Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

05.02.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16.08.2022 Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 344. Також, просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати та проводити судовий розгляд справи за її відсутності. На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 16.08.2022, вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В січні 2024 року шлюбні відносини між ними припинилися, оскільки кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Вважала, що їхня сім`я остаточно припинила існування, тому збереження шлюбу з відповідачем є неможливим та суперечить їхнім інтересам, примирення між ними неможливе. Причиною припинення шлюбних стосунків стала втрата один до одного почуття любові, довіри, взаємоповаги, порозуміння. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дитини між ними у цій справі немає. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.02.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 08.03.2024. 08.03.2024, 09.04.2024 судовий розгляд був відкладений за клопотаннями відповідача, який засобами телефонного зв`язку повідомив, що позов не визнає, а в судове засідання не має можливості прибути у зв`язку з проходженням військової служби. 07.05.2024 належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, просила не відкладати розгляд справи та розірвати шлюб, оскільки заходи примирення не надали результату, а перебування у шлюбі з [PERSON] суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] , який повторно не з`явився в судове засідання, при цьому повідомлявся повістками, направленими рекомендованими листами, що повернулися не врученими з відмітками "за закінченням терміну зберігання" (а. с. 23, 24, 30-41), через SMS-повідомлення на номер телефону [NUMBER] , за яким складалися попередні телефонограми про відкладення судового розгляду (а. с. 45), заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 07.05.2024, не подавав. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі №361/8331/18). Виходячи з того, що відповідач [PERSON] мав достатньо часу для того, щоб подати відзив на позовну заяву та відповідні докази, але не скористався своїм правом, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з урахуванням висловленої ним позиції щодо не визнання позову. У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , підтверджується, що сторони перебувають у шлюбі з 16.08.2022, мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 6, 7). З копії паспорта № [NUMBER] від 21.11.2022, витягу з реєстру територіальної громади № 2022/002061828 від 14.12.2022, витягу № 60 від 05.02.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, вбачається, що позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] , має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 4, 8). З копії паспорта [NUMBER] , інформації ГУ ДМС України в Харківській області від 07.02.2024, вбачається, що відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 5, 15, 16). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З позовної заяви слідує, що після фактичного припинення сторонами шлюбних стосунків подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. За змістом встановлених судом обставин, фактично сторони припинили шлюбні стосунки, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дитини між сторонами у цій справі немає. За таких обставин, оскільки позивач у заяві наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач відзив проти позовної заяви не надав, а лише засобами телефонного зв`язку висловив свою незгоду з позовом без будь-якого обґрунтування, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 грн 20 коп.

Outcome: approved