Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

В вересні 2023р. позивач [PERSON] звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів: ТОВ «Науково-виробнича фірма «Укрспецсервіс», ПАТ «Родовід Банк», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Д.А., в якому просив суд: - зняти арешт, заборону відчуження і припинити розшук щодо транспортного засобу марки «Daewoo» модель «Lanos», 2008р. випуску, колір - сірий, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , що вчинені (накладені) 08 квітня 2020р. у межах виконавчого провадження ВП № [NUMBER] приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Гненним Д.А. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 квітня 2023р. ним було придбано за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 6230/23/000234, спірний автомобіль у попереднього власника [PERSON] . Проте, під час здійснення реєстрації цього автомобіля у відповідному Територіальному сервісному центрі, позивач дізнався, що зазначений автомобіль, згідно постанови третьої особи від 08 квітня 2020р. перебуває під арештом, забороною відчуження та оголошений в розшук третьою особою, в межах виконавчого провадження № [NUMBER], з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва за № 4/255 від 04 травня 2011р. по стягненню з відповідача ТОВ «Науково-виробнича фірма «Укрспецсервіс» на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості по кредиту. При цьому на думку позивача, третя особа отримала недостовірну інформацію про те, що власником спірного автомобіля є відповідач ТОВ «Науково-виробнича фірма «Укрспецсервіс». Враховуючи те, що позивач не був ніколи боржником у виконавчому провадженні, і ним набуто у власність добросовісно спірний автомобіль, який до цього належав на праві власності [PERSON] , позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права власності. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2023р. матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. До судового засідання стороною позивача, було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи, та просить суд позов задовольнити. Відповідачі, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судове засідання представники не з`явилися, відзив на позов відповідачами не подавалися. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що позивач 19 квітня 2023р. придбав за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 6230/23/000234, спірний автомобіль: марки «Daewoo» модель «Lanos», 2008р. випуску, колір - сірий, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , у попереднього власника [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль належав на праві власності відповідачу ТОВ «Науково-виробнича фірма «Укрспецсервіс» з 13 березня 2008р. по 29 травня 2010р. В подальшому, спірний автомобіль було придбано: [PERSON] - 24 червня 2010р., [PERSON] - 26 вересня 2019р., [PERSON] - 16 жовтня 2019р. 08 квітня 2020р. третьою особою було винесено постанову про накладення арешту на спірний автомобіль, з забороною його відчуження та оголошення в розшук, в межах виконавчого провадження № [NUMBER], з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва за № 4/255 від 04 травня 2011р. по стягненню з відповідача ТОВ «Науково-виробнича фірма «Укрспецсервіс» на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості по кредиту, оскільки за відомостями третьої особи спірний автомобіль належить направі власності відповідачу ТОВ «Науково-виробнича фірма «Укрспецсервіс». Судом встановлено, що виконавче провадження № [NUMBER], з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва за № 4/255 від 04 травня 2011р. по стягненню з відповідача ТОВ «Науково-виробнича фірма «Укрспецсервіс» на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості по кредиту було завершено 17 червня 2021р. на підставі п. 7) ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Протягом всього часу розгляду справи в суді, судом не встановлено, що позивач є стороною (боржником) виконавчого провадження, в межах примусового виконання якого було накладено арешт на його автомобіль. Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги, в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту особою цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України висловлених у справі № 6-26цс13 від 15 березня 2013р., вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 536,8 грн. з кожного.

Outcome: approved