Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

Позивач ставить питання про зняття арешту майна боржника [PERSON] згідно постанови про арешт майна боржника по ВП №27303866від 21.06.20211 року та згідно постанови про арешт майна боржника по виконавчому провадженню №33416194 від 04.04.2012 року та просить зняти арешт з майна [PERSON] , а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] завершені та знищені за закінченням терміну зберігання, наявність накладеного арешту на майно боржника позбавляє його права користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Представник позивача подав письмову заяву про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 1 квітня 2024 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до судового розгляду на 3 травня 2024 року. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.23). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на вказану квартиру накладений арешт згідно постанови державного виконавця Зарічного ВДВС СМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА№580725 від 30.07.2008 року та постанови державного виконавця Ковпаківського ВДВС СМУЮ про арешт майна боржника АА№525502 від 19.09.2008 року (а.с.23-24). Згідно відповіді Зарічного відділу ДВС у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №133919 від 20.11.2023 року, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №27303866 за виконавчим листом 1806/2-798 від 18.05.2011 року виданого Зарічним районним судом м. Суми. 18.07.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. На виконанні перебувало виконавче провадження №33416194 згідно виконавчого листа №2-729/2012 від 05.03.2012 року виданого Зарічним районним судом м. Суми. 17.07.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. Надати постанови про відкриття та закінчення вищезазначених виконавчих проваджень немає можливості у зв`язку зі знищенням за закінченням строків зберігання виконавчого провадження (а.с.5). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Таким чином необхідність в арешті майна відсутня. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. В силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі статтею 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За таких обставин, враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту, суд приходить до висновку, що не зняття арешту зі спірного майна є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. За наявності арешту (обтяження) порушується право приватної власності, внаслідок чого позивач позбавлений можливості оформити спадщину на спірну кімнату. Вказана обставина порушує права позивача, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved