язкова письмова форма договору позики та регламентовано, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Питання підтвердження виконання зобов`язання розкрито законодавцем у статті 545 Цивільного кодексу України, відповідно до якої прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Під час розгляду справи судом встановлено, що 08 травня 2023 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів у простій письмовій формі. На підтвердження факту укладення вказаного договору відповідач надав позивачеві власноруч заповнену розписку (а.с. 10). Зі змісту розписки від 08 травня 2023 року вбачається, що [PERSON] передав у борг [PERSON] , грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн на строк вісім місяців, тобто до 08.01.2024, а [PERSON] зобов`язаний їх повернути. Отримані відповідно до укладеного договору позики грошові кошти позивачеві не були повернуті у визначений строк, у зв`язку із чим на момент розгляду справи судом за ним на суму позики рахується прострочена заборгованість. Ураховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що в порушення зазначених приписів закону та умов договору позики, відповідач не повернув борг в обумовлені договором строки, судом встановлено істотне порушення умов договору позики зі сторони відповідача. Внаслідок допущеного порушення умов договору друга сторона (кредитор) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Порушення умов договору [PERSON] порушує права позивача, у зв`язку із чим вони підлягають судовому захисту шляхом стягнення наявної заборгованості. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного цивільного права відповідає вимогам статті 16 Цивільного кодексу України, відповідно заявлений позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved