Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

В грудні 2023року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в кому просить суд визнати [PERSON] одноособово зобов`язаним за договором позики( безвідсоткової) , укладеним 31 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позову посилається на те, що 19 вересня 2013 року уклала шлюб з відповідачем, який було розірвано 02 лютого 2023 року рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області. В серпні 2017 року відповідач опинився в ситуації, коли мав терміново повернути грошові кошти, яких у нього не було. Батько відповідача вирішив йому допомогти на надати грошові кошти, які необхідно було повернути. Проте, задля виховання у сина відповідальності попросив оформити договір позики на вказану грошову сум між своїм товаришем [PERSON] та позивачкою [PERSON] . Таким чином, 31 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (безвідсоткової), згідно якого остання отримала у позику грошові кошти у розмірі 22 000 дол. США. 30 серпня 2020 року [PERSON] відступив відповідачу право вимоги за договором позики від 31.08.2017 року на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оскільки договорі позики від 31.08.2017 року позивачем було укладено в особистих майнових інтересах відповідача, кошти за вказаним договором були використані відповідачем одноособово, для його власних потреб та не в інтересах сім`ї, вважає, що фактичні права і обов`язки за договором позики виникли тільки у відповідача. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представник позивача надала суду письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу без участі позивача та його представника, за наявними в матеріалах справи доказами. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача надала суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу без участі відповідача та його представника. Позовні вимоги визнала в повному обсязі та заперечувала проти їх задоволення. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 19 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1354 ( а.с.5). 31 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики (безвідсоткової) (а.с.9). Згідно п. 1.1. договору позики позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором , надає позичальнику безвідсоткову позику у сумі 22 000 дол. США, а остання зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Пунктом 2.1. договору позики визначено, що позика надається на строк шість місяців з моменту реальної передачі всієї грошової суми. Пунктом 3.3 договору позики встановлено, що підтвердженням отримання позики позичальником є розписка видана позикодавцю. Пунктом 3.4. договору позики встановлено, визначено, що по закінченню строку , вказаного в п. 2.1. договору, позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути суму позики. Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання, однак , в будь - якому випадку до 31.01.2018 року. 30 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладеного договір відступлення (купівля - продаж) права вимоги, предметом якого є відступлення права вимоги за договором позики ( безвідсоткової) в розмірі 22 000 дол. США від 31 серпня 2017 року (а.с.10). 02 лютого 2023 року рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 08 вересня 2023 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) складено актовий запис № 140 про зміну прізвища [PERSON] , [INFO] на «Райт» ( а.с.4). Верховний Суд України у постанові від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 вказує, що у сімейному праві діє презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя, що не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Таким чином, той з подружжя, хто оспорює презумпцію права спільної сумісної власності, повинен доводити в суді обставини, проти яких заперечує. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Таким чином, боргові зобов`язання перед позикодавцем, несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду в складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду викладеної у постанові від 09.01.2020 у справі №367/7110/14-ц (провадження № 61-12957св19), якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. У постанові від 03.05.2018 р. у справі №639/7335/15-ц Верховний Суд зазначив, що тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той із подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір уклав другий із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дає змогу кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий із подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно використано в інтересах сім`ї. Частиною 6статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3статті 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивачем договір позики від 31.08.2017 року позивачем було укладено в особистих майнових інтересах відповідача, кошти за вказаним договором були використані відповідачем одноособово, для його власних потреб та не в інтересах сім`ї, а тому відповідач є одноособово зобов`язаним за договором позики (безвідсоткової), укладеним 31 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] . Беручи до уваги викладене вище, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідача одноособово зобов`язаним за договором позики (безвідсоткової), укладеним 31 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed