Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

29.03.2024 року на адресу Казанківського районного суду Миколаївської області надійшла вказана позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис номер 3732, вчинений 29 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» заборгованості за кредитним договором № 200263620 від 05.05.2020 року, який укладено із ПАТ "«БАНК ФОРВАРД» , правонаступником якого є Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» в загальній сумі 37434,51 грн. та стянути з відповідача сплачений позивачем судовий збір. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням вимог законодавства, так як нотаріусом не вжито встановлених законодавством процедур щодо перевірки безспірності суми заборгованості, вважає суму стягнення за виконавчим написам незаконною та необґрунтованою, виконавчий напис вчинений на документі, який не відноситься до документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені, жодних повідомлень та вимог про погашення та наявність заборгованості до позивача від відповідача не надходило, договорів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис нотаріусом, він не укладав. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 01.04.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін по справі. Відповідач Акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД» (далі - АТ «Банк Форвард») надало суду пояснення, згідно яких просило відмовити в задоволенні позовних вимог, так як позивачем не доведено спору про розмір та наявність заборгованості. Від третіх осіб, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М., приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. пояснень щодо позову або відзиву чи будь-яких заяв, клопотань до суду не надходило, що свідчить про відсутність у них заперечень проти позову. У зв`язку з неявкою сторін по справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 29 липня 2021 року , виконавчий напис номер 3732, було вчинено виконавчий напис про стягнення з про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» заборгованості за кредитним договором № 200263620 від 05.05.2020 року, який укладено із ПАТ "«БАНК ФОРВАРД» , правонаступником якого є Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» в загальній сумі 37434,51 грн. Стягнення збогованосты проводиться а перыод 08.03.2021 року по 07.06.2021 року, в тому числі 25455 гри. 47 коп. заборгованість за сумою кредиту, 11379 грн. 04 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 600,00 грн. плата за пропуск мінімальних платежів. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача в розмірі 1100 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 37434,51 грн. Вказаний виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №3732. На підставі виконавчого напису №3732 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. 28.08.2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66643176. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першоюстатті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій встановлюєтьсяЗаконом України «Про нотаріат`та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженимнаказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Згідно з частиною першоїстатті 1 Закону України «Про нотаріат`нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюєтьсяЗаконом «Про нотаріат`та іншими актами законодавства України (частина першастатті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженийнаказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвяченаГлава 14 Закону України «Про нотаріат`та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Статтею 87 Закону України "Про нотаріат"передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.88 Закону України "Про нотаріат"нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Постановою КМ України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно із підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченіПереліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженомупостановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу визнання виконавчого напису № 3732, вчинений 29 липня 2021 року, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так із підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 11.04.2019 року у справі №746/45737/17. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. З позову вбачається, що позивач фінансових справ з ПАТ «Банк Форвард» та АТ «Банк Форвард» не мав, кредитних договорів з вказаними товариствами не укладав, письмових вимог про погашення заборгованості не отримував, вимоги від стягувача про усунення порушення (письмового повідомлення про вчинення виконавчого напису) не отримував, що відповідачем не спростовано. За таких обставин, суд доходить висновку, що стягувачем не дотримано підготовчий етап, який включає повідомлення боржника, що є підставою для визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року та Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/10374/17 від 21.09.2021 року, яка зазначила, що вчинення виконавчого напису на підставі нотаріально не посвідченого кредитного договору є порушенням статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, а отже самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню. Доказів того, що між сторонами було укладено нотаріально посвідчені кредитні договори суду не надано. Крім того, фактом, який свідчить про небезспірність заборгованості за кредитним договором, є та обставина, що розмір заборгованості був визначений самостійно відповідачем, існує в складених відповідачем документах, з якими позивач не ознайомлений, а також не визнані та з ним не узгоджені. Отже, суд приходить висновку, що нотаріус всупереч вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру заборгованості та вчинив виконавчий напис. Як слідує з матеріалів справи, в порушення вказаних вище положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі договору, який нотаріально не посвідчувався та укладення якого заперечується позивачем, а також за відсутності письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику. Інші доводи та обґрунтування позовних вимог також заслуговують на увагу та свідчать про відсутність достатніх законних підстав, які б давали можливість приватному нотаріусу вчинити спірний виконавчий напис, а доказів зворотнього з боку відповідача суду надано не було. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Для обґрунтування правомірності своїх дій як стягувача відповідач АТ «Банк Форвард» повинен був надати суду докази, які стали підставою для нотаріуса для видачі оспорюваного виконавчого напису, оскільки розробка кредитного договору, облік кредитної заборгованості, здійснення відповідних розрахунків такої заборгованості покладено саме на фінансову установу банк, а тому саме він є володільцем і розпорядником вказаної інформації і документів, які повинні бути подані до суду для підтвердження обставин, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень проти позову. В порушення зазначених процесуальних норм права відповідачем не спростовано доводи позивача, що заборгованість є небезспірною, а також не надано інших доказів щодо правомірності своїх дій. Посилання відповідача на недоведеність позивачем наявності спору про розмір заборгованості судом не може бути прийнято до уваги, так як саме звернення до суду з даною позовною заявою вказує на спір між сторонами з приводу заборгованості за кредитами. Доводи відповідача, викладені у поясненні щодо позову, не спростовують вищезазначені висновки, а тому суд їх відхиляє. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене та те, що ані відповідачем, ані третіми особами не було доведено правомірності вчинення оспорюваного виконавчого напису номер 3732, вчинений 29 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з позивача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» заборгованості за кредитним договором № 200263620 від 05.05.2020 року, який укладено із ПАТ "«БАНК ФОРВАРД» , правонаступником якого є Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» в загальній сумі 37434,51 грн., факт наявності укладеного нотаріально посвідченого кредитного договору, факт безспірності заборгованості не знайшли своє підтвердження, є недоведеним факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] , у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач поніс наступні витрати: 1211,20 грн. судового збору, сплаченого за подання позову.

Outcome: approved