Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

22.02.2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] майнову шкоду в розмірі 600000 грн. В обґрунтування позову, покликається на те, що 18 червня 2022 року приблизно о 11 годині 05 хвилин [PERSON] , керуючи технічно справним вантажним фургоном марки «MERCEDES-BENZ 3O8D», реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним по вул. Івана Франка у с. Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області у напрямку до с. Унятичі Дрогобицького району Львівської області, при проїзді ділянки поблизу будинку №89, порушив вимоги п.1.10. 10.1. 12.1 Правил дорожнього руху, виїхав за межі проїзної частини, внаслідок чого здійснив наїзд на малолітнього пішохода [PERSON] , [INFO] , що спричинило тяжкі тілесні ушкодження та смерть [PERSON] на місці події. Власником транспортного засобу «MERCEDES-BENZ 308D», реєстраційний номер [NUMBER] є ПрАТ «Дрогобицький хлібокомбінат». Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.09.2022 року у справі № 442/4471/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Матір та вітчим загиблої малолітньої [PERSON] звернулись із позовною заявою до ПрАТ «Дрогобицький хлібокомбінат», [PERSON] та страхової компанії «Інго», в якій на момент події був застрахований вищезгаданий автомобіль, про стягнення відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої смертю малолітньої особи. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2023 року у справі № 127/22896/22 позовні вимоги задоволено і стягнуто з Позивача, як власника джерела підвищеної небезпеки і роботодавця Відповідача, моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень на користь матері та 20 000 гривень на користь вітчима. Постановою Вінницького апеляційного суду від 15.11.2023 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове, яким стягнуто з ПрАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» на користь матері загиблої моральну шкоду у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) грн., витрат на правничу допомогу у розмірі 1943,98 (одна тисяча дев`ятсот сорок три грн. 98 коп.) грн. та в користь вітчима 200 000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди та 991,20 (дев`ятсот дев`яносто одна гривня 20 коп.) грн. витрат на правничу допомогу. 22.01.2024 року Позивачем було виплачено моральну шкоду у розмірі 400\~000,00 грн. на користь матері загиблої [PERSON] (327\~226,00 грн. - фактичні одержані кошти [PERSON] 67 176.00 грн. - 18% податку на доходи фізичних осіб, 5598,00 грн. - 1,5% військового збору), та 200\~000,00 грн. на користь вітчима загиблої - [PERSON] (166\~226,00 грн. - фактично одержані кошти [PERSON] , 31176.00 грн. - 18% податку на доходи фізичних осіб, 2598,00 грн. 1,5 % військового збору), 1943,98 грн. витрат на правничу допомогу для [PERSON] та 991.20 грн витрат на правничу допомогу [PERSON] Утримання податків та військового збору було здійснено згідно Податкового кодексу України, відповідно до якого податковий агент, який нараховує (виплачує надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми такого доходу за його рахунок використовуючи ставку податку 18 відсотків, визначену в ст. 167 ПКУ та військовий збір за ставкою 1,5 відсотків, визначеною п.п. 1.3 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ (п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПКУ та п.п. 1.4 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ). Враховуючи вищевикладене, ПрАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» має право регресної вимоги до відповідача, як завдавача шкоди. Ухвалою від 29.02.2024 провадження в зазначеній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального провадження. 02.04.2024 проведено підготовче засідання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнав, однак вказав, що не має змоги сплатити кошти, оскільки сума у 600 000 грн. є для нього непосильною. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню з огляду на таке. Як вбачається з вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.09.2022 року у справі № 442/4471/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2023 року у справі № 127/22896/22 з ПрАТ «Дрогобицький хлібокомбінат», як власника джерела підвищеної небезпеки і роботодавця [PERSON] стягнуто моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень на користь [PERSON] ( матері загиблої) та 20 000 гривень на користь [PERSON] ( вітчима загиблої). Постановою Вінницького апеляційного суду від 15.11.2023 року рішення суд першої інстанції скасовано і ухвалено нове, яким стягнуто з ПрАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) грн., витрат на правничу допомогу у розмірі 1943,98 (одна тисяча дев`ятсот сорок три грн. 98 коп.) грн. та в користь [PERSON] 200 000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди та 991,20 (дев`ятсот дев`яносто одна гривня 20 коп.) грн. витрат на правничу допомогу. 22.01.2024 року Позивачем було виплачено моральну шкоду у розмірі 400\~000,00 грн. на користь матері загиблої [PERSON] та 200\~000,00 грн. на користь вітчима загиблої - [PERSON] , з утриманням з цих сум податків і обов`язкових платежів, що підтверджується платіжними інструкціями, що містяться в матеріалах справи. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За нормами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Власником джерела підвищеної небезпеки є ПрАТ «Дрогобицький хлібокомбінат». У відповідності до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/4471/22 встановлено, що [PERSON] на час скоєння ДТП керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, і, відтак, позивач звільняється від доказується даної обставини. Відтак, у ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» виник обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої його працівником [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, автомобілем марки «MERCEDES-BENZ 308D», д.н.з. [NUMBER] , що перебував у власності позивача. Позивачем відшкодована шкода потерпілим в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Постановою Верховного суду України від 29.06.22 року у справі №757/44211/19-ц зазначено, що регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим. що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення. пов`язане саме з регресною вимогою. Отже, позивач має право регресної вимоги до Відповідача, як завдавача шкоди, про що було зазначено безпосередньо у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2023 року у справі №127/22896/22. Згідно зі статтею 134 Кодексу Законів про працю України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Таким чином, оскільки на час вчинення ДТП, відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем, а тому на нього покладається обов`язок відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 600 000 гривень за вчинення кримінального правопорушення, вина у вчинені якої встановлена вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області справі №442/4471/22. За замістом\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 9000,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved