Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

14.07.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про визнання недійсними пунктів договору. Позов мотивований тим, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 05.07.2021 року було укладено електронний договір №4422241 про надання споживчого кредиту на строк 30 днів, сума якого складала 20 000,00 грн. Дата повернення кредиту вказана в Графіку платежів. Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено в порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору. Кредит в сумі 20 000,00 грн він отримав шляхом зарахування коштів на платіжну картку. 04 липня 2021 р. позивачем було внесено оплату на рахунок Кредитора в розмірі 5 700,00 грн. зв?язку з цим відповідно до п. 1.4 та 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту на 30 днів (до 03.09.2021 р.) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 03 вересня 2021 р. відбулася автоматична пролонгація договору на 90 днів. У подальшому 19 вересня 2021 р., 07 жовтня 2021 р. та 16 листопада 2021 р. мною була внесена оплата на рахунок кредитора в розмірі 4 510 грн, 1 000 грн та 2 000 грн, відповідно. Пп. 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особи без окремої згоди Споживача. Таким чином, між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» був укладений Договір факторингу № 03-05/2022 згідно з умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Станом на дату подачі позовної заяви заборгованість позивача складає 20 000 грн - тіло кредиту, 38 090,00 грн - нараховані проценти, а разом - 58 090,00 грн. Виходячи з наведеного вище, вважає п. 1.5.1., 1.5.2., 3.1. Договору № 4422241 про надання споживчого кредиту від 05.07.2021 р. такими, що суперечать актам цивільного законодавства та принципу добросовісності, наслідком включення даних пунктів до умов Договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. А тому просив, взнати недійсними пункти 1.5.1, 1.5.2 та 3.1 Договору №4422241 від 05.07.2021 року. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.07.2023 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 28.11.2023 року було залучено до участі у даній справі в якості третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авентус Україна». В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами, третьою першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, судом встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 05.07.2021 року було укладено електронний договір № 4422241 про надання споживчого кредиту на строк 30 днів, сума якого складала 20 000,00 грн. Дата повернення кредиту вказана в Графіку платежів. Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено в порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору (а.с. 6-10). Ухвалою суду від 28.11.2023 року було залучено до участі у даній справі в якості третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авентус Україна». Клопотань від позивача про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авентус Україна» в якості співвідповідача не надходило. Кредитним договором в п. 1.5.2. передбачено знижену процентну ставку 0,95 %, що застосовується за умови, якщо Споживач у межах строку, визначеного п. 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв?язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою: У свою чергу, п. 1.5.1. Договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача відповідно до п. 4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. Відповідно до п.4.2.2. Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: - перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або - протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства info@creditplus.ua (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений Споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом. Відповідно до п.4.2.4. У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту (як це сталось у даному випадку), новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в пп.4.2.2 цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті. Згідно з п. 4.3.1 Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. п.4.3.2. передбачено: Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2. Договору. Варто зазначити, що Споживач повідомлявся в Особистий кабінет щодо наявності заборгованості та продовження строку кредиту відповідно до п.4.3.1. На підтвердження зазначеного надаємо копію відповідного листа. Пунктом 3.1 договору № 54422241 від 05.07.2021 року погоджено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». 03.05.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» був укладений Договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач просить визнати недійсними п. 1.5.1., 1.5.2., 3.1. Договору № 4422241 про надання споживчого кредиту від 05.07.2021 р, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» (у редакції від 14.04.2021). Разом з тим, позивачу було відомо про те, що реальна річна процентна ставка складає 24079,41 % річних, як це вказано у додатку №1 кредитного договору, який також долучено до позовної заяві (а.с. 6). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема, позивачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С338544 (а.с. 8). Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір з [PERSON] не був би укладений. Позивач ознайомлений з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживче кредитування (Додатком № 1), який містив інші відомості, ніж ті, які містяться в матеріалах справи, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції чинній на час укладення договору, споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції чинній на час укладення договору, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» в редакції чинній на час укладення договору, накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції чинній на час укладення договору, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції чинній на час виникнення укладення договору, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону в редакції чинній на час укладення договору, передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Позивач, ознайомившись зі змістом кредитного договору, паспортом споживчого кредиту, додатком № 1 до договору, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання щодо спірних умов договору не заявляв, виконав умови для застосування зниженої процентної ставки та вніс вчасно платіж в рахунок погашення заборгованості. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктом 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо за результатами розгляду справи факту порушення у зв`язку з укладенням договору прав та охоронюваних законом інтересів позивача не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013рокув справі №6-94цс13). Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З врахування вищенаведеного суд доходить висновку, що доводи позивача є необґрунтованими, свідчать про неправильне, довільне тлумачення норм матеріального права та переоцінку фактичних обставин справи в свою користь, а тому в задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі. А тому суд прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, з огляду на що слід відмовити в їх задоволенні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати, в тому числі, витрати на правову допомогу слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed