Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

Адвокат Єнова Лілія Миколаївна звернулась до суду з позовом в інтересах [PERSON] в якому просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , в порядку розподілу спільного майна подружжя. При цьому позивачка посилається на те, що вказана квартира була придбана сторонами в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя та має бути поділена між сторонами в рівних частках. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 04 грудня 2023 року справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області за підсудністю. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 січня 2024 року справу прийнято до провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження. До судового засідання представник позивача адвокат Єнова Лілія Миколаївна не з`явилась, повідомлялась, надала до суду заяву з проханням слухати справу у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримала, також зазначила, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, повідомлялась про дату та час судового засідання шляхом направлення судових повісток за адресою її реєстрації та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб- порталі «Судова влада», причини неявки до судового засідання не сповістила, правом на надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалась, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надав. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 01.07.2011 року, між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, у Другому Суворовському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 147. 15.08.2014 року, у подружжя народилася донька, [PERSON] . 06.02.2018 року, подружжям, спільно було придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 98 кв.м. Право власності на вказане спільне майно, було зареєстровано лише на [PERSON] за реєстраційним номером 14800776551227 в державному реєстрі речових прав. 27.01.2021 року, заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси № 523/7487/20, шлюб між сторонами був розірваний. У відповідності до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 352911235, власником квартири [ADDRESS] зазначена [PERSON] , відповідач по справі, підстава виникнення права власності - акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: виданий 28.12.2017 року, видавник: ТОВ "АЛЬКОР-S; договір купівлі-продажу, майнових прав, серія та номер: 3-1-9/20, виданий 05.07.2017 року, видавник: ТОВ АЛЬКОР-S; технічний паспорт, серія та номер: виданий 09.01.2018, видавник: ТОВ БЛАГО-КОНСАЛТ. Зі змісту п. п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України. Таким чином, суд визнає, що об`єкт нерухомості, який є предметом розгляду позову, придбаний сторонами у період перебування у шлюбі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Тобто, ст.60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено уст. 69 СК України. Ч. 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При таких обставинах та враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги [PERSON] доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved