Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Тугай І. М. звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з відповідачки на користь позивача 80000 грн, 500 євро та судові витрати. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 22.05.2023 позивач позичив відповідачці 80000 грн та 500 євро, з кінцевим терміном повернення 28.05.2023, про що свідчить власноручно написана нею письмова розписка. У зазначений строк і до цього часу відповідачка не повернула борг та ухиляється від виконання боргових зобов`язань. Представник позивача в поданій суду заяві просив справу розглянути без участі сторони, позов підтримав і просив його задоволити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, в поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що 22 травня 2023 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали договір позики, згідно якого відповідачка позичила у позивача 80000 грн та 500 євро, які зобов`язалася повернути до 28.05.2023, що підтверджується оригіналом письмової розписки. У зазначений строк та до цього часу відповідачка не повернула позивачу борг. Вказані обставини відповідачкою не заперечувались. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.01.2017 у справі № 6-2789цс16. Ця правова позиція залишилася незмінною у практиці Верховного Суду та враховується судом у рамках розгляду цієї справи згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Суд також ураховує правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц, відповідно до якого суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої ст. 1046 ЦК України, а також частини першої ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідачки 80000 грн та 500 євро боргу за договором позики, яка підлягає до задоволення. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд стягує з відповідачки на користь позивача 1073,60 грн витрат зі сплати судового збору (а.с.3). На підставі наведеного, відповідно до ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved