Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до суду з позовом про стягнення відповідачки [PERSON] - 26 406 грн. 35 коп. боргу за спожиту теплову енергію, 1 420 грн. 60 коп. суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 1 109 грн. 38 коп. три проценти річних та судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп. Мотивуючи свої вимоги тим, що в опалюваних сезонах 2018-2020 позивач здійснював постачання теплової енергії, зокрема, до будинку [ADDRESS] . На ім`я боржника, відповідального квартиронаймача, було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для розрахунків за надані послуги теплопостачання та було видано розрахунковий документ, по якій боржник повинен виконувати оплату. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину №748, виданого 02.12.2021 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сазоновою М.Б. Позивач надав теплову енергію за період з 01.02.2018 по 31.12.2020 на суму 30 480 грн. 26 коп., за яку відповідачка не сплатила, отже не виконала своїх зобов`язань в повному обсязі, чим завдано позивачу матеріальну шкоду. Надіслане відповідачу попередження залишилося без задоволення та відповіді. Ухвалою суду від 27.02.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до квартири [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону. Позивач в своєму позові зазначає, що на ім`я [PERSON] відповідального квартиронаймача, було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для розрахунків за надані послуги теплопостачання та було видано розрахунковий документ, по якій боржник повинен виконувати оплату. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину №748, виданого 02.12.2021 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сазоновою М.Б. Позивач здійснював постачання теплової енергії до вищевказаної квартири в період з 01.02.2018 по 31.12.2020 р., що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Однак, відповідачем оплата послуг за надану теплову енергію не здійснювалась, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, з урахуванням перерахунку, яка становить, 28 936,36 грн., яка складається з: основного боргу за надані послуги - 26 406,35 грн., трьох відсотків річних 1 109,38 грн., сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції - 1420,63 грн. Відповідачем борг не погашено, спір не урегульовано. Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 вказаного Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Приписами статті 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України. Статями 68, 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 20 червня 2012 року по справі № 6-68цс12, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Приймаючи до уваги те, що відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії, та враховуючи неналежне виконання нею зобов`язань, позов підлягає задоволенню. 29 січня 2021 ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» було подано до Ленінського районного суду м. Миколаєва заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 26 406 грн. 35 коп., а також 1 839 грн. 51 коп. суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 1 109 грн. 38 коп. три відсотки річних та 227,00 грн. судового збору. Ухвалою суду від 01.03.2021 р. у справі №489/628/21, у видачі судового наказу було відмовлено з причин того, що [PERSON] помер. У відповідності до ст. 166 ЦПК України, у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. Згідно з п. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувану не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Outcome: approved