Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

18.04.2023 р. представник заявника [PERSON] - адвокат Мельник Л.Г. звернулася до суду з заявою про визнання матері заявника [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна; заінтересована особа: виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, мотивуючи заяву тим, що мати заявника внаслідок психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду та допомоги. 26.04.2024 року ухвалою судді відкрито у справі провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 25.10.2023 року у справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Дніпропетровської Філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». 26.02.2024 року з указаної експертної установи до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 23 від 24.01.2024 року (а. с. 130-133). Ухвалою суду від 26.02.2024\~року провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили суд задовольнити її з підстав наведених у ній. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, та подання, в якому підтримали заяву про визнання [PERSON] недієздатною, враховуючи висновок експерта, та призначення опікуном [PERSON] (а.с.44-46). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності заінтересованої особи, відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, на підставі наявних у суду матеріалів, враховуючи, що учасники скористалися своїми процесуальними правами. Інших письмових клопотань, заяв, заперечень учасники справи суду не надавали. Вивчивши заяву, заслухавши заявника та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За правовою нормою частини першої ст. 295 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Також, згідно з частиною першою статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов`язаних зі станом його або її психічного здоров`я. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-384цс16. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom), та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany)). За практикою Європейського суду з прав людини («Агопян до України»), словосполучення «згідно із законом» пункту 2 статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції по суті робить посилання на національне законодавство та передбачає обов`язок дотримуватися його матеріально-правових та процесуальних норм (див. рішення від 30 вересня 2010 року у справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine)). Судом встановлено, що заявник є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.10.1966 року, виданого Відділом Жовтневого РАГу м.Кривий Ріг (а. с. 9). Заінтересованою особою виконавчим комітетом Тернівської районної у місті Кривому Розі ради надано подання про призначення сина [PERSON] [PERSON] , заявника у справі, її опікуном, у разі визнання останньої недієздатною. У поданні заінтересованої особи вказано, що заявник є пенсіонером, не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, за станом здоров`я може бути опікуном. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який не заперечує протии призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] . [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] .. Разом з батьками проживає син, [PERSON] , [INFO] .. Дружина та син не заперечують проти призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] (а.с. 44-45). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 23 від 24.01.2024 року, [PERSON] виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі судинної деменції, за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Тобто потребує стороннього догляду. Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною, та встановлення над нею опіки, призначивши опікуном її сина [PERSON] , [INFO] . У відповідності до частини 6 статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті, згідно з частиною 7 вказаної статті Кодексу. На підставі викладеного та

Outcome: approved