Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

У липні 2021 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Княгиня Ярославна" (далі - АТ «ЗНВКІФ «КНЯГИНЯ ЯРОСЛАВНА»), треті особи - ТОВ "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «ДАЛІЗ-ФІНАНС», [PERSON] , про зобов`язання вчинити дії щодо виконання договору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.10.2018 між ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «ДАЛІЗ-ФІНАНС», що діє від імені та в інтересах АТ «ЗНВКІФ «КНЯГИНЯ ЯРОСЛАВНА» на підставі договору №1/2016 про управління активами АТ «ЗНВКІФ «КНЯГИНЯ ЯРОСЛАВНА», від 10.05.2016 р., в особі [PERSON] , яка діє на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом КМНО Антиповою Т.В. за номером: 2109 від 08.11.2017, з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, уклали Попередній договір щодо будівництва квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Приходько Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2716. За п. 2 Попереднього договору, майбутній продавець та майбутній покупець домовилися укласти в майбутньому Основний договір купівлі-продажу об`єкту будівництва в строки визначені в цьому Договорі. Квартира, що є предметом цього Договору стане власністю майбутнього продавця на підставі Договору купівлі- продажу майнових прав № Л/1/КВ/-133 від 14.12.2016, що укладений між майбутнім продавцем та забудовником - ТОВ «Ніка» ЛТД. Сторони домовились укласти Основний договір на умовах передбачених цим Договором, після прийняття будинку в експлуатацію, реєстрації права власності майбутнього продавця на квартиру [ADDRESS] за собою та після здійснення майбутнім покупцем оплати забезпечувального платежу (попередньої оплати вартості квартири) на умовах та в порядку визначених цим Договором. Відповідно до п. 3.2 Попереднього договору, розмір забезпечувального платежу (попередньої оплати вартості Квартири) за даним Договором розраховується як Базова ціна 1 (одного) квадратного метра площі Квартири помножену на проектну загальну площу Квартири та склав 1 529 478 грн. 00 коп., без ПДВ, що еквівалентно 54 624 доларам 21 центу США на дату підписання цього Договору, який зараховується у ціну квартири за Основним договором. Згідно з п. 3.3. Попереднього договору, майбутній покупець зобов`язався оплатити забезпечувальний платіж до 19.10.2018 року та протягом 15 календарних днів з моменту оплати забезпечувального платежу, визначеного Договором, майбутній продавець зобов`язався надати майбутньому покупцю Довідку, що підтверджує майбутнім покупцем виконання свої грошових зобов`язань згідно з умовами цього Договору. ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «ДАЛІЗ-ФІНАНС» 02.04.2019 листом за вих. № 600 повідомило позивача, що відповідно до проведеної технічної інвентаризації, площа закріпленої за нею квартири [ADDRESS] склала 71,00 кв.м., тобто більше від проектної на 2,94 кв.м., у зв`язку з чим, за умовами Попереднього договору від 11.10.2018, позивач додатково сплатила суму забезпечувального платежу в розмірі 65 830,00 грн., що підтверджується квитанцією про доплату забезпечувального платежу за №0.0.1338883375.1 від 26.04.2019, та свідчить про виконання нею в повному обсязі взятих на себе зобов`язань за Попереднім договором. Однак, незважаючи на виконання позивачем всіх вимог договору, майбутній продавець в свою чергу порушує умови Попереднього договору, від укладення Основного договору ухиляється. Позивачу стало відомо, що будівництво житлового будинку [ADDRESS] завершено і прийнято в експлуатацію, вказаному будинку присвоєно адресу: [ADDRESS] , а за майбутнім продавцем зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] у даному будинку, що в свою чергу є підставою для укладення Основного договору купівлі-продажу квартири. Однак, укласти Основний договір відповідно до умов Попереднього договору позивач позбавлена можливості, оскільки директор ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «ДАЛІЗ-ФІНАНС» Тінус Ю.В. листом за вих. № 02/02-11 від 02.02.2021 повідомила, що Основний договір з позивачем укласти не має можливості, оскільки, на момент укладення Попереднього Договору вона перебувала у шлюбі із [PERSON] , тому укладення Основного договору можливе лише за надання колишнім чоловіком згоди на укладення такого договору або рішення суду щодо вирішення спору про спільну сумісну власність. Проте зазначені дії відповідача, на думку позивача, порушують законні права та інтереси позивача і свідчать про ухилення відповідача від виконання зобов`язання за договором, оскільки [PERSON] не є стороною Попереднього договору, і не може бути стороною Основного Договору купівлі-продажу квартири. Таку поведінку відповідача позивач вважає незаконною та не обґрунтованою, оскільки грошові кошти для оплати забезпечувального платежу з метою придбання вказаної квартири позивачем були позичені особисто за Договором позики від 01.10.2018, які вона повернула з власних заощаджень і доходів отриманих вже після розірвання шлюбу, а саме 29.01.2021, що підтверджується розпискою від 29.01.2021 р., довідкою № 00000000008 від 31.03.2021, довідкою № 00000000001 від 16.02.2021, податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2020 рік, звітною податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2020 рік. Крім того, в рамках розгляду справи № 753/18346/19 про поділ спільно майна подружжя [PERSON] у своєму зустрічному позові не заявляв жодних вимог щодо поділу грошових коштів, які було позичено позивачкою особисто за Договором позики від 01.10.2018 та сплачено за умовами Попереднього договору від 11.10.2018 в якості забезпечувального платежу - вартості квартири [ADDRESS] . Вказана обставина також свідчить про те, що [PERSON] не відносить особисті кошти позивача, внесені як забезпечувальний платіж на придбання квартири, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя. Зазначені обставини в сукупності свідчать про те що, [PERSON] не має жодного відношення до грошових коштів, взятих позивачем у борг та повернутих нею особисто вже після розірвання шлюбу з метою придбання квартири [ADDRESS] та немає жодних правових підстав відносити сплачені нею грошові кошти, які повернуті з власних особистих доходів після розірвання шлюбу, у якості забезпечувального платежу за Попереднім договором від 11.10.2018, до обсягу спільно нажитого майна подружжя, а відтак дані обставини беззаперечно підтверджують факт незаконного ухилення відповідача від виконання умов Попереднього Договору і як наслідок, порушення законних прав та інтересів позивача. Позивачем 25.06.2021 на поштову адресу відповідача та третьої особи було направлено Вимогу про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується описами вкладення у цінний лист, поштовими накладними та фіскальними чеками, в якій позивач просила підготувати документи, необхідні для нотаріального посвідчення Основного договору, виконати умови п.2 Попереднього договору від 11.10.2018, шляхом укладення Основного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на умовах та в порядку визначених цим Попереднім договором; забезпечити явку уповноваженого представника АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» з усіма необхідними документами для укладення Основного договору купівлі - продажу вказаної квартири на умовах та в порядку визначених Попереднім договором на 06.07.2021 о 10:00 годині до приміщення приватного нотаріуса КМНО Розсохи С.С. та передати квартиру [ADDRESS] та технічний паспорт на вказану квартиру покупцю за актом прийому-передачі. Проте, до нотаріуса за вказаним у Вимозі місцем та часом для укладення Основного договору купівлі-продажу, відповідач та третя особа не з`явилися, що, на думку позивача, свідчить про свідоме ухилення відповідачем від виконання умов Попереднього договору, внаслідок його неявки до приміщення нотаріуса для укладення Основного договору. На підставі викладеного, позивач звернулась із вказаним позовом до суду та просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії щодо виконання умов Попереднього договору, укладеного 11.10.2018 між ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «ДАЛІЗ - ФІНАНС», що діє від імені та в інтересах АТ «ЗНВКІФ «КНЯГИНЯ ЯРОСЛАВНА», на підставі договору №1/2016 про управління активами АТ «ЗНВКІФ «КНЯГИНЯ ЯРОСЛАВНА», від 10.05.2016, в особі [PERSON] , яка діє на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом КМНО Антиповою Т.В. за номером: 2109 від 08.11.2017, з однієї сторони та [PERSON] , шляхом укладення Основного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на умовах та в порядку визначених цим Попереднім договором; щодо будівництва квартири [ADDRESS] від 11.10.2018 р., посвідчений ПН КМНО Приходько Л.М., зареєстрований в реєстрі № 2716. | Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 29.07.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання. До суду 13.09.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що він не є належним відповідачем у справі, а позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав. До суду 19.10.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується із доводами відповідача, які вважає безпідставними та необґрунтованими та наполягає на задоволенні її позовних вимог. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва, яку занесено до протоколу судового засідання від 28.10.2021, до участі у розгляді вказаної справи, у якості третьої особи без самостійних вимог, залучено [PERSON] . До суду 29.10.2021 від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь позивача на відзив, у яких відповідач зазначив, що позивачем у відповіді на відзив не взято до уваги позицію відповідача викладену у відзиві, а саме щодо правового статусу відповідача. У зв`язку з чим, відповідач не визнає позовних вимог, оскільки вважає себе неналежним відповідачем. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2021 відмовлено в прийняті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Княгиня Ярославна", про визнання стороною правочину (в порядку поділу майна подружжя). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.12.2021 зупинено провадження у цивільній справі № 753/14994/21 до вирішення Дарницьким районним судом м. Києва цивільної справи № 753/8159/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання, визнання особистою приватною власністю грошових коштів та майнових прав за попереднім договором купівлі-продажу майна. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.10.2023 відновлено провадження у справі, оскільки при вирішенні питання про відновлення провадження у справі, судом враховано, що відповідно до ЄДРСР Дарницьким районним судом міста Києва 16.01.2023 ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання, визнання особистою приватною власністю грошових коштів та майнових прав за попереднім договором купівлі-продажу майна. Постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2023 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.01.2023 у справі №753/8159/21 залишено без змін. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, проте у відзиві на позов виклав позицію відповідача, відповідно до якої відповідач позовних вимог не визнав та заперечував проти їх задоволення. У судове засідання представник заінтересованої особи 1 також не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, своїх пояснень щодо позовних вимог до суду не надав. У судовому засіданні представник заінтересованої особи 2 позовних вимог не підтримав та заперечував проти їх задоволення. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «ДАЛІЗ - ФІНАНС», що діє від імені та в інтересах АТ «ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» та [PERSON] укладено Попередній договір від 11.10.2018, посвідчений ПН КМНО [PERSON] , зареєстровано за № 2716. Майбутній продавець та майбутній покупець домовились у майбутньому укласти Основний договір в строки, визначені в цьому Договорі, щодо купівлі-продажу квартири, яка є предметом Попереднього договору. Зідно з п. 2.2. Договору, предметом договору є квартира [ADDRESS] .. На дату укладення Попереднього договору позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , вказаний факт сторонами не оспорюється. У п. 4.4.3. Попереднього договору зазначено, що майбутній покупець зобов`язаний при необхідності одержати оформлену належним чином згоду другого з подружжя на купівлю квартири (підпис на заяві про таку згоду має бути засвідчений нотаріально). Так, у п. 6.8. Попереднього договору від 11.10.2018 зазначено, що на укладення цього договору отримана заява від майбутнього покупця ( [PERSON] ) про згоду на укладення цього договору, посвідчена за реєстровим №2715 від 11.10.2018, зміст яких доведений до відома представника майбутнього продавця та які долучені до примірника цього договору, що зберігається в справах ПН КМНО [PERSON] . Таким чином, положення Попереднього договору від 11.10.2018 підтверджують той факт, що він був укладений в інтересах сім`ї, за спільні кошти колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] . Зазначений факт також знайшов своє підтвердження у рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 16.01.2023, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2023, у справі № 753/8159/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання, визнання майна та майнових прав особистою приватною власністю. Так, установлений судом першої інстанції факт укладення попереднього договору у період зареєстрованого шлюбу сторін, надання відповідачем на виконання вимог статті 65 СК України нотаріально посвідченої згоди на його укладення, та відсутність належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростовували поширення правового режиму спільного сумісного майна на сплачені за цим договором грошові кошти, дають достатні підстави вважати, що вказаний договір було укладено в інтересах сім`ї сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу). Як передбачено ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За приписами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до норми ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На думку суду, відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. Зазначене твердження кореспондується із висновками, які зроблені у постанові Великої палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2021 на адресу відповідача надійшла заява від [PERSON] відповідно до якої, останній просив відповідача без його згоди не укладати Основного договору з позивачем, оскільки предмет вказаного договору (квартира) є спільною власністю подружжя. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що зобов`язання відповідача укласти з позивачем Основний договір в порушення п. 4.4.3. Попереднього договору без нотаріальної згоди другого з подружжя на купівлю квартири (про що фактично просить у своїх позовних вимогах [PERSON] і проти чого категорично заперечує [PERSON] ) призведе до порушення вимог ст. 65 Сімейного кодексу України, ст. 369 ЦК України, і, в кінцевому результаті, до укладення завідомо недійсного правочину. З викладеного вбачається, що у разі задоволення позовних вимог позивач буде позбавлена можливості фактично реалізувати прохальну частину позову без нотаріально засвідченої заяви іншого з подружжя, що передбачено нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Як передбачено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. З та ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. З ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Застосування будь-яких засобів правового захисту має сенс лише за умови, що обрані позивачем способи захисту є як ефективними, так і такими, що відповідатимуть його змісту та системі права. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто, спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачем не проаналізовано на підставі наведених норм законодавства, до яких наслідків призведе застосування того чи іншого способу захисту: чи призведе це до тієї кінцевої мети, якої прагне досягнути позивач, звертаючись до суду. Позивач не взяв до уваги, що відповідач обмежений у своїй діяльності нормами Закону України «Про інститути цивільного інвестування», а також дії щодо укладення Основного договору обмежують дії позивача статтею 65 Сімейного кодексу України. ЄСПЛ у параграфі 59 рішення від 19.04.1994 (заява №16034/90) справа Ван де Гурк проти Нідерландів зазначив, що завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами. У справі Суоминен проти Фінляндії (заява № 37801/97), у параграфі 39 рішення від 01.07.2003 зазначив, що хоча національний суд користується певним право розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, разом з тим, позивач не повідомив суд про підстави звільнення від доказування. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed