Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, зазначивши, що [INFO] в с.Кропивня Коростенського району Житомирської обалсті помер її рідний дядько, по лінії батька, [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. Після звернення до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав, було встановлено, що відсутні правовстановлюючі документі (свідоцтво про народження батька заявниці) на підтвердження її родинних зв`язків з спадкодавцем [PERSON] . Просить встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON] , який помер [INFO] , як племінницею та дядьком та визначити їй додактовий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В судовому засідання позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи у відсутність його представника, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавшт позивача, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: У відповідності до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення родинних відносин між фізичними особами. Ч.1 ст.316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Судом встановлено, що [INFO] в с.Кропивня Коростенського району Житомирської обалсті помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. При зверненні до нотаріальної контори, позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не було надано документів на підтвердження родинних відносин з спадкодавцем. З копії свідоцтва про народження позивача вбачається, що її батьками були: [PERSON] та [PERSON] . Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище на Корбут. З інформаційних листів Державного архіва Житомирської області вбачається, що у книзі реєстрації актових записів про народження по Кропивницькій сільраді Володарсько-Волинського району Житомирської області за 1944 рік зазначено, що [PERSON] народився [INFO] , батько: [PERSON] , мати [PERSON] ; записи про народження [PERSON] не виявлені. З даних довідки Ставищенського старостинського округу №85 від 17.05.2023 року слідує, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , був зареєстрований на проживав в [ADDRESS] , був зареєстрований та прожива один. У відповідності до вимог ст.ст.234, 256, 258 ЦПК України, роз`яснень п.1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає справи про встановлення факту за наявності певних умов: згідно з законом факт породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Системний аналіз вищевикладених норм ЦПК дає суду підстави для висновку про те, що справам окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, притаманні такі ознаки, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження, конкретна мета встановлення факту, а також його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Тобто, заявник повинен надати докази того, що станом на час розгляду справи встановлення певного факту має юридичне значення для його суб`єктивних матеріальних прав. Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. N7 "Про судову практику у справах про спадкування" якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду, особа може звернутися до суду за захистом своїх прав лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до ст.1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Верховний Суд України в листі від 01.01.2012 року Про Судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом). При цьому, до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Ст.318 ЦПК України передбачає, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість встановлення такого факту інакше як в судовому порядку. Позивач вказує що є спадкоємцем до майна померлого [PERSON] , який є її рідним дядьком по лінії батька. Однак суду не даного жодного доказу того, що позивач та покійний [PERSON] є родичами. Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями "родичі", "родинні стосунки" охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення. Проте, таких доказів суду не надано. Разом з тим, суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження. Відповідно до ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.5 ст.81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, суд критично ставиться до письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] оскільки свідки лише вказали про те, що [PERSON] являється братом [PERSON] , натомість вказані пояснення не мають жодної конкретири (відомості про місце проживання [PERSON] , факт спілкування між братами, ведення переписок, проведення спільно відпочинку, тощо). Отже, заявник не довів, факту родинних відносин між нею та померлим [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог позивача про встановлення факту родинних відносин слід відмовити. Оскільки вимога про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є похідною, а відтак також задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed