Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем позивач перебував у трудових відносинах з 05.04.2004 року до 18.02.2008 року та з 05.03.2008 року до 21.12.2023 року. Звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Наказ № 1753/К від 21.12.2023 року. 19.01.2024 року складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Король В., яким позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (III ст.) - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН- Пст. 01.02.2024 року позивач був первинно оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями. Йому було встановлено первинно за сукупністю 50% втрати професійної працездатності, з них 30% - хронічний бронхіт, 20% по с/н приглухуватості безстроково. Первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями безстроково. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування професійного захворювання, санаторно-курортне лікування. За висновками про умови та характер праці позивачу рекомендована праця без важких фізичних навантажень, без шкідливих та підземних умов виробництва. Рекомендовані заходи щодо поновлення працездатності: спостереження у профпатолога, отоларинголога, пульманолога, сімейного лікаря, стаціонарне лікування. Позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яка йому не нараховувалась та не виплачувалась. Стаж роботи позивача за професією 27 років 02 місяці, з них 19 років 8 місяців він працював на ДП «ВК «Краснолиманська». Згідно пункту 17 акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та незабезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не на усіх ланках технологічного процесу), через що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, параметри яких перевищували допустимі. У пункті 18 акту від 19.01.2024 року зазначено, що причинами професійних захворювань є тривалий період впливу на працівника шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, а саме: шум: еквівалентний рівень шуму на робочому місці складав 80-85 dБА, при граничнодопустимому рівні 80 dБА. пил переважно фіброгенної дії, викопне вугілля та вуглецевопородний пил з вмістом вільного диоксиду кремнію 4,8% на робочому місці складав - фактична величина 12,5 мг/ м3, при нормативному значенні - 10 мг/м3, час дії протягом зміни -100%; з вмістом вільного діоксину кремнію від 5% до 10% на робочому місці - фактична величина 12,0 мг/ м3, при нормативному значенні - 4 мг/ м3, час дії протягом зміни - 85%; з вмістом вільного діоксину кремнію від 5% до 10% (4,8%) на робочому місці - фактична величина 15,3 мг/ м3, при нормативному значенні 4 мг/ м3, час дії протягом зміни - 90,6%. Таким чином, робота позивача на користь підприємства була важкою, зі значним перевищенням гранично допустимих норм. Починаючи з 2020 року позивач перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря, та з 2021 року перебуває на «Д» обліку у лікаря сурдолога з Дз: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість 3ст. Неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно. Внаслідок професійних хвороб в нього з`явився постійний біль в поперековому відділі хребта, зниження слуху, шум та дзвін у вухах, задуха при незначному фізичному навантаженні, ускладнене дихання, сухий кашель, швидка втомлюваність став відчувати загальну слабкість. Наслідки профзахворювань суттєво погіршили загальний стан його здоров`я, вимушений досить часто проходити курс лікування, змушений обмежувати себе в рухах, бо різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на самопочуття. Захворювання бронхів і легенів приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Частий кашель, задишка позбавляють його нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Ці обставини спричиняють моральні страждання. Погіршення стану його здоров`я відкладається і на сімейних стосунках. Йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на його психологічному стані. Викладенні обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, працюючи на якому, позивач отримав декілька професійних захворювань, які суттєво змінили його життя. Позивач просить суд стягнути моральну шкоду, заподіяну йому внаслідок професійних захворювань, у розмірі 180 000 грн. Представник відповідача\~у відзиві\~на позов\~зазначив,\~що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх такими, що не відповідають діючому законодавству України та порушують його права та законні інтереси. На думку Відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач оформляючи трудові відносини з відповідачем ознайомлений зі своїми правами і обов`язками, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тобто, відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. Тобто, у шкідливих умовах праці стан здоров`я робітника буде погіршуватися поступово, що він не може не помічати. За усі періоди роботи на підприємстві відповідача позивач майже ніколи не скаржився на стан свого здоров`я (лише з 01.08.2023 по момент звільнення перебував на лікарняному), що підтверджується довідкою з медпункту ДП «ВК «Краснолиманська»» (під час проходження медичних оглядів у 2019, 2021 та 2023 роки обмежень до роботи не зазначено). Повідомлень про виявлення початкових стадій професійних захворювань, необхідність додаткових обстежень або лікування відносно позивача до адміністрації відповідача не надходило. Позивач не оскаржував результати періодичних медичних оглядів та не повідомляв роботодавця про невідповідність їх результату відносно дійсного стану здоров`я. Позивач взагалі не повідомляв роботодавця про свій дійсний стан здоров`я. Вищенаведене свідчить, що позивач свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні медичні огляди та відповідача про наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності. 01.02.2024року, згідно довідки до акту огляду МСЕК та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності йому встановлено ІІІ групу інвалідності первинно безстроково за сукупністю 50% втрати професійної працездатності, з яких: 30% хронічний бронхіт, 20% с/н приглухуватість. Виходячи із вищевикладеного, можна прийти до висновку, що позивач знав про погіршення свого фізичного стану, але умисно тривалий час не повідомляв відповідача про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю через погіршення стану здоров`я, тобто зловживав правом, з метою подальшого особистого збагачення за рахунок ДП «ВК «Краснолиманська». Така поведінка суперечить вимогам ст.44 ЦПК України (неприпустимість зловживання процесуальними правами). Своїми діями Позивач навмисно сприяв розвиненню професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці». Під час трудової діяльності позивач забезпечувався санітарно-побутовими приміщеннями, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту відповідно до галузевих норм. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного й індивідуального захисту, що їх використовує працівник, а також санітарно-побутові умови відповідали вимогам нормативних актів про охорону праці. Отже, відповідно до ст. 158 КЗпП України адміністрація підприємства вживала та вживає заходи щодо полегшення й оздоровлення умов праці працівників шляхом упровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості й загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювання. Відповідач забезпечував позивача спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створював безпечні і нешкідливі умови праці у рамках існуючої технології видобутку вугілля. Іншої технології видобутку на території України не запроваджено. Крім того, за роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст.7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Зазначені вище факти свідчать про те, що відповідач у повному обсязі забезпечував додержання вимог чинного законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. В матеріалах справи відсутні докази щодо зміни у позивача психофізичного стану, погіршення загального стану здоров`я, значних змін у відносинах з оточуючими внаслідок захворювання. В силу фізіологічних обставин, у людини з віком знижується активність та послабляється організм і позивач не є виключенням. Позивач на підтвердження змін життєвого укладу, психофізичного стану не долучив жодних доказів щодо дійсності таких змін внаслідок захворювання (розроблений лікарем-психіатром план реабілітації, покази свідків тощо). Однак, згідно довідки до акту огляду МСЕК від 01.02.2024 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності та надано висновок про умови та характер праці у яких може працювати позивач. ІІІ група інвалідності є робочою, тобто особа з ІІІ групою інвалідності в змозі реалізувати більшість прав, які надані людині Конституцією України. З огляду на зазначене, позивач не позбавлений можливості виконувати іншу роботу, не пов`язану з такими умовами праці, які йому протипоказані МСЕК, а отже є повноцінною особою, яка в змозі реалізовувати своє право на працю. Згідно норм п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У відповідності до норм ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, однією з підстав настання відповідальності за спричинену моральну шкоду є наявність протиправних дій та вини з боку відповідача. В деліктних правовідносинах обов`язок доведення наявності шкоди та її розміру, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою покладається на позивача. Позивач під час подання позовної заяви не зазначає в чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності та будь-яких доказів, які б підтвердили вину відповідача не додає. На підставі ст.1167 ЦК України відсутність вини, як обов`язкового елемента моральної шкоди, звільняє відповідача від відповідальності. Вимога позивача про стягнення 180 000,00 грн., у якості відшкодування моральної шкоди є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 02.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Частиною 2\~статті 247\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що він перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» у період з 05.04.2004 року по 18.02.2008 року та з 05.03.2008 року по 21.12.2023 року, звільнився за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію за віком, працював гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті. Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 19 років 08 місяців 01 день, за професією 27 років 02 місяці 02 дні, загальний стаж 31 рік 03 місяці 02 дні. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 від 19.01.2024 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та незабезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не на усіх ланках технологічного процесу), через що [PERSON] працював в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, параметри яких перевищували допустимі. У пункті 18 Акту визначені причини виникнення хронічного професійного захворювання, яким є тривалий період впливу на працівника шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, а саме: шум, пил, переважно фіброгенної дії. Таким чином, робота [PERSON] була важкою, зі значним перевищенням гранично допустимих норм. Діагноз встановлено у клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва НАМН України. Медичний висновок від 13 грудня 2023 року. [PERSON] перебував у клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва НАМН України» з 07.12.2023 року по 20.12.2023 року, де йому встановлено діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] , хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше. 01.02.2024 року за результатами огляду міжрайонної медико-соціальної експертної комісії Покровськ, в зв`язку з професійним захворюванням, при первинному огляді, позивачу була встановлена III група інвалідності безтерміново, 50% втрати працездатності (з них: 30% - хр. бронхіт, 20% - хр.с/н приглухув), що підтверджується Довідкою серії 12ААА№ 146513. За результатами визначення ступеня втрати\~професійної працездатності у відсотках\~потреби у\~наданні медичної\~та соціальної\~допомоги,\~під час\~огляду,\~позивачу інваліду\~ІІІ групи було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50 %, що підтверджується\~довідкою міжрайонної\~МСЕК м.\~Покровськ серії\~12 ААГ №\~774201 року. Визначено потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. Відповідно до повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 від 15.12.2023 року факторами виробничого середовища та трудового процесу, що спричинили професійне захворювання (отруєння) є: шум, пил. Дата встановлення діагнозу 13.12.2023 року. Відповідно до витягу з амбулаторної карти [PERSON] він періодично з 2020 року перебував на амбулаторному лікуванні з приводу захворювань, які в подальшому визнані професійними. Також проходив стаціонарне лікування. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої\~\~їх працівникам такими умовами. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією (фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 цього Закону. Судом встановлено, що у зв`язку з встановленням у позивача професійного захворювання та у зв`язку з цим 50% втрати працездатності, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначених професійних захворювань, у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров`я. Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів, тобто у зв`язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України "Про охорону праці". Згідно з положеннями пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, саме акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 є однією з підстав для здійснення медико-соціальної експертизи потерпілого. В даному випадку професійне захворювання пов`язано з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Факт заподіяння моральної шкоди пов`язаний не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. \~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 105000 гривень. Відповідно до статті 67\~Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Підпункт 14.1.180\~пункту 14.1\~статті 14\~ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18та розділом IV цього Кодексу. Відповідно до статті 18\~ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків. Згідно з підпунктом 168.1.1\~пункту 168.1\~статті 168\~ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. У пункті 163.1\~статті 163\~ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1\~статті 164\~ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту). Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14\~пункту 164.2\~статті 164\~ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14\~пункту 164.2\~статті 164\~ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню. Граматичне та системне тлумачення зазначеного\~пункту ПК України\~у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Таким чином податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається суми відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21. Таким чином моральна шкода у розмірі 105000 грн підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.\~Частина 6\~ст.141 ЦПК України,\~передбачає,\~що якщо\~позивача,\~на користь\~якого ухвалено\~рішення,\~звільнено від\~сплати судового\~збору,\~він стягується\~з відповідача\~в дохід\~держави пропорційно\~до задоволеної\~чи відхиленої\~частини вимог.\~ На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial