Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

Представниця АТ «ПУМБ» Киричук Галина Миколаївна звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як вказує представниця позивача, 16 березня 2020 року між відповідачем та АТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір № 2001573693801, умовами якого було передбачено, що кредит надано відповідачу у сумі 36000,00 грн. Також, 28 вересня 2020 року між відповідачем та АТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір № 1001691471801, умовами якого було передбачено, що кредит надано відповідачу у сумі 35000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договорами виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредити у розмірі встановленому договорами. Однак [PERSON] у порушення умов кредитування не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 31 грудня 2023 року за кредитним договором № 2001573693801 у відповідача виникла заборгованість в сумі 58805,49 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 35931,69 грн, та заборгованості за процентами - 22873,80 грн. Крім того у [PERSON] станом на 31 грудня 2023 року за кредитним договором № 1001691471801 виникла заборгованість в сумі 37201,94 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 20641,08 грн, заборгованості за процентами - 3,85 грн, та заборгованості за комісією - 16557,01 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді від 28 лютого 2024 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 27 березня 2024 року. 27 березня 2024 року ухвалою суду позов залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків. Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року постановлено продовжити розгляд справи та призначено судове засідання на 29 квітня 2024 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справи без участі їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 2-5). Відповідач у судове засідання 27 березня 2024 року та 29 квітня 2024 року не з`явився, про місце, дату і час судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв (а.с. 76, 94). Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подав, будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 16 березня 2020 року [PERSON] підписав Заяву № 2001573693801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (звор. а.с. 12). Також, 16 березня 2020 року [PERSON] підписав Паспорт споживчого кредиту (Паспорт № 1 ), в якому зазначено, що сума кредиту становить 15000,00 грн (а.с. 13). Також, у Паспорті № 1 зазначено, що строк кредитування становить 12 місяців, зі спливом якого строк продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Крім того у Паспорті № 1 визначено, що процентна ставка становить 47,88% річних. Також 28 вересня 2020 року [PERSON] підписав Заяву № 1001691471801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (звор. а.с. 11). Згідно умов вказаної заяви, сума кредиту становить 35000,00 грн зі строком кредитування 36 місяців, розмір процентної ставки - 0,01% річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99%. В цей же день, 28 вересня 2020 року, [PERSON] підписав Паспорт споживчого кредиту (Паспорт № 2 ), в якому зазначено, що сума кредиту становить 35000,00 грн, строк кредитування - 36 місяців, процентна ставка - 0,01% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 2,99% (а.с. 12). До позову додано Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 12 червня 2019 року) з додатками до неї та Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 12 серпня 2020 року) (звор. а.с. 29-35). Вказані документи не містять підпису відповідача [PERSON] . Згідно платіжної інструкції № TR.44538287.60501.8810 від 28 вересня 2020 року, АТ «ПУМБ» перерахувало [PERSON] 35000,00 грн кредиту за кредитним договором № 1001691471801 від 28 вересня 2020 року (а.с. 40). Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001573693801, [PERSON] було встановлено кредитний ліміт в сумі 15000,00 грн, який неодноразово було підвищено (звор. а.с. 39). 16 червня 2021 року відповідачу було підвищено кредитний ліміт до 36000,00 грн. Також, позивачем були надані виписки по рахунку [PERSON] за кредитними договорами № 1001691471801 та № 2001573693801 (звор. а.с. 44-48, звор. а.с. 48-53). Згідно з наданим розрахунком заборгованості за кредитним договором № 1001691471801 від 28 вересня 2020 року, у відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 20641,08 грн, за відсотками - 3,85 грн, та за комісією - 16557,01 (звор. а.с. 40, 41, 42). Також, відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2001573693801 від 16 березня 2020 року, у відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 22873,80 грн та за відсотками - 35931,69 грн (а.с. 43, 44). 02 січня 2024 року [PERSON] було направлено письмову вимогу (повідомлення) про виконання зобов`язань за кредитними договорами № 1001691471801 та № 2001573693801 (а.с. 36, 37). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Банк свої зобов`язання за кредитними договорами виконав. Однак у порушення умов кредитних договорів, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаними договорами не виконав. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України). Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Тобто судом установлено, що відповідачем було порушено свої зобов`язання перед позивачем за умовами кредитного договору. Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). З огляду на наведені норми права позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками є обґрунтованими. Водночас в частині вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією суд вважає за необхідне зазначити наступне. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» (далі також - Закон України № 1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року. За статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21), У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19). У даному випадку умовами кредитного договору № 1001691471801 позивачем визначено розмір комісії з обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1046,50 щомісяця та у примітках визначено, що зміст послуги банку визначається у ДКБО. Тобто кредитний договір взагалі не містить переліку послуг, які надаються банком та за які передбачена щомісячна комісія в розмірі 2,99%. Таким чином, на думку суду, пункт кредитного договору № 1001691471801 від 28 вересня 2020 року, яким передбачено сплату позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 % щомісячно від суми кредиту (1046,50 грн), є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимога позовної заяви про стягнення комісії за кредитним договором № 1001691471801 в сумі 16557,01 грн задоволенню не підлягає. Окрім того суд зазначає, що надані стороною позивача докази, а саме: Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 12 червня 2019 року) з додатками до неї та Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 12 серпня 2020 року), не містять підписів відповідача. У зв`язку із зазначеним вказані докази не можна розцінювати як частину кредитних договорів, а тому у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір комісії за кредитним договором № 1001691471801. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором № 2001573693801 від 16 березня 2020 року в сумі 58805,49 грн, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту - 22873,80 грн, за відсотками - 35931,69. Також, судом встановлено, що у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором № 1001691471801 від 28 вересня 2020 року в сумі 20644,93 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 20641,08 грн та за відсотками - 3,85 грн. Суд приймає до уваги розрахунки заборгованості, надані позивачем, оскільки відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості для спростування доводів, на які посилається позивач. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1001691471801 в сумі 20644,93 грн та за кредитним договором № 2001573693801 в сумі 58805,49 грн, а всього - 79450,42 грн. Щодо судових витрат До поданого позову додана платіжна інструкція № 55 від 12 лютого 2024 року про сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн (а.с. 1). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по даній справі в розмірі 2422,40 грн було зараховано до Державного бюджету України (а.с. 62). Також, згідно платіжної інструкції № 000010447 від 29 березня 2024 року, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 83). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, судовий збір по даній справі в розмірі 2422,40 грн було зараховано до Державного бюджету України (а.с. 87). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна заява в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 2001573693801 підлягає задоволенню в повному обсязі, судовий збір за платіжною інструкцією № 55 необхідно стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» в розмірі 2422,20 грн. Також, у зв`язку з частковим задоволенням позовної заяви в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 1001691471801, а саме на суму 20644,93 грн, що становить 55,49% від заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2020 року, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір за платіжною інструкцією № 000010447 в розмірі 1344,19 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у виді судового збору на загальну суму 3766,59 грн. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial