Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.04.2020 визначено підсудність Шевченківському районному суду міста Києва для забезпечення розгляду цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором У квітні 2020 року представник ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 220 230,64 грн.. Позов обґрунтовує тим, що тим, що 16.05.2013 року ПАТ АБ «Укргазбанк» уклав з [PERSON] кредитний договір №78/2013. За цим договором ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» зобов`язався надати [PERSON] грошові кошти у розмірі 198 000,00 грн. зі строком повернення до 15.05.2028 року з процентною ставкою за користування кредитом 16% річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється у розмірі 16% річних. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Тому у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором, що становить 220 230,64 грн., що складається: з заборгованості за кредитом - 186 914,68 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у період 01.03.2014 по 30.04.2015 - 33 315,96 грн. У якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №78/2013 від 16.05.2013 між позивачем та [PERSON] укладено Договір поруки №78/2013 від 16.05.2013 відповідно до якого відповідач зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед позивачем за виконання у повному обсязі [PERSON] по кредитному договору. Відповідачі свої зобов`язання не виконали, тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості у розмірі 220 230,64 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2020 року вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01.06.2020 вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду, які були усунені представником позивача 14.07.2020. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.07.2020 цивільну справу за зазначеним вище позовом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14.09.2020 продовжено подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 01.03.2021 представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Веретельником І.Ю. подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволені позову посилаючись на те, що в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 16.05.2013 № 78/2013, 16.05.2013 між ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] було укладено договір поруки № 78/2013. Зазначає, що договір поруки передбачає не лише обов`язок банку направити письмове повідомлення поручителю про невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, а й обов`язок банку зазначити в такому повідомленні номери рахунків, на які поручитель має перерахувати грошові кошти (заборгованість за кредитом). Вказує, що право вимоги у банка до поручителя виникає не раніше ніж через 2 дні після отримання останнім письмової вимоги кредитора про сплату боргу. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження направлення відповідачці [PERSON] , як поручителю, письмової вимоги про необхідність повернення кредиту та сплати боргу за кредитним договором. Вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності по платежам за період до березня 2017, з огляду на те, що з позовом до суду банк звернувся у березні 2020, та щодо нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом за період з 01.03.2014 по 30.04.2015. Оскільки позивач з квітня 2014 достеменно знав про порушення позичальником зобов`язань щодо сплати чергового платежу, проте звернувся до суду з даним позовом лише 25.03.2020, тому до нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом за період з 01.03.2014 по 30.04.2015 у сумі 33 315,96 грн., які заявлено позивачем, необхідно застосувати строк позовної давності. 05.03.2021 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що ані норми закону, ані умови кредитного договору чи договору поруки не ставлять у залежність право позивача на судовий захист власних порушених прав та інтересів від направлення позичальнику або поручителю вимоги про стягнення всієї суми заборгованості. З умов договору не вбачаються обов`язковість направлення окремої вимоги поручителю перед зверненням кредитора до суду, так само як і наслідків не направлення такої вимоги. Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів та є правом, а не обов`язком кредитора. Крім того, умовами договору поруки передбачено обов`язок поручителя у разі зміни адреси проживання, перебування, реєстрації повідомляти про це кредитора. Вказує, що на час подання позову ані позичальник, ані поручитель позивачу жодних письмових повідомлень про фактичну зміну місця проживання, реєстрації, перебування не надсилав. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити та ухвалити відповідне рішення, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату і час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред`явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 16.05.2013 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» уклав з [PERSON] кредитний договір №78/2013. За цим договором ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» зобов`язався надати [PERSON] грошові кошти у розмірі 198 000,00 грн. зі строком повернення до 15.05.2028 року з процентною ставкою за користування кредитом 16% річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється у розмірі 16% річних. В порушення умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 11.03.2020 року виникла заборгованість у розмірі 220 230,64 грн., а саме: 186 914,68 грн.- заборгованість за кредитом, 33 315,96 грн. - заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитом у період 01.03.2014 по 30.04.2015, що підтверджується розрахунком заборгованості. Встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №78/2013 від 16.05.2013 позивач уклав з [PERSON] договір поруки №78/2013 від 16.05.2013. Згідно договору поруки, у випадку неналежного виконання кредитних зобов`язань відповідачем, [PERSON] зобoв`язалась нести солідарну відповідальність перед позивачем у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити інші платежі у розмірах та на умовах, встановлених договором. У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положенням ч.1 ст.598 та ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, у відповідності до ч.1 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Разом з цим, за змістом ст.1219 ЦК України зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Переривання строку позовної давності черговим платежем. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 19.03.2014 у справі №6-14цс14 та від 30.09.2015 у справі №6-154цс15, які були підтримані Великою палатою ВС у постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, - якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Відповідно до вищенаведеного, судом був досліджений розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором78/2023 від 16.05.2013. З якого випливає наступне. Остання сплата процентів відповідача відбулась 24.01.2014. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так як суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог позивача, враховуючи сплив строку позовної давності та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, таким чином, у суду є підстави для часткового задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом з відповідачів у сумі 186 914,68 грн. В частині стягнення нрахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.03.2014 по 30.04.2015 у сумі 33 315,96 грн. необхідно відмовити. Згідно з положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідачів солідарно на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 3303,46 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial