Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.08.1980 Відділом обліку розподілу житлової площі Виконкому Київської міської ради їхньому батьку [PERSON] видано ордер на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 42,23 кв. м. Квартира надана в користування [PERSON] та членам його родини, яка на той час складалась з: позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] та їхньої матері [PERSON] . Після народження доньки [PERSON] відповідач [PERSON] також зареєструвала останню за вказаною адресою. На даний час у квартирі зареєстровані позивач, а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Проте, з 2000 року ані відповідач, ані її донька у вказаній квартирі не мешкають, не беруть участі в утриманні та облаштуванні вказаної квартири, не сплачують за комунальні послуги, їхніх особистих речей у помешканні немає. На сьогоднішній день місце мешкання відповідачів позивачу не відоме. Позивач зазначає, що реєстрація відповідачів у вказаній квартирі порушує його право на вільне розпорядження і користування майном. У зв`язку з наведеним просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 01.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що ордер на вказану квартиру був наданий батьку позивача та членам його родини, до якої входили позивач та відповідач [PERSON] . Після одруження [PERSON] виїхала зі спірної квартири та весь час мешкає в іншому місці разом зі своєю донькою [PERSON] , другим відповідачем у справі. Особисті речі відповідачів у спірній квартирі відсутні, останні не беруть участі в утриманні квартири [ADDRESS] . Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача та проживає у квартирі [ADDRESS] . Їй відомо, що відповідачі тривалий час не мешкають за адресою: [ADDRESS] , та останній раз вона бачила [PERSON] приблизно у 1996 році. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачем та відповідачем [PERSON] та їх батьками вона знайома з дитинства. Їй відомо, що відповідач [PERSON] після реєстрації шлюбу з`їхала від батьків та з того часу у квартирі [ADDRESS] не проживає, її доньку ніколи не бачила. [PERSON] , допитаний у якості свідка у судовому засіданні, пояснив, що працює двірником протягом 30 років за адресою мешкання позивача та товаришує з останнім. Йому відомо, що за хворими батьками доглядав [PERSON] , відповідачів ніколи у к вартирі не бачив, [PERSON] живе один. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 22.08.1980 Відділом обліку розподілу житлової площі Виконкому Київської міської ради їхньому батьку [PERSON] видано ордер на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 42,23 кв. м. Квартира надана в користування [PERSON] та членам його родини, яка на той час складалась з: позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] та їхньої матері [PERSON] . Як вбачається з інформаційної довідки Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації за №104-2451 від 22.03.2024, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з відповіддю начальника Обслуговуючої дільниці № 505 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» [PERSON] та [PERSON] з заявами щодо користування квартирою [ADDRESS] до обслуговуючої дільниці не звертались. За інформацією Оболонського УП ГУНП у м. Києві, наданою 14.11.2023 у відповідь на заяву [PERSON] , в управлінні поліції відсутня інформація щодо звернення [PERSON] та [PERSON] з заявами щодо усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] . За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ордер по суті є правоустановчим документом індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Статтею 63 ЖК України передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, як кожний окремо так і в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що існують підстави для визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , а отже позовні вимоги, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved