Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 285648-КС-001 про надання кредиту від 14.04.2021 в розмірі 72 676,52 грн, з яких 37 834,44,00 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту; 34\~842,08 грн сума прострочених платежів по процентах, 0,00 грн сума прострочених платежів за комісією. Також просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14.04.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 285648-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 31000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , строком на 24 тижні - до 29.09.2021. Комісія за надання кредиту становить 4650,00 грн. 23.07.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до Договору № 285648-КС-001 про надання кредиту від 14.04.2021, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов додаткової угоди з ТОВ «Бізнес Позика» сума кредиту збільшилась на 24000,00 грн, продовжено строк кредиту на 100 днів до 07.01.2022. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту становила 3600,00 грн. Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, а лише частково сплатила кошти, з істотним порушенням умов договору, що спричинило до виникнення заборгованості, яка станом на 14.04.2021 становить 72 676,52 грн, з яких 37 834,44 грн сума прострочених платежів по «тілу» кредиту; 34 842,08 грн сума прострочених платежів по процентах, 0,00 грн сума прострочених платежів за комісією. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 12.01.2024 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву разом з документами, що підтверджують надіслання його копії іншим учасникам справи. Ухвалою суду від 09.02.2024 здійснено перехід у справі до розгляду з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 22.02.2024. 22.02.2024 розгляд справи відкладено до 15.03.2024, 01.04.2024, 01.05.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалами суду від 15.03.2024, 01.04.2024 витребувано докази від АТ «Універсал Банк». 03.04.2024 на виконання вимог ухвали суду від АТ «Універсал Банк» надійшли письмові докази. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду подала клопотання в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без їх участі, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до приписів ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Зокрема, в тому числі шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини неявки суд не повідомила та не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач в судове засідання повторно не з`явився, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 14.04.2021 між позивачем ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 285648-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронним повідомленням, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». До позову додано форму послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 285648-КС-001 від 14.04.2021 та анкету клієнта з особистими даними відповідача. Відповідно до п. 1 договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 31000,00 грн, строком на 24 тижні - до 29.09.2021 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,82224416 % в день (фіксована ставка). У графіку платежів вказано, що проценти за користування кредитом складатимуть 30710,00 грн, комісія за надання кредиту - 4650,00 грн. Пунктом 3 договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник. Останній платіж в рахунок повернення боргу позичальник мав сплатити 29.09.2021, загальний розмір платежів, які мав сплатити позичальник за кредитним договором складав 66360,00 грн, з яких: проценти за користування кредитом 30710,00 грн, кредит 31000,00 грн, комісія за надання кредиту 4650,00 грн. Позивач в повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши 14.04.2021 на картковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 31000,00 грн, що підтверджується копією довідок від 21.12.2023 виданими за підписом директора ТОВ ФК «Елаєнс» А.В. Воронін. Крім того, 23.07.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладена додаткова угода №1 до договір № 285648-КС-001 про надання кредиту від 14.04.2021, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика» сума кредиту збільшилась на 24000,00 грн. Згідно п. 2.2 Додаткової угоди № 1 вбачається, після укладення додаткової угоди, загальна сума отриманого та не повернутого позичальником кредиту складає 44 178,14 грн. Відповідно до п. 3,4 вказаної угоди, продовжено строк кредиту на 100 днів (до 07.01.2022). Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 3600,00 грн (п. 6 Договору). ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 24000,00 грн. що підтверджується доданою квитанцією № 426979016. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 03.01.2024 у відповідача [PERSON] наявна заборгованість за договором № 285648-КС-001 про надання кредиту від 14.04.2021, на загальну суму 72 676,52 грн, з яких 37 834,44 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту; 34 842,08 грн сума прострочених платежів по процентах, 0,00 грн сума прострочених платежів за комісією. ІV. Мотиви з яких виходить суд. Застосовані норми права, оцінка суду Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. V. Оцінка аргументів сторін, доказів Зі змісту наданої виписки АТ «Універсал Банк» по особовому рахунку, за період з 14.04.2021 по 03.01.2024 та довідок від 21.12.2023 й квитанції № 426979016, вбачається, що відповідач отримувала кредитні кошти від позивача в розмірі 31000,00 грн. та 24000,00 грн, а також частково здійснювала погашення кредиту, що також вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Судом встановлено, що при підписанні договору про надання кредиту сторони погодили умови надання всіх послуг, зокрема, строк кредитування, плату за кредит, порядок погашення кредиту, відповідальність. Разом з тим, умови договору № 285648-КС-001 від 14.04.2021 та п. 6 Додаткової угоди №1 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту в розмірі 4650,00 грн та 3600,00 грн, не відповідає вимогам чинного законодавства. За таких обставин позивач неправомірно під час погашення відповідачем кредиту зарахував сплачені кошти на погашення комісії на загальну суму 8250,00 грн, яка на час звернення позивача з даним позовом вважалася погашеною відповідачем. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 03.01.2024 відповідач [PERSON] здійснила погашення комісії на загальну суму 8250,00 грн, а саме 28.04.2021, 12.05.2021, 26.05.2021, 06.08.2021 та 20.08.2021 було зараховано 1706,50 грн, 1961,40 грн, 982,10 грн, 2207,16 грн та 1392,84 грн. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 у справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику. Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді щомісячної винагороди є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка була чинною на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови Верховного Суду у справі № 363/1834/17). До аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах № 686/1696/15-ц від 09.12.2020, № 622/1148/13-ц від 09.12.2020, № 236/2227/17-ц від 09.12.2020, № 724/1391/16-ц від 25.11.2020, № 483/2022/17-ц від 11.11.2020, № 468/1095/15-ц від 28.10.2020, № 404/6807/15-ц від 21.10.2020, № 344/7809/15-ц від 15.10.2020. Оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, слід визначити, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит. Більш того, матеріали справи не містять і приблизного переліку послуг, які надаються банком. Тобто, відсутнє двостороннє належне погодження сплати комісії банку та визначення обсягу послуг банку, за яку є необхідність сплачувати комісію. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 64426,52 грн (72 676,52 грн - 8250,00 (комісія)). V. Розподіл судових витрат між сторонами Частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції № 24 від 04.01.2024 позивачем за подання позову до [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги позивача задоволені судом частково, стягнуто заборгованість в розмірі 64426,52 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 89 %. Відповідно розмір судових витрат пропорційно задоволеним вимогам складає 2156,00 грн, виходячи із розрахунку (2422,40 х 89 % : 100), які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial