Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», за результатом розгляду якої позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №5356960 у розмірі 38 792,00 гривень, з яких 13 000,00 гривень сума заборгованості за основним боргом, 25 792,00 гривень сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №6543258 у розмірі 34 616,40 гривень, з яких 14 000,00 гривень сума заборгованості за основним боргом, 20 616,40 гривень сума заборгованості за відсотками, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтуванні позову зазначено, що між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] 23.03.2023 було укладено Кредитний договір №5356960, а 08.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] кредитний договір 6543258. Пізніше, 10.08.2023 між ТОВ «Маніфою» та позивачем був укладений Договір факторингу №10-08/2023, за яким ТОВ «Маніфою» зобов`язався передати фактору права вимоги за кредитним договором №5356960, укладеним із відповідачем. Крім того, 24.11.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем був укладений Договір факторингу №24112023, за яким право вимоги до відповідача за кредитним договором №5356960 набув позивач. Позивач стверджує, що відповідач порушив умови кредитних договорів, через що виникла заборгованість із сплати сум основних боргів та нарахованих відсотків. Отже, права позивача, як нового кредитора за кредитним договором №6543258 та кредитним договором №5356960, були порушені відповідачем. Ухвалою судді від 31.01.2024р. відкрито провадження за поданим позовом та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 19.02.2024р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти задоволення позову, зазначаючи про те, що подані паперові копії електронних доказів неможливо перевірити із оригіналами, оскільки такі до суду не надані. Крім того, позивач також стверджує, що TOB «ФК «ЄАПБ» уклало договори факторингу, на підставі яких, за їх посиланням, набули права вимоги за кредитним договором з TOB «Маніфою» та ТОВ «Авентус Україна». В підтвердження чого, позивач подав копії договорів факторингу та витяги з реєстру боржників. Проте, відповідач зазначає, що позивач не надав належних та підтверджувальних доказів того, що кредитний договір був укладений відповідно до законодавства про електронні документи, та відсутні докази про перерахування коштів первісному кредитору за отримання права вимоги. Позивач не підтвердив належними доказами наявність заборгованості чи її розмір, обмежившись лише розрахунками, які не можуть бути прийняті судом, за відсутності доказів, які підтверджували факт укладення кредитного договору, виконання первісним кредитором своїх зобов`язань, шляхом перерахування коштів відповідачу та переходу прав вимоги до нових кредиторів Вказане свідчить про необґрунтованість позовних вимог, тому в їх задоволенні слід відмовити. 27.02.2024 р. системою «Електроний суд» надійшла відповідь на відзив та клопотання про долучення доказів. Заперечень на відповідь на відзив до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Судом встановлено, що 23.03.2023р. між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено Договір позики №5356960, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті Україні - гривні. сума позики 13000 грн. Строк позики: загальний строк до 03.06.2023 року (72 днів) тобто до 03.06.2023 р. Основна процентна ставка 3 % на день. 8 квітня 2023р. між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір №6543258, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит в гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір складає): 14 000 грн. Строк кредиту 364 дні. Стандартна процента ставка становить 1,99 % в день. 10 серпня 2023 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №10-08/2023. Відповідно до умов цього договору, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, термін виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за відсотковою ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на отримання яких належить клієнту. Згідно з п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодилися, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором стосовно боржників щодо заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та завірений їхніми печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до реєстру боржників від 10 серпня 2023 року до Договору факторингу № 10-08/2023 від 10 серпня 2023 року право вимоги ТОВ «Маніфою» до [PERSON] перейшло до позивача в розмірі 38792 грн. 24.11.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 24112023. Відповідно до умов договору ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно з пунктом 1.1. Договору факторингу Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за яким настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з пунктом 1.2 Договору факторингу сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором щодо боржників з приводу заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Реєстру боржників від 24.11.2023 до Договору факторингу №24112023 від 24.11.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 34 616,4 грн, з яких: 14 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 616,4 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається в письмовій формі. Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 Закону №2664-III договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити підписи сторін. Відповідно до ст. 12 Закону «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. При цьому у відповідності до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Також ст. 11 цього Закону встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею». Отже, відповідно до цієї норми одним із способів акцептування клієнтом-позичальником пропозиції позикодавця укласти електронний договір є вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст.11 Закону №675-VIII, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. При цьому принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: ч. 1 ст. 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; стаття 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних. Аналогічна норма міститься й у частині першій статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»: юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31.08.2022 у справі №280/4456/20 та від 09.02.2023 у справі №640/7029/19 та від 09.06.2023 у справі 280/4461/20. Тому, твердження відповідача про відсутність доказів, підтверджуючих кредитні зобов`язання між ним та позивачем не отримало підтвердження під час розгляду справи. Крім цього, укладаючи кредитний договір №6543258 від 08.04.2023, сторони домовилися про спосіб його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який 08.04.2023р. о 06:53:05 було введено відповідачем. У судовому порядку недійсним чи розірваним не визнаний, а тому є обов`язковим для сторін. Поряд із цим, суд приходить до аналогічного висновку щодо укладення кредитного договору №5356960 від 23.03.2023, а саме: сторони домовилися про спосіб його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором - b13394. У судовому порядку недійсним чи розірваним договір не визнаний, а тому є обов`язковим для сторін З довідки від 06.02.2024 р. вих. № 2782_24026154423 вбачається, що відповідно до договору №5356960 від 23.03.2023 було успішно перераховано кошти на платіжну картку відповідача № [NUMBER] у сумі 13 000,00 грн. А з довідки від 27.11.2023р. вих. №2808 вбачається, що відповідно до договору №5356960 від 23.03.2023 було успішно перераховано кошти на платіжну картку відповідача № [NUMBER] у сумі 14 000,00 грн. При цьому, відповідач не направив до суду заперечень проти долучення представником позивача доказів у справі. Таким чином, на підставі договору факторингу №10-08/2023 від 10.08.2023, позивач одержав від ТОВ «Маніфою» право вимоги по заборгованості відповідача, що підтверджується договором факторингу №10-08/2023 від 10.08.2023, витягом з реєстру боржників від 10.08.2023 до договору факторингу №10-08/2023 від 10.08.2023, а також на підставі договору факторингу №24112023 від 24.11.2023 позивач одержав від тов «Авентус Україна» право вимоги по заборгованості відповідача, що підтверджується договором факторингу №24112023 від 24.11.2023, витягом із реєстру боржників від 24.11.2023 до договору факторингу №24112023 від 24.11.2023. Щодо розміру заборгованості за кредитним договором №5356960 від 23.03.2023, то він підтверджений розрахунком заборгованості за період з 23.03.2023 по 03.06.2023, який складений представником ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», витягом з реєстру боржників до договору факторингу №10-08/2023 від 10.08.2023, розрахунком заборгованості за період з 10.08.2023р. по 31.12.2023р., який складений представником ТОВ «ФК «ЄАПБ». Щодо розміру заборгованості за кредитним договором №6543258 від 08.04.2023, то він підтверджений розрахунком заборгованості за період з 24.11.2023 по 31.12.2023, який складений представником ТОВ «ФК «ЄАПБ». Поряд із цим, вказані розрахунки відповідачем не спростовані, контр-розрахунку суми заборгованості до суду не надано, так само до суду не надано доказів на виконання умов кредитного договору, а тому сумніви в достовірності наданих розрахунків не виникають. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу шляхом перерахування коштів на банківську картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитними договорами із сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак приймається судом до уваги. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договорами кредиту належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та становлять розмір 73 408,40 грн., а відтак позов необхідно задовольнити повністю. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 3 028,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3 028,00 грн.

Outcome: approved