Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

У грудні 2023 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Державний нотаріус Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Астахова Ольга Сергіївна, про визнання свідоцтва про право на спадщину та відмови від спадщини недійсними. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона народилась [INFO] , її батьками є - мати [PERSON] та батько - [PERSON] . Батько помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , квартира належала батькові на підставі договору купівлі-продажу від 16.12.2010 року. На день смерті батька вона проживала з ним та була зареєстрованою в квартирі. Відповідачка [PERSON] після смерті батька вмовила її відмовитись від спадщини на її користь, повідомила що вона і на далі буде проживати у квартирі, а потім квартира перейде в її власність. В квітні 2023 року відповідачка почала перешкоджати їй користуватись квартирою, змінила всі замки, зняла її з реєстраційного обліку та її неповнолітніх дітей. Після чого вона звернулася в жовтні 2023 року до нотаріуса з заявою про прийняття на спадщину та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька, їй було відмовлено. Просить позовну заяву задвольнити. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, вирішити питання на розсуд суду. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши всіх учасників справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою померлого [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с.15). Згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 16). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2010 року володільцем квартири [ADDRESS] був померлий [PERSON] . Згідно з витягу з реєстру територіальної громади від 29.06.2023 року [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 14.01.2011 року по 06.04.2023 року. Позивачка має на утриманні двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом з нею. Відповідно до свідоцтва про право власності на майно, померлого [INFO] [PERSON] видане 16 вересня 2016 року посвідчене державним нотаріусом Другої Кам`янської державної нотаріальної контори належить [PERSON] . Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.10.2023 року виданою Державним нотаріусом Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С. позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого, [INFO] [PERSON] . Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. П. 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вказує, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Згідно з п. 4.14 вказаного Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Суд враховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Таким чином, суд встановив, що оспорене свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] порушує права позивачки [PERSON] як спадкоємця за законом, а тому суд дійшов висновку про навність законодавчо визначених підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. За таких обставин, враховуючи, що позивачкою [PERSON] доведено належними та допустимими доказами те, що видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] були порушені її права, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає втрати по справі віднести на рахунок сторони, яка їх понесла.

Outcome: approved