Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] , внести відомості про позбавлення батьківських прав [PERSON] в актовий запис № 64 від 28 листопада 2011 року про народження [PERSON] , [INFO] в графу « відомості про матір». Просив стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] аліменти на його користь на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів відповідачки, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повнолітнього віку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просив стягнути з відповідачки [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1211 грн 20 копійок. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, щоз відповідачкою по даній справі він перебував в шлюбі, зареєстрованому 18 червня 1996 року у м . Ізюм у відділі реєстрації актів громадянського стану Харківської області, за актовим записом № 114. Шлюб з відповідачкою розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року ( справа № 619/3768/20; провадження № 2/619/1112/20). Від спільного подружнього життя з відповідачкою мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 28 листопада 2011 року Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області, за актовим записом № 62. Донька проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні. Відповідачка після розірвання шлюбу- з 2020 року участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток доньки не надає. Також відповідачка матеріальним забезпеченням свої доньки не цікавиться та не опікується. Акт перевірки житлових умов від 20.12.2023 року та від 12.01.2024 підтверджує факт того, що він - позивач у справі проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] в будинку за адресою: [ADDRESS] . Довідка № 07 від 12.01.2024, видана Комунальним закладом « Безруківський ліцей» Дергачівської міської ради Харківської області підтверджує факт того, що [PERSON] , [INFO] навчається в 5-му класі КЗ « Безруківський ліцей» з 3-го класу по даний час. [PERSON] - дитина з особливими потребами, тому знаходиться на інклюзивному навчанні. Вихованням дитини займається батько [PERSON] . На даний час він один опікується вихованням дитини. Мати дитини знаходиться за межами України та не опікується долею дитини не бере участі в вихованні та розвитку дитини. Після розірвання шлюбу відповідачка виїхала в невідомому для нього напрямку, з донькою не спілкується, участі в її матеріальному забезпеченні, вихованні та гармонійному розвитку не приймає. Відповідачка абсолютно не виконує обов`язки, що покладені законом на матір по відношенню до дитини: не піклується про моральний розвиток доньки, оскільки не проводить часу з нею та навіть не намагається цього робити. Моральний вплив на дитину можливий або безпосередньо через спілкування з дитиною або не прямим впливом, шляхом фінансової участі в вихованні або іншої матеріальної допомоги. Позивач неофіційно працевлаштований, має стабільний дохід. Враховуючи те, що відповідачка зобов`язана утримувати доньку до досягнення нею повноліття, але добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки вона не надає, просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22.01.2024 провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. 22 березня 2024 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність ,просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представником позивача надано до суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутністю, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Не заперечувала проти заочного розгляду справи та постановлення у справі заочного рішення, що суд вважає за можливе. Представник Служби у справах дітей Дергачівської міської ради -третя особа у справі, в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити у відсутність представника та ухвалити рішення на розсуд суду, надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи, повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надавала, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 99-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням того, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, не з`явився у судове засідання, не подав відзив на позов, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебував з відповідачкою [PERSON] в шлюбі, зареєстрованому 18 червня 1996 року у м . Ізюм у відділі реєстрації актів громадянського стану Харківської області, за актовим записом № 114. Шлюб з відповідачкою розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року ( справа № 619/3768/20; провадження № 2/619/1112/20). Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 28 листопада 2011 року Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області, за актовим записом № 62. Донька проживає з позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Відповідачка після розірвання шлюбу- з 2020 року участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток доньки не надає. Відповідачка матеріальним забезпеченням свої доньки не цікавиться та не опікується. Акт перевірки житлових умов від 20.12.2023 року та від 12.01.2024 підтверджує факт того, що позивач у справі проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] в будинку за адресою: [ADDRESS] . Довідка № 07 від 12.01.2024, видана Комунальним закладом «Безруківський ліцей» Дергачівської міської ради Харківської області підтверджує факт того, що [PERSON] , [INFO] навчається в 5-му класі КЗ « Безруківський ліцей» з 3-го класу по даний час. [PERSON] - дитина з особливими потребами, тому знаходиться на інклюзивному навчанні. Вихованням дитини займається батько [PERSON] . На даний час він один опікується вихованням дитини. Мати дитини знаходиться за межами України та не опікується долею дитини не бере участі в вихованні та розвитку дитини. Після розірвання шлюбу відповідачка виїхала в невідомому для позивача напрямку, з донькою не спілкується, участі в її матеріальному забезпеченні, вихованні та гармонійному розвитку не приймає. Відповідачка абсолютно не виконує обов`язки, що покладені законом на матір по відношенню до дитини: не піклується про моральний розвиток доньки, оскільки не проводить часу з нею та навіть не намагається цього робити. Моральний вплив на дитину можливий або безпосередньо через спілкування з дитиною або не прямим впливом, шляхом фінансової участі в вихованні або іншої матеріальної допомоги. Позивач неофіційно працевлаштований, має стабільний дохід. Враховуючи те, що відповідачка зобов`язана утримувати доньку до досягнення нею повноліття, але добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки вона не надає, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Права батьків по відношенню до своєї дитини невід`ємно пов`язані з їх обов`язками, які кореспондують правам та зазначені у ст. 150 СК України. Можливість позбавлення батьківських прав передбачена сімейним законодавством з метою того, щоб батьки, які не виконують своїх обов`язків по відношенню до своєї дитини, не мали права вимагати від дитини виконання обов`язків по відношенню до себе у майбутньому, а також з метою того, щоб дитина могла бути усиновлена іншим батьком, який добровільно, а не через судовий примус, згоден на любов та тягар виховання дитини. Інші правові наслідки, які слідують за позбавленням батьківських прав визначені ст.166 СК України. Всі наслідки направлені на захист дитини від негативного впливу особи, яка через свою поведінку фактично перестала виконувати батьківську функцію та перетворилася на чужу для дитини людину. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 164 СК України: мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 3 від 30.03.2007 зазначив, що: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 26.01.2022 Верховний Суд у складі Першої судової палати касаційного цивільного суду у справі № 203/3505/19, провадження № 61-1435/св21 «Про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів» залишив рішення апеляційного суду без змін та зазначив, що «позбавлення батьківських прав відповідачів відповідає інтересам малолітньої дитини, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а саме тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти». 26 квітня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу про позбавлення батьківських прав (справа №520/8264/19, провадження № 61-19984св21), зазначив, що проживання батька протягом значного часу на території іншої держави без участі у вихованні дітей, піклуванні про них тощо, - достатні підстави для позбавлення його батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Верховний Суд вказав , що «Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке у свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд має розглянути правомірність втручання у право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. Також обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що у свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України. При цьому суди правильно врахували, що такі життєві умови були обрані відповідачем, перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Також суди взяли до уваги, що з моменту розірвання шлюбу з [PERSON] у 2011 році відповідач не проживав із малолітніми дітьми однією сім`єю, а з 2014 року і до сьогодні проживає за межами України, та, відповідно, з вказаного часу не брав та не бере участі у вихованні дітей, не піклується про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, як складову частину виховання.» Відповідно до ч.1-2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Обов`язки по вихованню дитини передбачені ст. 150 СК України, ст.12 закону України «Про охорону дитинства» та конкретно розкриті у першій частині позову, щодо поведінки та відношення Відповідача до їх виконання. При вирішенні даної справи також необхідно враховувати вимоги Конституції України, закону України "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини. Згідно з ч.3 ст. 51 Конституції України: дитинство охороняється державою. Реальною нормою права, яка спрямована на охорону дитинства можна вважати ст. 164 Сімейного кодексу України, яка спрямована на захист дитини від людини, яка через свою поведінку самоусунулася від покладених на неї обов`язків по участі в охороні дитинства власної дитини. За ст. 9 Конвенції про права дитини: в найкращих інтересах дитини, у випадку якщо батьки не піклуються про неї, дитина може бути розлучена з батьками за рішенням компетентного органу. Згідно ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ч. 2 ст. 166 СК України). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки зобов`язані забезпечувати інтереси дитини в житлі, харчуванні, відпочинку, лікуванні тощо. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст. 182 СК України. Позов пред`явлено батьком дитини, що передбачено ст.165 СК України. Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вказаний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved