Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який в подальшому уточнила, про позбавлення батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи тим, що вона є рідною тіткою [PERSON] , [INFO] , по лінії матері дитини. У травні 2016 року дівчинка переїхала жити до неї, так як її мати [PERSON] захворіла і була направлена на лікування, а батько [PERSON] на той час не мав заробітку та не міг утримувати дитину, у зв`язку з чим вона була для нього тягарем. [INFO] матір дитини - [PERSON] через свою хворобу померла у віці 38 років. Певний час дитина проживала у бабусі [PERSON] у м. Первомайську Миколаївської області, була влаштована на навчання до Первомайської гімназії № 5. В даний час дитина проживає з нею і перебуває повністю на її утриманні. Батько дитини, відповідач [PERSON] , виїхав закордон до Польщі, уникає контакту з дитиною та фінансово їй не допомагає, не цікавиться її навчанням, розвитком тощо, тобто тривалий час не бере участі в утриманні та вихованні дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Вважає, що за таких обставин наявні підстави для позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнення на її утримання аліментів. Ухвалою суду від 02.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі; призначено підготовче засідання на 30.11.2023 року; роз`яснено порядок та строк подачі відзиву, відповіді на відзив, пояснень щодо позову, доказів тощо. Крім того, ухвалою від 02.11.2023 року про витребування доказів зобов`язано третю особу надати суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відповідача щодо його доньки [PERSON] 17.11.2023 року на виконання зазначеної ухвали представник третьої особи надав суду відповідний висновок. 30.11.2023 року через систему «Електронний суд» представник відповідача - адвокат Сіхарулідзе Д.Г. подав відзив на позов, у якому зазначив, що відповідач позов не визнає, оскільки не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, цікавиться життям дитини, матеріально її утримує, на підтвердження чого надав суду скріни переписки у телефонному режимі та копії квитанцій про перерахування у період 2021-2023 років коштів [PERSON] , яка опікувалася в той час його донькою [PERSON] . Зазначив, що між ним та рідною тіткою дівчинки існувала домовленість про те, що дитина буде жити з нею та рідною бабусею, тому що він виїхав на заробітки закордон, а тому не міг самостійно доглядати за донькою. За таких обставин просив відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутні визначені законом підстави позбавлення його батьківських прав. 30.11.2023 року підготовче засідання було відкладено на 19.12.2023 року з метою надання позивачці часу для ознайомлення з відзивом на позов. 19.12.2023 року у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 18.01.2024 року для уточнення позивачкою позовних вимог. 15.01.2024 року представник позивачки - адвокат Бабкова О.С. подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] саме на користь позивачки. 17.01.2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача надав додаткові письмові пояснення у справі, в яких висловив свої заперечення проти висновку органу опіки та піклування, посилаючись на те, що він складений лише з урахуванням думки позивачки, батька не було запрошено для дачі будь-яких пояснень, а обставини справи були досліджені поверхово та однобічно. Будь-яких інших заяв по суті справи, клопотань, доказів сторонами не подано. Ухвалою суду від 18.01.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представниця позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Так, позивачка [PERSON] пояснила суду, що є рідною тіткою [PERSON] , яка після смерті своєї матері проживає з нею. Відповідач з того часу з дитиною не спілкувався, хоча п`ять років до виїзду закордон жив в м. Одеса. Його родичі також з дівчинкою не спілкуються. Він її не забирав, не відвідував. Приїхав один раз, коли оформляв спадщину після смерті дружини, і затримався на 10 хвилин. Відповідач почав спілкуватися з донькою, лише коли вона попросила подарувати їй телефон на день народження. Він погодився. Вона також намагалася скинути йому фото доньки, але йому не було цікаво. Коли дитина вступала до коледжу, він не цікавився цим процесом. Навчання дівчинки оплачує вона з чоловіком. Відповідач проживає далеко, участі в житті доньки не приймає. Вона не може оформити опікунство, тому що в дитини є батько, однак своєчасно зв`язатися з батьком в разі потреби та для отримання його згоди на вчинення якихось дій вона не може. Після смерті матері дитини вона два роки не могла оформити дитині пенсію, тому що батько не подавав заяви. Представниця позивачки - адвокат Бабкова О.С. в судовому засіданні наголосила на тому, що тривале перебування батька за кордоном, на її думку, є підставою для позбавлення його батьківських прав, тому що він ніколи не був поряд з дитиною. Він не дзвонив, не писав, не спілкувався з нею, оформленням її документів не займався, не цікавився її здоров`ям, навчанням, успіхами, нічого про неї не знає, навіть не приймає участі в судовому засіданні, щоб довести протилежне. Відповідач [PERSON] , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, пояснив суду, що проти позбавлення його батьківських прав заперечує, тому що його обмежене спілкування з донькою викликане обставинами, що склалися в їхньому житті. Так, до смерті дружини вони всі разом проживали в м. Одеса. Після смерті дружини його теща порадила йому не розказувати дитині про смерть матері, щоб не травмувати її і вмовила його на те, щоб дитина переїхала жити до неї в м. Первомайськ, змінила обстановку, навчальний заклад, спілкувалася з двоюрідною сестрою і таким чином легше перенесла стрес. Він на це погодився. Дитина переїхала до бабусі, а він залишився в м. Одесі, де працював. Спілкувався з тещею та позивачкою телефоном, з дитиною мав можливість спілкуватися лише через них. Купив дитині телефон, щоб вона могла з ним спілкуватися, але теща сказала, що телефон не працює і спілкування продовжилося через неї. Дитині постійно підказували, що говорити. Через півроку він приїхав в м. Первомайськ, але нормального спілкування з дитиною не було. Через рік він зустрівся з дитиною, але вона зовсім змінилася, не хотіла його бачити. Здавалося, що дитину налаштували проти нього. Теща до нього відносилася погано. Разом з тим, він допомагав матеріально. Позивачка зверталась до нього, якщо були потреби, він купляв одяг, вони приїжджали до нього в Одесу. Потім він переїхав закордон, влаштувався на роботу, тож спілкування з дочкою обмежене. Але він допомагав дитині фінансово. Про її навчання, друзів, інтереси нічого не знає, тому що донька йому не розповідає. А він не хоче «лізти їй в душу». Вважає, що зараз дівчинка не усвідомлює повністю всього, що відбувається, а коли подорослішає, може переоцінити ситуацію і змінити своє ставлення до нього. В частині стягнення аліментів покладався на розсуд суду. Представник відповідача Сіхарулідзе Д.Г. , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, пояснив суду, що відповідач спілкується з донькою, про що свідчать фото з телефону про їх листування. Він переказує кошти на її утримання, чому також є підтвердження. Коли проживав в Україні, передавав кошти готівкою. Також відповідач видавав нотаріально посвідчену довіреність позивачці для вирішення питань, що стосуються дитини. Він передавав документи, необхідні для вступу дитини на навчання і для отримання нею паспорту. Його особиста відсутність в судовому засіданні не свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків, тож просив відмовити в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав. Також вважав, що вимоги про стягнення аліментів не підлягають задоволенню, тому що вони заявлені не дитиною. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність. Просив вирішити справу на розсуд суду. В подальшому в адресованій суду заяві зазначив, що підтримує позов. Дитина, щодо якої вирішується справа - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що одразу після смерті матері батько перестав жити з нею. Коли мати була жива, батьки жили разом, їй було 8 років. Потім мама захворіла, була в лікарні в м. Одеса. Вони там всі жили. З нею також була бабуся. Останній раз бачила маму в лікарні, після чого її забрала до себе бабуся і сказала, що мама на лікуванні за кордоном. В м. Первомайську вона пішла у гімназію №5. Тато в м. Первомайськ з нею не приїхав. Він приїхав через півроку і прийшов до неї в школу, приніс фрукти, але вона його злякалася, тому що довго не бачила. Потім вона бачила батька, коли він приїжджав оформити їй пенсію, через 1-2 роки. Вона не хотіла з ним спілкуватися. При цьому на неї ніхто не тиснув. Коли їй виповнилось 9 років, тітка подарувала їй телефон. Коли у неї був кнопковий телефон, батько іноді їй дзвонив. Коли вона написала йому у 2021 році, щоб він допоміг їй фінансово, він відповів, що вважав, що вона не хоче з ним спілкуватися, але не відмовився допомогти фінансово. Вона постійно змушена була просила його про допомогу. Сам він такої допомоги не надавав, а іноді ігнорував. Зазначила, що за життя матері вони погано жили, батьки постійно сварилися, якось батько штовхнув маму і вона сильно забилася. Він ще тоді не приділяв їй достатньо уваги, залишав саму, уходив до друзів, пив, а її залишав у сусідів. Хороших спогадів у неї не залишилося. Наразі вона хоче, щоб він від неї відмовився, не хоче мати з батьком нічого спільного, тому що він завдав їй багато болю і кинув. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, думку дитини, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27.05.2008 Кодимською сільською радою Первомайського району Миколаївської області /а.с.22/. [INFO] матір дитини [PERSON] померла у м. Одеса у віці 38 років, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим 19.09.2016 року Первомайським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області /а.с.23/. З травня 2016 року [PERSON] проживала у своєї тітки [PERSON] , яка приходилася рідною сестрою матері [PERSON] , по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Кам`яномостівської сільської ради від 10.10.21023 за № 183 /а.с.10/ та не оспорюється сторонами. Як вбачається з характеристики ВСП «Первомайський фаховий коледж» НУК ім. адмірала Макарова, [PERSON] вступила до закладу у 2023 році за спеціальністю «Право», де навчається на денній формі на контрактній основі, з терміном навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027 року, а її вихованням та навчанням опікується тітка [PERSON] /а.с.28,29/. Крім того, певний час вихованням та навчанням [PERSON] займалася її бабуся [PERSON] , приділяла їй належну увагу, підтримувала постійний зв`язок зі школою, що підтверджується довідкою та характеристикою Первомайської гімназії № 5 Управління освіти Первомайської міської ради від 12.10.2023 року за № 204 /а.с.26,27/, а також піклувалася про здоров`я онуки, що підтверджується Декларацією про вибір лікаря /а.с.25/ та не оспорюється сторонами. Батько дівчинки [PERSON] після смерті матері дитини із нею не проживав, чого не оспорює. З 2019 року виїхав закордон на роботу. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 27.10.2023 року за № 187 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] /а.с.42-45/. З наданих суду квитанцій вбачається, що відповідач перераховував кошти на утримання доньки /а.с.64-70/. Ані бабуся дитини, ані її тітка - позивачка у справі, з якою тривалий час проживає дівчинка, не зверталися раніше з позовом до батька про стягнення аліментів на утримання дитини. Такі обставини свідчать про те, що відповідач не ухилявся від свого обов`язку матеріально утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ч.1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно до абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що він ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивачка та її представниця на підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав посилалися на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, а саме: не цікавиться життям дитини та не піклується про неї, не приймає участі в її вихованні та навчанні. Однак судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Фактично, його обмежена участь у вихованні дитини пов`язана з виїздом закордон на роботу. Позивачка не надала суду доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, або наявності інших обставин, які в силу ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Також судом встановлено, що відповідач матеріально допомагав дитині. З наданих відповідачем доказів вбачається, що він дійсно проживав окремо від дитини, але спілкувався з нею, підтримував зв`язок і надавав матеріальну допомогу. Так, з наданих як позивачкою, так і представником відповідача скринів телефонної переписки вбачається, що батько з донькою спілкувалися /а.с.16-17,62-62/. При цьому така переписка за часом безпосередньо передує зверненню до суду з позовом і може бути створена навмисно для пред`явлення в суд. Крім того, між батьками і дітьми, які проживають разом, також можуть відбуватися і конфлікти, і непорозуміння, обумовлені в тому числі перехідним підлітковим віком та певними життєвими обставинами. У ситуації, що склалася, у відповідача була відсутня можливість проживати разом з дитиною, але сам по собі факт непроживання з дитиною не свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Також з матеріалів справи вбачається, що батько уповноважував позивачку відкривати на його ім`я рахунки і ними розпоряджатися /а.с.18/, тобто між ними була наявна комунікація. Він також надавав копії своїх документів для вирішення певних питань щодо дитини. Оцінюючи відповідно до ст. 89 ЦПК України висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки у сукупності із усіма іншими доказами з врахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про те, що його складено без врахування всіх обставин справи, зокрема без з`ясування причини, за яких відповідач позбавлений можливості спілкуватися з дитиною, без перевірки обставин, які можуть створювати перешкоди відповідачу у виконанні ним своїх батьківських обов`язків, без з`ясування його думки та повідомлення про розгляд такого питання, а також без врахування того факту, що він допомагає дитині матеріально. Також не надано оцінки відносинам між тіткою дитини та її батьком. Зазначений висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. За таких обставин суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він недостатньо обґрунтований, спростований сукупністю досліджених судом доказів та суперечить інтересам дитини (ст. 19 Сімейного кодексу України). Суд також приймає до уваги, що відповідач виявляє бажання піклуватися про свою дитину, спілкуватися з нею та матеріально допомагає по мірі можливості. За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що позбавлення батьківських прав у даному випадку не є доцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які умисно не виконують батьківських обов`язків, а за обставин, що склались, застосовувати такий захід до відповідача не можна, тому в частині позбавлення батьківських прав в задоволенні позову слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд вважає їх законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів згідно до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, як то визначено ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства". При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначенні ст. 182 Сімейного кодексу України. Позивачка, з якою проживає дитина [PERSON] , відповідно до ч.2 ст. 181 СК України має право вимагати стягнення аліментів в судовому порядку, щоб забезпечити дитині гарантоване матеріальне утримання, яке не буде залежати від згоди батька. Відповідач є здоровою, працездатною особою, має постійне місце роботи та має постійний заробіток, про що він сам стверджував у відзиві на позов. В той же час, відповідачем не надано суду заперечень щодо неможливості сплати аліментів в частці від свого доходу, доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали сплату ним аліментів на утримання своєї дитини у частці. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючі матеріальне становище батька дитини, з метою забезпечення умов життя, достатніх для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду з наданим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Необхідно зазначити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в частині позбавлення батьківських прав судові витрати не підлягають відшкодуванню, але за вимогою про стягнення аліментів з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial