Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

26 лютого 2024 року позивач надіслала в суд позов до Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , і з цього дня відкрилася спадщина на його майно, зокрема, на житловий будинок з господарським та побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . За життя спадкодавець склав заповіт, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Холопичівської сільської ради Локачинського району Волинської області. 29 травня 2008 року на підставі заяви позивача про прийняття спадщини, в державного нотаріуса Локачинської державної нотаріальної Волинської області Башинської Л.П. була заведена спадкова справа № 198/2008 до майна померлого [PERSON] . 19 лютого 2024 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, однак у його видачі їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що є предметом даного позову. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с. Журавець (Локачинського) Володимирського району Волинської області, а також судові витрати залишити за нею. Ухвалою судді від 06 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 04 квітня 2024 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 04 квітня 2024 року підготовче судове засідання у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 29 квітня 2024 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку SMS (а.с. 47). До позовної заяви нею долучено клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 33). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 48 на звороті). 19 квітня 2024 року від нього надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі та не заперечує щодо задоволення позову (а.с. 49). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 198 до майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Журавець Локачинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 січня 2008 року Холопичівською сільською радою Локачинського району Волинської (а.с. 5, 17). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. 02 січня 2008 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Холопичівської сільської ради Локачинського району Волинської області [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за № 1, у якому заповів [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] , земельну ділянку розміром 0,53 га, земельну частку (пай), майновий пай, а також грошові заощадження, що підтверджується копією заповіту та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75750513 від 08.02.2024 року (а.с. 6, 18, 21). Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину або претендували на неї, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 198 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 29 травня 2008 року [PERSON] звернулася в Локачинську державну нотаріальну контору Волинської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу № 198 до майна померлого [PERSON] (а.с. 16). Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину, подавши відповідну заяву в строк, встановлений статтею 1270 ЦК України. 19 лютого 2024 року [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за заповітом після смерті [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса (а.с. 24). Проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. № 47/02-31 від 19.02.2024 року (а.с. 14, 31). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно копії технічного паспорта від 14 листопада 2023 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок, був зведений у 1953 році (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 9-12). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 4 за 2006-2010 роки Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області, яка видана відділом «ЦНАП» виконавчого комітету Затурцівської сільської ради Волинської області 08 листопада 2023 року за № 142, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] , рік побудови 1953, належав [PERSON] (а.с. 7). Із довідки Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області №398 від 13 листопада 2023 року вбачається, що житловому будинку, який належав [PERSON] , який помер [INFO] присвоєна адреса: [ADDRESS] (а.с. 8, 27). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 366362640 від 19.02.2024 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 30). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємець за заповітом майна померлого, підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивача, які претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину у встановленому\~законом порядку, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за ним, підлягає до задоволення.

Outcome: approved