Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Позивач через свого представника звернулась до суду із вказаною заявою. В обґрунтування вимог вказує, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03 жовтня 2017 року по 09 червня 2020 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 20 травня 2020 року визначено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно. Однак, станом на сьогодні [PERSON] вказані платежі не сплачує, має заборгованість у розмірі 65080,65 грн. Як батько [PERSON] останній самоусунувся від виховання доньки та нехтує батьківськими обов`язками: не виявляє турботи щодо своєї дочки, не цікавиться її особистим життям, здоров`ям та вихованням. Дитина перебуває на повному утриманні матері. З 2019 року [PERSON] час від часу приходить в стані алкогольного сп`яніння в поменшкання позивача з дитиною, погрожує [PERSON] та членам її сім`ї. неоднократно притягувався до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП. Дитина боїться батька, часто плаче. На підставі наведеного, позивач просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Представник позивача до початку судового засідання подала до суду заяву про слухання справи без участі сторони позивача, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Правом подачі відзиву на позов не скористався. Представник Виконавчого комітету Луцької міської ради подав заяву про розгляд справи без його участі з долученням до матеріалів справи висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2017 року, який був розірваний згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2020 року (а.с. 15). Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.27). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2020 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно (а.с. 16-17). Відповідач вказані платежі належним чином не сплачує, заборгованість [PERSON] з 20 травня 2020 року по 01 січня 2024 року становить 65080,65 грн. (а.с. 20-23). З матеріалів справи вбачається, що щодо відповідача 29 травня 2017 року було закрито кримінальне провадження (правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України) по причині відмови потерпілого від обвинувачення (а.с.32). В період часу з 2019 по 2021 роки відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП по причині вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] та членів її сім`ї (а.с.29-32). З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 98 від 14 березня 2024 року, вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої доньки. У 2020 році Заборольська сільська рада визначала відповідачу спосіб участі у вихованні дитини, але з 2021 року батько з [PERSON] не бачиться, дитина його не пам`ятає (він не приходить, не телефонує). Враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] як батько неповнолітньої дитини свідомо ухиляється від її виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріально не забезпечує. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надав та у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, що, на думку суду, свідчить про його байдуже ставлення до дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved