Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , посилаючись на наступне. Шлюб між ним та відповідачкою по справі було зареєстровано 19 серпня 2022 року Шацькою селищною радою Волинської області. Від шлюбу дітей не мають. Фактичні сімейні відносини існували ще до офіційної реєстрації шлюбу з липня 2019 року. Вони проживали з липня 2019 року в Києві, в жовтні 2021 року переїхали в Луцьк, де й проживали на момент вторгнення російської федерації. З червня 2022 року проживали у Шацьку Волинської області, де й зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу відносини стали погіршуватись. В березні 2023 року вони знову переїхали до столиці. Однак, в травні 2023 року він пішов від відповідачки. І з того часу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, де проживає відповідачка йому невідомо, однак, місце її реєстрації в м.Нікополі. За таких обставин звернувся до суду. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення сторін.Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.28-29). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач, будучи належним чином повідомленоюм про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву не скористалась, хоча, судову повістку разом з пакетом документів отримала особисто (а.с.31). Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно зі ст.105, 110 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї стали неможливим. Відповідно до ч.2 та ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб між сторонами по справі було зареєстровано 19 серпня 2022 року Шацькою селищною радою, про що видане свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] (актовий запис 41) (а.с.13). Від шлюбу дітей не мають. Фактичні сімейні відносини між сторонами по справі існували ще до офіційної реєстрації шлюбу з липня 2019 року. Сторони проживали з липня 2019 року в Києві, в жовтні 2021 року переїхали в Луцьк, де й проживали на момент вторгнення російської федерації. З червня 2022 року проживали у Шацьку Волинської області, де й зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу відносини стали погіршуватись. В березні 2023 року сторони знову переїхали до столиці. Однак, з травня 2023 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Оскільки сторони не виявили бажання примиритись, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved