Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Зміст позовних вимог 11 лютого 2024 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд: - стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти за минулий час в розмірі 41800,00 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . З моменту фактичного розпаду сім`ї, позивачка разом із неповнолітнім сином проживає окремо від відповідача, дитину виховує самостійно. Позивачка стверджує, що з [PERSON] було досягнуто згоди про сплату аліментів у розмірі 3000,00 грн щомісячно та, за необхідності, надання іншої цільової допомоги. З квітня 2021 року по травень 2022 року відповідач вчасно та в повному обсязі сплачував аліменти шляхом банківського переказу на картковий рахунок позивачки. Відправником аліментів зазначено [PERSON] - дружина відповідача. З липня 2022 року відповідач в односторонньому порядку зменшив розмір виплат до 1500,00 грн, а з грудня 2022 року по лютий 2024 року виплати носять епізодичний характер Позивачка стверджує, що відповідач участі у вихованні дитини не бере, матеріальну допомогу, яка була обумовлена, не надає, не цікавиться здоров`ям дитини, її успіхами та уподобаннями. На неодноразові звернення до нього, щоб він надав якусь фінансову допомогу він повідомляє, що офіційно ніде не працює, тому кошти на дитину надавати не буде. Позивачка зауважує, що для забезпечення нормальних умов для навчання дитини в школі та позашкільного (додатково) розвитку здібностей дитини, щомісячно вона витрачає чималі кошти на матеріально-технічне забезпечення (книжки, посібники, додаткове обладнання). У зв`язку з високими цінами на електроенергію, газ, комунальні послуги, продукти харчування та предмети першої необхідності, а також взуття і одяг, які необхідно купувати майже кожного сезону, позивачка не спроможна самостійно забезпечити дитину всім необхідним для її нормального розвитку і виховання на належному рівні. Крім того, вона з 01.03.2021 має третю групу інвалідності та згідно з висновком МСЕК може працювати за фахом зі скороченим обсягом робіт. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29 квітня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. У судовому засіданні 02 травня 2024 року позивачка та її представниця підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач не заперечував щодо стягнення аліментів на утримання сина та підтвердив, що до початку воєнного стану у сторін існувала домовленість про сплату аліментів у розмірі 3000,00 грн. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.01.2020, згідно з яким батьком є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Сторони підтверджують, що між ними існувала домовленість про сплату відповідачем аліментів на утримання сина у розмірі 3000,00 грн щомісячно. Випискою про надходження коштів на картковий рахунок позивачки підтверджується, що з квітня 2021 року по травень 2022 року [PERSON] систематично надходили кошти в розмірі 3000,00 грн з призначенням платежу « [PERSON] аліменти». Водночас з червня 2022 року по грудень 2023 року [PERSON] надходили кошти в розмірі 1500,00 грн з призначенням платежу « [PERSON] аліменти», а надходження не мали систематичного характеру. Таким чином, у 2022 році відповідачем сплачено позивачці 22700,00 грн, в 2023 році - 10500,00 грн. З переписки між сторонами у месенджері, дійсність якої відповідачем підтверджено у судовому засіданні, вбачається, що позивачка і у 2022 році, і в 2023 році зверталася до відповідача з проханням сплачувати аліменти на утримання спільного сина у більшому розмірі, ніж 1500,00 грн. Норми права та мотиви суду Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Радою України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Положеннями статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 СК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатними, відомостей про наявність на його утриманні інших осіб матеріали справи не містять, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що сторони мали домовленість про сплату відповідачем аліментів у розмірі 3000,00 грн щомісячно, тобто загальна сума на рік становить 36 000,00 грн. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не виконувалась така домовленість в повному обсязі, а саме ним перераховувались кошти на утримання сина за 2022 рік у загальному розмірі 22700,00 грн; за 2023 рік - 10500,00 грн. Судом встановлено, що позивачкою вживались дії для одержання аліментів з відповідача, однак останній кошти в обумовленому розмірі не сплатив. Отже, аліменти за минулий час складають 41800,00 грн: за 2022 рік 13300,00 грн (36 000,00 грн - 22700,00 грн); за 2023 рік - 25500,00 грн (36 000,00 грн - 10500,00 грн); за січень 2024 року - 3000,00 грн. У зв`язку з викладеним суд доходить висновку про задоволення позовних вимог також і в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти за минулий час у загальному розмірі 41800,00 грн. Щодо судових витрат За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved