Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0024/82/0497883 від 23.01.2018 в розмірі 91694,74 грн та понесені судові витрати - 2684,00 грн витрат зі сплати судового збору та 17 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.06.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-9, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (Банк) відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників за кредитними договорами на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, у т.ч. за кредитним договором від 23.01.2018 №014/0024/82/0497883, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] .. У результаті вказаного позивач набув право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 23.01.2018 №014/0024/82/0497883. За умовами укладеного Кредитного договору від 23.01.2018 №014/0024/82/0497883, Банк відкрив відповідачу картковий рахунок з кредитним лімітом в розмірі 33337,04 грн, а відповідач зобов`язався повернути використану суму в строк до 23.10.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 49,9 %. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, у порядку, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості станом на 28.09.2023 становить 91694,74 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 30052,63 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 61642,11 грн, які просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою судді відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст.178-180,191,193, ч. 5 ст.279 ЦПК України. 01.01.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Сімчука І.А. надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що подані представником позивача докази не посвідчені належним чином, як того вимагає процесуальний закон, тому такі докази на його думку є недопустимими і не можуть бути прийняті судом до уваги. Крім того вважає, що враховуючи, що кредитний договір заборгованість по якому просить стягнути позивач, є строковим договором у кладеним 23.01.2018 по 23.10.2021, тоді, як заявлена позивачем сума відсотків нарахованих за користування кредитом, нараховувалась поза межами строку кредитування, а саме з 23.10.2021 по 10.01.2023, не підлягають стягненню. Також вважає суму заявлену позивачем у відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн такою, що не відповідає критеріям реальності, необхідності та розумності. Відповідно до ч. 8 ст.178ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст.7, ч. 2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов такого. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Судом встановлено, що 23 січня 2018 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір №014/0024/82/0497883, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок з кредитним лімітом в розмірі 30000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк 45 місяців, а саме до 23 жовтня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитним коштами - з 23 січня 2018 року по 22 лютого 2018 року в розмірі 17,7 % річних, з 23 лютого 2018 року в розмірі 49.9 %.. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується заявою-анкетою позичальника та випискою по рахунку. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0024/82/0497883, сума заборгованості [PERSON] перед банком станом на 26.06.2019 становить 51 065,53, з яких: 30 052,63 - заборгованість за кредитом, в тому числі 3 527,53 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 8477,28 грн - заборгованість за процентами, 12 535,62 грн - пеня. 26.06.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-9, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №014/0024/82/0497883 від 23.01.2018 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] ТОВ «Вердикт капітал» за платіжним дорученням №1 від 26.06.2019 оплатило на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 2254957,83 грн як оплату згідно договору від 26.06.2019 №114/2-9. З наданої суду копії з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 114/2-9 від 26.06.2019 вбачається, що у Реєстрі під № 43 значиться [PERSON] , кредитний договір від 23.01.2018 №014/0024/82/0497883, загальний розмір заборгованості за кредитним договором 38529,91 грн, у тому числі заборгованість за основним зобов`язанням 30052,63 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 8477,28 грн. У свою чергу, між ТОВ «Вердикт Капітал», як Первісним кредитором, та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», як Новим кредитором, 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно з яким Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває в обсязі і на умовах, визначених цим договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору. Відповідно до Акта прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором №10-01/2023, складеного 10.01.2023, первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв Реєстр Боржників. Згідно копії Реєстру боржників від 10.01.2023 вбачається, що у Реєстрі під №5051 значиться [PERSON] , кредитний договір №014/0024/82/0497883, загальний розмір заборгованості за кредитним договором 101 344,53 грн, у тому числі заборгованість за основним зобов`язанням 30052,63 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 61642,11 грн, пеня 9649,79 грн. На підтвердження наявності заборгованості відповідача у розмірі 101344,53 грн позивач у якості доказу надав розрахунок заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023. Згідно наданого розрахунку заборгованості, станом на 28.09. 2023, у [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» станом на таку дату наявна заборгованість у сумі 101344,53 грн, яка включає 30 052,63 грн - заборгованість за тілом кредиту, 61642,11 грн - заборгованість за відсотками, 9 649,79 грн - пеня. Також суду надано виписку про рух коштів за період з 23.01.2018 по 22.01.2019. Надаючи правову оцінку установленим обставинам у цій справі та позовним вимогам, суд виходить з такого. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання відпозичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Предметом договору факторингу згідно ст. 1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Відповідно до положень ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Як вбачається із матеріалів справи, первісний кредитор ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», з яким у відповідача було укладено кредитний договір, свої обов`язки по наданню відповідачу [PERSON] кредитних коштів виконав в повному обсязі. Однак відповідач своїх зобов`язань по в`язаних із поверненням кредитних коштів не виконав, в результаті чого у останнього перед банком утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 26.06.2019 становить 51 065,53 грн. В подальшому між первісним кредитором та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №114/2-9 від 26.06.2019, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив право вимоги до відповідача [PERSON] , який вподальшому було відступлено ТОВ «Коллект Центр» за договором факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр». Згідно наданого розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» станом на 28.09.2023 у відповідача наявна заборгованість у сумі 101344,53 грн, яка включає 30 052,63 грн - заборгованість за тілом кредиту, 61642,11 грн - заборгованість за відсотками, 9 649,79 грн - пеня. Натомість як вбачається із змісту позовних вимог, позивач в позові ставить вимогу про стягнення боргу з [PERSON] в сумі 91694,74 грн, яка включає в себе 30 052,63 грн - заборгованість за тілом кредиту, 61642,11 грн - заборгованість за відсотками, згідно розрахунку заборгованості станом на 28.09.2023. Однак, суд не погоджується із розрахунком заборгованості за відсотками в розмірі 61642,11 грн, оскільки, як встановлено судом, строк дії кредитного договору №014/0024/82/0497883 від 23.01.2018 становить 45 місяців, тобто з 23.01.2018 по 23.10.2021. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови. Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно позиції Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства та вже усталеної судової практики вбачається, що після спливу визначеного договором строку Товариство не має права на нарахування процентів передбачених договором, а має право на отримання грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте таких вимог позивач не заявляв. Окрім цього, доказів, що відбулася пролонгація строку кредитування суду не надано. Однак, ТОВ «Вердикт капітал» нарахувало відповідачу заборгованість за відсотками з 26.06.2019 до 10.01.2023 у розмірі 53164,83 грн, які в подальшому нараховуватись ТОВ «Коллект Центр» з моменту отримання права вимоги з 10.01.2023 по 28.09.2023, хоча мало право нарахування таких відсотків можливе лише за період з 23.01.2018 до 23.10.2021. Як вбачається із кредитного договору №014/0024/82/0497883 від 23.01.2018 процентна ставка на період з 23 січня 2018 по 22 лютого 2018 року складає 17,7% річних; з 23 лютого 2018 до 23.10.2021 року процентна ставка за кредитом застосовується в розмірі 49,9% річних. Вказаним договором також визначено порядок сплати за договором кредиту згідно графіку погашення кредитної заборгованості, який викладено в додатку № 1, що є невід`ємною частиною до Договору №014/0024/82/0497883 від 23.01.2018, де зазначено, що за вищевказаний період відсотки за користування кредитом становлять 39745,37 грн., а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом саме в розмірі, зазначеному в Додатку № 1 до кредитного договру, адже вони були самостійно визначені первісним кредитором саме як проценти за «користування кредитом» в межах строку кредитування. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 014/0024/82/0497883 від 23.01.2018 у розмірі 69798 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 30052,63 грн, заборгованість за відсотками 39745,37 грн. Що стосується твердження представника позивача, викладеного у відзиві на позов про залишення позову без розгляду з підстав не належного посвідчення доказів, суд вважає таке твердження не обґрунтованим та таким, що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, з огляду на те, що такі докази містять відмітку про затвердження, скріплені підписом директора ТОВ «Коллект Центр» та відповідною печаткою. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Відповідно доч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову- на відповідача; у разі відмови в позові -на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із квитанції про сплату судового збору, яка наявна в матеріалах справи, позивачем сплачено 2684,00 грн судового збору. З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову суму судових витрат слід стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2043,06 грн. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач цієї вимоги не дотримався. Ним надано заявку на надання юридичної допомоги №1 від 15.08.2023, відповідно до якої він замовив у Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» послуги по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на загальну суму 17000,00 грн. Однак, позивач не надав суду детальний опис робіт, виконаних адвокатом на заявлену у позові суму 17000,00 грн. Крім того, згідно з п. 2.8 договору №02-01/2023 про надання правової допомоги, укладеному між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» , надання правничої допомоги Клієнту здійснюється партнерами, адвокатами, співробітниками Адвокатського Об`єднання. Між тим, відповідно до ст. 137 ЦПК у цивільному процесі відшкодовуються витрати, пов`язані з правничою допомогою, які надає виключно адвокат. З наданих документів неможливо встановити чи мала статус адвоката особа (особи), яка (які) надавали послуги позивачу за вказаним договором №02-01/2023. Таким чином вимога про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. На підставі статей 525, 627-629, 1054ЦК України та

Outcome: partial