Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

25.01.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29.08.2020 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, який посвідчений нотаріусом. Відповідно до умов договору відповідач позичив у позивача 110\~000 грн, що на момент укладення договору за середнім курсом продажу доларів приватним особам Національним банком України є еквівалентним 4000 доларів США, кінцевий строк повернення становить 29.08.2021. [PERSON] свої зобов`язання виконав, проте відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, на неодноразові звернення до нього з вимогою повернути гроші, [PERSON] не відреагував. У червні та вересні 2021 відповідач частково повернув борг, а саме 16.06.2021 повернув 390 Євро, що становить 12\~720,47 грн, 13.09.2021 повернув 490 Євро, що становить 15476,30 грн. Отже, з 14.09.2021 заборгованість за договором позики склала 97279,53 грн, що дорівнює 3064,70 доларів США. Станом на час звернення позивача з позовом офіційний курс долара США до гривні становить 37,5252 грн за 1 долар США, таким чином сума боргу відповідача складає 115\~003,48 грн. Окрім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат та наданий розрахунок, відповідно до якого 3% річних 8166,17 грн, інфляційні витрати 43420,82 грн. у зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача основну суму боргу 115\~003,48 грн, інфляційні витрати 43420,82 грн а 3% - 166\~590,47 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2024 вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом, 29.01.2024, направлено запит відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, а саме до Виконавчого комітету Мартівської сільської ради, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача. Проте, з зазначеного органу відповідь не надійшла з невідомих причин. Відповідно до відповіді №425219 від 29.01.2024 Єдиного державного демографічного реєстру за параметрами « [PERSON] » особу не знайдено. Судом направлено запит до Державної міграційної служби, 04.03.2024 вказаною службою надано відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 05.03.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 29.08.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хоменко А.В. та зареєстрований у реєстрі за №1496. П. 1 договору передбачає, що [PERSON] позичив (взяв у борг) у [PERSON] суму 110\~000 грн. Відповідно до п. 2 договору позики [PERSON] зобов`язався повернути борг у розмірі 110\~000 грн, що на момент укладення договору за середнім курсом продажу доларів приватним особам Національним банком України є еквівалентом суми 4000 доларів США [PERSON] до 29.08.2021. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені грошовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання договору позики передбачає належне виконання позичальником обов`язку повернути позику в порядку, передбаченому ст. 1049 ЦК України. Договір позики є одностороннім, оскільки обов`язки виникають лише у однієї сторони позичальника, а права лише у позикодавця. На позичальника покладається обов`язок повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого роду, що були передані йому позикодавцем. Позичальник зобов`язується також сплатити винагороду (проценти за користування позикою), якщо договір не є безоплатним. Позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики, та сплати процентів за оплатним договором позики. Приписами законодавства встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання ( статті 527-545 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України належне виконання зобов`язання це перед усім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). ст. 509 ЦК України передбачає, що кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, станом на день розгляду справи грошові кошти у повному обсязі не повернуті, проте, [PERSON] вказує, що 16.06.2021 відповідачем повернуто позивачу 390 Євро, що становить 12720,47 грн та 13.09.2021 490 Євро, що становить 15476,30 грн. Отже, сума позики підлягає стягненню з відповідача, в обсязі, який не повернуто у встановлені строки. Разом з тим, вирішуючи питання щодо суми, яка підлягає стягненню суд виходить з наступного. Згідно пункту 1 договору позики, [PERSON] позичив (взяв у борг) у [PERSON] суму 110\~000 грн. Отже, згідно з умовами цього договору, грошові зобов`язання позичальника виражені в національній валюті України - гривні з визначенням грошового еквівалента - долара США. З п. 12 договору вбачається, що сума грошей 110\~000 грн одержана [PERSON] ще до підписання договору, тобто гроші були отримані у гривні. Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено\~надання\~грошей\~в позику в\~національній валюті України, сума заборгованості\~ \~і підлягає\~стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 757/21343/15-ц та від 14.04.2022 у справі №149/696/20. Як вказував позивач відповідач повернув частину грошових коштів, а саме 16.06.2021 -390 Євро, що становить 12720,47 грн та 13.09.2021 490 Євро, що становить 15476,30 грн. Отже, борг відповідача перед позивачем становить 81803,23 грн (110\~000 грн 12720,47 грн 15476,30). Окрім того, суд зазначає, що умовами договору передбачено зобов`язання повернення визначеної суми та не врегульовано питання щодо повернення грошових коштів у сумі, яка еквівалента долару США, не вказано який курс долара США до гривні взятий за основу при укладенні договору, договір містить лише посилання на середній курс продажу долару. За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Так, позивачем заявлені вимоги про стягнення суми, відповідно до ст. 625 ЦК України та надано розрахунок вказаних витрат, з яким суд погоджується частково. Відповідно до наданого розрахунку позивачем нараховано 3% річних та інфляційні витрати за період з 14.09.2021 по 25.01.2024. Проте,\~17.03.2022\~набрав чинності\~ЗУ «Про\~внесення змін\~до Податкового\~кодексу України\~та інших\~законодавчих актів\~України щодо\~дії норм\~на період\~дії воєнного\~стану»,\~яким розділ\~"Прикінцеві\~та перехідні\~положення"\~ЦК України\~ \~доповнено,\~зокрема,\~пунктом 18\~ \~такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Загальновідомим є факт того, що відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Сторонами договору позики визначено, що строк повернення грошових коштів до 29.08.2021, останній раз боргу було повернуто 13.09.2021, після чого відповідачем не виконувались зобов`язання за договором позики. Отже, право на нарахування 3% річних та інфляційних витрат виникло з 14.09.2021. Позивачем проведено розрахунок відповідно до ст. 625 ЦК України, за період до 25.01.2024, тобто розрахунок охоплює період дії воєнного стану. У зв`язку з чим [PERSON] звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України з 24.02.2022, позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період з 14.09.2021 по 23.02.2022. Судом проведено відповідний розрахунок на суму боргу 81803,23 грн за період з 14.09.2021 по 23.02.2022. Три проценти річних розраховуються за формулою: Проценти = Сума боргу ? Процентна ставка (%) / 100% ? Кількість днів/ Кількість днів у році. За період з 14.09.2021 по 23.02.2022 минуло 162 дні, отже 81803,23 грн*3%\\100%*163/365 = 1095,94 грн. Інфляційні нарахування з 14.09.2021 по 23.02.2022 складають 5374.15 грн. Індекс інфляції за весь період = 1.0656960 (вересень 2021 р. року - 101.2%, жовтень 2021 р. року - 100.9%, листопад 2021 р. року - 100.8%, грудень 2021 р. року - 100.6%, січень 2022 р. року - 101.3%, лютий 2022 р. року - 101.6%). Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, пропорційно до задоволених вимог. Так позивачем заявлено вимоги у сумі 166590,74 грн, судом задоволено позов на суму 88273,32 грн, що становить 53% від ціни позову. Отже, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 53%, що становить 882,90 грн (1665,90 грн *53%). На підставі викладеного,

Outcome: partial