Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

25 квітня 2024 року заявник [PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м.Черкаси із заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , місце народження село Карпилівка, Срібнянського району Чернігівської області, місце смерті м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, яка настала [INFO] . В заяві зазначає, що [PERSON] проживала в м. Сімферополь АРК. Факт смерті підтверджується оригіналом «Свидетельства о смерти» від 17 лютого 2024 року виданим в м. Сімферополі (окупація), фото пам`ятника померлій. У зв`язку з окупацією отримати лікарське медичне свідоцтво українського зразка було неможливо. З метою реєстрації у встановленому законом порядку смерті [PERSON] , заявник звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ), однак заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті, оскільки представлені заявником документи видані невизнаною окупаційною владою та не є підставою для проведення державної реєстрації смерті. Таким чином, заявник не може зареєструвати смерть померлої та реалізувати свої спадкові права. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] та адвокат Дуднік І.О. скерували заяву про розгляд справи без їхньої участі, заяву підтримали та просили її задовольнити. Заперечень на заяву про встановлення факту смерті заінтересованою особою не надано. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до 1 ст.317 ЦПК заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках\~(ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно\~ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 вказаної статті передбачає, що ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Матеріалами справи підтверджується, що заявник [PERSON] є онуком [PERSON] ,\~що підтверджується. Так, відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 15.10.1983 року батьками [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу, у Свідоцтві про народження [PERSON] Серії [NUMBER] батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 17.02.2024 року, виданого Відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , місце смерті: російська федерація, республіка Крим, м. Сімферополь. Відповідно до копії паспорта Серії [NUMBER] , виданого 10.01.1998 року Срібнянським РВ УМВС України в Чернігівській області, місце народження [PERSON] , [INFO] , вказано с. Карпилівка, Срібнянського району, Чернігівської області. Згідно з п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до 1 ст.317 ЦПК заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про\~встановлення\~факту\~народження або\~смерті\~особи\~на території,\~на\~якій\~введено воєнний\~чи\~надзвичайний\~стан,\~або\~на\~тимчасово окупованій\~території\~України,\~визначеній\~такою\~відповідно до\~законодавства,\~розглядаються\~невідкладно\~з дня\~надходження\~відповідної\~заяви до\~суду. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який послідуючими Указами Президента України неодноразово подовжувався та триває і на даний час. 15 квітня 2014 року Верховна Рада прийняла закон, який визначає Автономну Республіку Крим і місто Севастополь як «території, що знаходяться під тимчасовою окупацією». Документом, що підтверджує факт смерті є Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] від 17.02.2024 року, виданого Відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , місце смерті: російська федерація, республіка Крим, м. Сімферополь. На даний час заявник не має можливості зареєструвати факт смерті бабусі. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Згідно частини 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі порушення його положень, державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. За приписами ч. 2 та ч. 3 ст. 9 цього Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. За частиною 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі - встановлення факту смерті на окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду України з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права (справи проти Туреччини, Молдови та Росії). Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» зазначив, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Також, суд враховує, що, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». При цьому, за логікою вищезазначених рішень, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тобто, документи видані органами чи установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статтею 317 ЦПК України. Суд зауважує, що м. Сімферополь, входить до переліку тимчасово окупованих територій України, а відтак аргументи заявника щодо неможливості отримання свідоцтва про смерть та неподання заяви про державну реєстрацію смерті його бабусі, суд вважає такими, що заслуговують на увагу. З огляду на наведене, суд приймає до уваги: копію Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 17.02.2024 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , місце смерті: м. Сімферополь, та визнає його в даному випадку достатніми доказами на підтвердження факту смерті [PERSON] . Дослідивши всі надані докази, які підтверджують факт смерті [PERSON] , суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до\~п.4 ст.317 ЦПК України\~рішення суду підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved