Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

короткий виклад обставин справи. 21.12.2023 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 11 000 доларів США, що еквівалентно становить 406\~904, 30 гривень й судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29 квітня 2021 року [PERSON] позичив у [PERSON] 2\~000 доларів США, які зобов`язався повернути через 6 місяців. 29 травня 2021 року відповідач позичив у позивача на той самий термін ще 3\~000 доларів США, 23 липня 2021 року ще 2\~000 доларів США, 31 серпня 2021 року - 2\~000 доларів США, а 02 травня 2022 року до вже отриманих 9\~000 доларів США, [PERSON] позичив у позивача ще 10\~000 доларів США на термін до 02.09.2022, про що написав розписку. Відповідач повернув позивачу 8\~000 доларів США, отож залишок заборгованості відповідача перед позивачем 11\~000 доларів США, що станом на дату звернення до суду становить 406\~904, 30 грн. З огляду на те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за розпискою, просить позов задовольнити. Процесуальні дії у справі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2024 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Гриновець О. Б. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 19.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження в справі. Ухвалою суду від 09.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позиція учасників справи. У судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав й просив задовольнити такі в повному обсязі, надавши суду для дослідження оригінал боргової розписки. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши про причини неявки. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає, що наявні підстави для заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~з ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] склав письмову розписку, згідно з якою останній позичив грошові кошти у позивача [PERSON] , а саме: 29 квітня 2021 року - 2\~000 доларів США, які зобов`язався повернути через 6 місяців; 29 травня 2021 року на той самий термін 3\~000 доларів США; 23 липня 2021 року на той самий термін 2\~000 доларів США; 31 серпня 2021 року 2\~000 доларів США; 02 травня 2022 року до вже отриманих 9\~000 доларів США, [PERSON] позичив у [PERSON] ще 10\~000 доларів США на термін до 02.09.2022 /а.с. 6/ У позовній заяві позивач підтверджує повернення відповідачем частину грошових коштів у розмірі 8\~000 доларів США. Тож, судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань. Застосоване судом законодавство та висновки суду. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковий до виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1ст. 530 ЦК України). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За договором позики саме на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13.12.2017 року №6-996 цс 17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №638/18231/15-ц (провадження №14-712 цс 19), від 25.05.2021 року у справі №149/1499/18 (провадження №14-48 цс 21). Позивач на підтвердження своїх позовних вимог в судовому засіданні надав оригінал боргової розписки. Тому, знаходження оригіналу цієї розписки у позивача свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики не виконано, доказів протиправності знаходження оригіналу розписки у позивача суду не надано. Згідно з ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання і виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд, з врахуванням всіх доказів наданих сторонами у справі, дойшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме 4069,04 грн сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача [PERSON] .

Outcome: approved