Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Альфа-Гарант», [PERSON] , в якій просив: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Альфа-Гарант» на його користь суму матеріальних збитків у зв`язку з пошкодженням належному позивачу автомобіля у розмірі вартості матеріальної шкоди в межах ліміту відшкодування 127\~400 грн. та суму пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування 2\~254 грн. 80 коп.; - стягнути з [PERSON] на його користь суму матеріальних збитків, що складає різницю між страховим відшкодуванням та розміром вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та розміру франшизи у сумі 9\~250 грн.; - стягнути з [PERSON] на його користь суму завданої моральної шкоди у розмірі 5\~000 грн.; - стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, які на час подачі позову складають 8\~000 грн., а саме за надання правової допомоги та сплати судового збору у розмірі 2\~358 грн. 45 коп. В обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог позивач\~посилався на\~те,\~що 19.01.2021\~року,\~приблизно о\~18\~год.\~20\~хв.\~водій [PERSON] ,\~керуючи автомобілем\~«ВАЗ 21061»\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~який належить\~йому на\~підставі свідоцтва\~про реєстрацію\~транспортного засобу\~серії [NUMBER] ,\~рухався по\~вул.Тюленіна,\~з боку\~вул.Таманова,\~в бік\~вул.Степана\~Бовкуна м.Покровська\~Донецької області,\~порушуючи вимоги\~дорожнього знаку\~2.1\~додатка 1,\~п.2.3\~«б» та\~п.16.11\~Правил дорожнього\~руху України,\~діючи необережно,\~проявляючи злочинну\~самовпевненість,\~маючи об`єктивну\~можливість спостерігати\~за дорожньою\~обстановкою та\~рухом транспортних\~засобів по\~головній дорозі\~вул.Степана\~Бовкуна,\~не маючи\~перешкод технічного\~характеру,\~будучи неуважним,\~не виконав\~вимоги дорожнього\~знаку 2.1\~«Дати дорогу»,\~встановленого перед\~виїздом на\~проїжджу частину\~по ходу\~його руху\~та п.16.11,\~перебуваючи на\~другорядній дорозі,\~та розраховуючи\~на безперешкодний\~проїзд перехрестя,\~продовжив рух\~вперед,\~виїхав на\~проїжджу частину\~головної дороги\~вул.Степана\~Бовкуна,\~де скоїв\~зіткнення з\~автомобілем «Mazda\~6»\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~водія [PERSON] ,\~який рухався\~ліворуч по\~головній дорозі.\~Допущені водієм\~ [PERSON] \~порушення вимог\~п.16.11\~Правил дорожнього\~руху України\~знаходяться в\~прямому причинному\~зв`язку з\~виникненням даної\~ДТП та\~настанням суспільно-небезпечних\~наслідків.\~Автомобіль «Mazda\~6»\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~внаслідок ДТП\~отримав значні\~механічні пошкодження.\~Також,\~тілесні ушкодження\~отримала [PERSON] .\~За даним\~фактом,\~01.09.2021\~року Красноармійським\~міськрайонним судом\~Донецької області\~розглянуто кримінальне\~провадження №12021050410000062\~щодо обвинуваченого\~ [PERSON] ,\~яке було\~закрито,\~у зв`язку\~з примиренням\~винного [PERSON] \~з потерпілою\~ [PERSON] \~Автомобіль «MAZDA\~6»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~належить позивачу,\~на підставі\~приватної власності.\~Відповідно до\~рахунку-фактури\~№23\~від 18.06.2021року,\~для відновлення\~автомобіля «MAZDA\~6»\~р.№\~ [NUMBER] ,\~загальна сума\~складає 136\~605\~грн.\~ [PERSON] ,\~на відповідних\~правових підставах,\~на момент\~ДТП,\~володів та\~керував автомобілем\~«ВАЗ 21061»\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~та його\~цивільно-правова\~відповідальність була\~застрахована,\~у ТДВ\~СК «Альфа-Гарант»,\~полісом АР\~№7474442,\~що діяв\~на час\~події ДТП.\~07.09.2021\~року позивач\~спрямував свою\~заяву про\~страхове відшкодування\~до представника\~ТДВ «СК\~Альфа-Гарант»\~у м.\~Покровську,\~та А.Зверева\~отримала вказану\~заяву 07.09.2021\~року.\~Проте лише,\~25.11.2021\~року позивач\~отримав листа\~від ТДВ\~СК «Альфа-Гарант»,\~із запитом\~від начальника\~відділу документообігу,\~про надання\~копії паспорту\~та постанови\~суду про\~притягнення до\~адміністративної відповідальності.\~Вказаний лист,\~підтвердив факт,\~про те,\~що страхова\~компанія не\~бажає здійснювати\~страхове відшкодування,\~з надуманих\~підстав,\~що начебто\~тільки постанова\~суду про\~адміністративне правопорушення\~є підставою\~для здійснення\~виплати.\~При наявності\~всіх необхідних\~документів про\~винуватість у\~ДТП [PERSON] ,\~за наслідком\~розгляду кримінального\~провадження у\~суді,\~страхова компанія\~незаконно не\~сплатила страхове\~відшкодування до\~часу звернення\~до суду\~з позовною\~заявою.\~Крім того\~позивач зазначає,\~що страховик\~отримав від\~позивача заяву\~на виплату\~07\~вересня 2021\~року,\~та вже\~сплили строки\~страхової виплати\~в 90-денний\~термін.\~Проте,\~страховик повинен\~був сплатити\~позивачу страхове\~відшкодування,\~яке ним\~розраховане,\~не пізніше\~ніж 7\~грудня 2021\~року,\~однак цього\~не сталося,\~та страховик\~навіть не\~повідомив та\~не узгодив\~суму страхового\~відшкодування,\~або причини\~відмови щодо\~страхового відшкодування.\~З урахуванням\~наведених норм\~ст.36.5\~зазначеного Закону\~України,\~страховик повинен\~позивачу сплатити\~пеню,\~з розрахунку\~подвійної облікової\~ставки НБУ,\~за період\~часу у\~36\~днів,\~починаючи з\~08.12.2021\~року до\~дати складання\~позовної заяви\~13.01.2022\~року,\~що складає\~2254,80\~грн.\~Таким чином,\~загальна сума\~для виконання\~робіт,\~необхідних для\~відновлення пошкодженої\~речі складає\~136\~605\~грн,\~з якої\~страховик повинен\~позивачу відшкодувати\~127\~400\~грн.,\~то залишається\~різниця між\~необхідним страховим\~відшкодуванням та\~завданою матеріальною\~шкодою,\~у сумі\~ 9\~205\~грн.,\~та вказану\~суму позивачу\~повинен відшкодувати\~відповідач [PERSON] ,\~з врахування\~розміру франшизи\~2600\~грн,\~за договором\~цивільно-правової\~відповідальності (поліс\~АР №7474442).\~Разом з\~матеріальною шкодою\~була спричинена\~моральна шкода,\~яка в\~порядку п.п.\~2,\~3\~ч.\~2\~ст.\~23,\~1167,\~1177\~Цивільного кодексу\~України має\~бути відшкодована.\~Позивач на\~момент встановлення\~факту пошкодження\~свого автомобіля,\~в день\~ДТП 19.01.2021\~року,\~був дуже\~пригніченим вказаним\~фактом,\~тому як\~належний йому\~автомобіль «MAZDA\~6»\~р.№\~ [NUMBER] \~був у\~доглянутому стані,\~технічно справним,\~з гарним\~виглядом,\~перебував в\~охайному та\~не пошкодженому\~стані до\~ДТП.\~Після пошкодження\~його,\~необережними діями\~відповідача [PERSON] ,\~позивач змушений\~був змиритись\~з фактом\~того,\~що вказаний\~належний автомобіль\~одразу втратив\~у вартості\~та ніякі\~ремонті,\~відновлювальні роботи\~вже не\~зможуть відновити\~його у\~попередній стан.\~У сукупності\~всі зазначені\~факти завдали\~позивачу душевних\~переживань та\~страждань.\~Враховуючи ступінь\~вини відповідача,\~з урахуванням\~характеру вчиненого\~діяння та\~заподіяння шкоди\~у вигляді\~пошкодження майна,\~позивач вважає\~розумним,\~виваженим та\~справедливим визначити\~суму відшкодування\~моральної шкоди\~у розмірі\~5\~000 грн.\~Крім цього,\~коли позивач\~зіткнувся зі\~спором з\~відповідачем,\~то потребував\~підготовчої юридичної\~допомоги і\~професійної правничої\~допомоги,\~тому звернувся\~до адвоката\~Майорова Сергія\~Володимировича.\~В додатку\~№1\~до договору\~про надання\~правової допомоги,\~а саме\~в акті\~виконаних робіт\~адвокатом,\~наведено розмір\~судових витрат\~які позивачем\~понесено,\~відповідно до\~положень ст.\~140\~та 137\~ЦПК України.\~Адвокат Майоров\~С.В.\~виконав взяті\~на себе\~зобов`язання за\~договором №8\~про надання\~правової допомоги\~від 06\~лютого 2021\~року,\~відповідно до\~якого загальна\~вартість послуг\~адвоката,\~підготовчих дій\~та участь\~у суді\~складає 8\~000\~грн.\~Згідно,\~до акту\~виконаних робіт,\~від 12.01.2022\~року,\~позивач сплатив\~адвокату Майорову\~С.В.\~-\~8\~000 грн., що і складає таким чином судові витрати позивача, передбачені положеннями ст.ст. 134, 137, 140 ЦПК України. 04\~березня 2024\~року через\~систему «Електронний\~суд» від\~ТОВ СК\~«Альфа-Гарант»\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву у\~якому представник\~останнього зазначає,\~що позивач\~в повній\~мірі ігнорує\~положення Закону\~України «Про\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~а саме:\~позивач просить\~стягнути з\~ТДВ СК\~«Альфа-Гарант»\~по рахунку\~ФОП [PERSON] \~від 18.06.2021\~року який\~не може\~бути належним\~та допустимими\~доказом завданої\~в ДТП\~шкоди.\~Позивачем не\~надано акту\~виконаних робіт,\~платіжного доручення\~щодо оплати\~ремонтних послуг\~або квитанції\~чи касового\~чеку.\~Тобто позивач\~не надав\~доказів того,\~що ним\~здійснено відновлювальний\~ремонт свого\~транспортного засобу\~та його\~вартості.\~Крім того,\~звертали увагу,\~що ДТП\~сталася 19.01.2021\~року,\~а рахунок\~СТО складений\~18.06.2021\~року,\~тобто через\~пів року\~після ДТП. Позивачем не\~надано належного\~акту огляду\~транспортного засобу\~уповноваженою на\~те особою,\~аварійний комісар,\~експерт,\~оцінювач тощо,\~в стані\~після ДТП.\~Тобто Позивачем\~не доведено\~що всі\~ті ремонтні\~роботи,\~що зазначені\~в рахунку\~ФОП [PERSON] \~від 18.06.2021\~року відносяться\~до пошкоджень,\~що були\~отримані безпосередньо\~в ДТП\~від 19.01.2021\~року.\~Автомобіль позивача\~«Мазда»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~2002\~року випуску\~на момент\~ДТП експлуатувався\~20\~років.\~Так,\~ТДВ СК\~«Альфа-Гарант»\~після отримання\~від [PERSON] \~повідомлення про\~настання ДТП\~(20.01.2021\~року),\~в присутності\~заявника було\~проведено огляд\~його пошкодженого\~транспортного засобу,\~а саме\~06.02.2021\~року.\~Крім того\~протокол огляду\~був підписаний\~ [PERSON] \~без жодних\~зауважень.\~На підставі\~протоколу огляду\~було складено\~аварійний сертифікат\~№ 88-D/84-9\~від 01.03.2021\~року,\~відповідно до\~якого вартість\~матеріального збитку\~завданого власнику\~транспортного засобу\~«Мазда»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~станом на\~дату ДТП,\~становить 57\~023,57\~грн.\~з врахування\~коефіцієнту фізичного\~зносу та\~за вирахуванням\~ПДВ.\~Відповідно до\~аварійного сертифіката\~№ 88-D/84-9,\~виконаний аварійним\~комісаром [PERSON] ,\~коефіцієнт фізичного\~зносу ТЗ\~складає 70\~%.\~При цьому\~доплата в\~розмірі,\~що не\~перевищує суми\~податку,\~здійснюється за\~умови отримання\~страховиком (у\~випадках,\~передбачених статтею\~41\~цього Закону,\~МТСБУ)\~документального підтвердження\~факту оплати\~проведеного ремонту.\~Позивач не\~надав суду\~докази здійснення\~відновлювального ремонту,\~а тому\~розмір страхового\~відшкодування має\~бути зменшений\~на суму\~ПДВ.\~Таким чином,\~страхове відшкодування\~становить:\~57\~023,57\~ 2\~600,00\~(франшиза)\~=\~54\~423,57\~грн. Отже, 02.02.2022 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено на вказаний [PERSON] банківський рахунок 54 423,57 грн. Тобто, саме 54 423,57 грн. є справедливим розміром страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка і була сплачена позивачу. Відповідач [PERSON] правом на подачу відзиву не скористався, та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 23 лютого 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що 19 січня 2021 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ-21061, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , здійснював рух по проїжджій частині вулиці Тюленіна, з боку вулиці Таманова, в бік вулиці Степана Бовкуна міста Покровська, Донецької області, з пасажирами в салоні, а саме [PERSON] , яка розташовувалася на задньому пасажирському сидінні праворуч, та [PERSON] , який розташовувався на передньому пасажирському сидінні. Здійснюючи рух по другорядній дорозі вулиці Тюленіна та, під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя з головною дорогою по вулиці Степана Бовкуна міста Покровська, яку йому необхідно було перетнути та продовжити рух у тому ж напрямку, водій [PERSON] , порушуючи вимоги дорожнього знаку 2.1 Додатка 1, п. 2.3 «б» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою та рухом транспортних засобів по головній дорозі вулиці Степана Бовкуна міста Покровська, Донецької області, не маючи перешкод технічного характеру, будучи неуважним, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», встановленого перед виїздом на проїжджу частину вулиці Степана Бовкуна по ходу його руху та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, перебуваючи на другорядній дорозі, та розраховуючи на безперешкодний проїзд перехрестя, продовжив рух вперед, виїхав на проїжджу частину головної дороги вулиці Степана Бовкуна міста Покровська, Донецької області, де не поступившись дорогою автомобілю «Mazda 6», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався ліворуч, скоїв з ним зіткнення. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля марки ВАЗ-21061, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого гвинтоподібного скалкового зламу діафізу великогомілкової кістки у нижній третині її без зміщення кісткових фрагментів, внутрішньо-суглобового перелому зовнішньої щиколотки правої гомілки; численних саден шкіри в області лоба, носа, лівої щоки, в області правого ока, верхньої губи справа, лівої вушної раковини, які в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що вимагають для свого загоєння тривалого часу, строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Допущені водієм [PERSON] порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілій [PERSON] середньої тяжкості тілесного ушкодження. За даним фактом, згідно ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 01.09.2021 року, розглянуто кримінальне провадження щодо обвинуваченого [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України, та постановлено: кримінальне провадження №12021050410000062 - закрити, у зв`язку з примиренням винного [PERSON] з потерпілою [PERSON] (а.с.16-17). Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , транспортний засіб «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] (а.с.18). 07 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Страхової компанії «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування, якою просив відшкодувати витрати пов`язані з пошкодженням майна автомобіля «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] (а.с.19). 24.09.2021 року [PERSON] звернувся до Страхової компанії «Альфа-Гарант» із заявою, якою просив надати завірену копію полісу страхування, забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 21061, д.н.з. [NUMBER] , та надати завірену копію звіту про нарахування матеріальної шкоди власнику транспортного засобу «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] (а.с.20). 21.10.2021 року позивач звернувся до Страхової компанії «Альфа-Гарант» із заявою (повторно), якою просив сплатити страхове відшкодування за неправомірні дії [PERSON] , що скоїв ДТП 19.01.2021 року [PERSON] як власнику транспортного засобу «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] (а.с.21). Як вбачається із листа Страхової компанії «Альфа-Гарант» №12/4800 від 25.11.2021 року, страхова компанія, розглянувши матеріали справи, щодо виплати страхового відшкодування по ДТП, яке трапилось 19.01.2021 року із автомобілем «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , та автомобілем ВАЗ 21061, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , просила [PERSON] надати до ТДВ СК «Альфа-Гарант» наступні документи: копію паспорта [PERSON] та постанову суду про притягнення до адміністративної відповідальності осіб причетних та винних в ДТП, яка вступила в законну силу та завірена відповідним чином (а.с.26). З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] (а.с.36,37-38) 18.06.2021 року склав рахунок-фактуру для [PERSON] за ремонт авто «Mazda 6», держномер [NUMBER] , із зазначенням загальної суми витрат у розмірі 136\~605 грн. (а.с.34-35). Судом встановлено, що 07.06.2020 року [PERSON] уклав з ТДВ СК «Альфа-Гарант» поліс №АР/7474442 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого зазначено з 08.06.2020 року до 07.06.2021 року (а.с.41). Згідно зазначеного полісу №АР/7474442, страхова сума на одного потерпілого зазначена: за шкоду завдану життю та здоров`ю 260\~000 грн., за шкоду завдану майну 130\~000 грн., франшиза 2\~600 грн. З матеріалів справи вбачається, що спеціалістом аварійним комісаром [PERSON] 01.03.2021 року було складено аварійний сертифікат 88D/84/9 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] (а.с.74). Згідно наданого аварійного сертифікату матеріальний збиток завданий власнику КТЗ, що приймається рівним вартості відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу запчастин станом на дату оцінки 28.02.2021 року складає 68\~428,28 грн., з урахуванням ПДВ - 57\~023,57 грн. Крім того, 06.02.2021 року було складено Акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) з яким було ознайомлено під підпис власника транспортного засобу [PERSON] (а.с.75-76) та 01.03.2021 року - ремонтну калькуляцію транспортного засобу «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , за справою №ЦВ/21/0384 (а.с.788-80). На підставі зазначених документів ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило [PERSON] 54\~423,57 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 02 лютого 2022 року із зазначенням призначення платежу «141 Страх. відшкод. [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) заг. Страх. Акту №ЦВ/21/0384 за дог. Страх. №АР-0007474442 від 08.06.2020 Без ПДВ» (а.с.77). Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Отже, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, потрібно враховувати положення статті 1192 ЦК України. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а також моральну шкоду (частина перша статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таким чином, потерпілий має право вимоги до страховика в договірному зобов`язанні згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховик здійснює виплати відповідно до умов договору, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде визнана страховим випадком, виключно в межах страхової суми. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних\~транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила зазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення\~відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, з матеріалів справи вбачається, що на підставі протоколу огляду було складено аварійний сертифікат № 88-D/84-9 від 01.03.2021 року відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату ДТП, становить 57 023,57 грн. з врахування коефіцієнту фізичного зносу та за вирахуванням ПДВ урахування ПДВ. Відповідно до аварійного сертифіката № 88-D/84-9, виконаний аварійним комісаром [PERSON] , коефіцієнт фізичного зносу ТЗ складає 70 %. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Позивач не надав докази здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу, а тому розмір страхового відшкодування зменшений на суму ПДВ. На підставі п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та враховуючи те, що позивач в своїй заяві про страхове відшкодування від 07.09.2021 року просив сплатити страхове відшкодування на його особистий рахунок, а також позивачем не було надано доказів понесених ним витрат зі сплати ПДВ до державного бюджету у зв`язку з ремонтом належного йому транспортного засобу, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було зменшено розмір страхового відшкодування на розмір податку на додану вартість. Таким чином, страхове відшкодування становить: 57023,57 - 2600,00 (франшиза) = 54 423,57 грн. Матеріалами справи підтверджено, що 02.02.2022 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено на вказаний [PERSON] банківський рахунок суму 54 423,57 грн., що не заперечувалось самим позивачем. Визначення розміру матеріального збитку при відшкодуванні шкоди, внаслідок ДТП, зокрема на підставі положень\~ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам\~Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»\~та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Ця Методика розроблена згідно із\~Законами України «Про судову експертизу», «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна (пункт 1.1.) Згідно з пунктом 1.3. вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Пунктами 2.3. та 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092\~(у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.200 № 1335/5/1159) визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно з пунктом 7.17 Методики, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ. Відповідно п. 2.2. Методики утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників. Абзацом дев`ятим частини другої статті 7 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі №522/1597/15-ц (провадження № 61-12079ск18) дійшов висновку, що «Визначення вартості матеріального збитку шляхом проведення незалежної оцінки (виконавець - оцінювач транспортних засобів) або автотоварознавчого дослідження (виконавець - судовий автотоварознавець) відповідає вимогам\~статті 7 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», в якій сказано, що Проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках. Таким чином, аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для стягнення з винуватця ДТП вартості збитків є наявність вини такої особи у скоєнні ДТП та оцінка розміру завданої шкоди у відповідності до\~Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні». Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (див. постанову Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 461/2217/19). Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~статті 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню. У справі, що розглядається, ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатила позивачеві як потерпілому внаслідок ДТП страхове відшкодування, розмір якого було встановлено на підставі\~аварійного сертифікату №88-D/84-9 від 01.03.2001 відповідного до якого вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату ДТП, становить 57 023,57 грн. з врахування коефіцієнту фізичного зносу та за вирахуванням ПДВ урахування ПДВ. Відповідно до аварійного сертифіката № 88-D/84-9, виконаний аварійним комісаром [PERSON] , коефіцієнт фізичного зносу ТЗ складає 70 %. Водночас суд зауважує на тому, що представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» в присутності позивача було проведено огляд його пошкодженого транспортного засобу, а саме 06.02.2021; протокол був підписаний [PERSON] без жодних зауважень, і лише 18.06.2021 позивач звернувся до СТО для складення рахунку для необхідного відновлення транспортного засобу, при цьому, не надаючи жодного належного акту огляду транспортного засобу уповноваженою на те особою, експерта, оцінювача, в стані після ДТП. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру заподіяної майнової шкоди позивачеві більш достовірним доказом є дослідження проведене на підставі\~аварійного сертифікату №88-D/84-9 від 01.03.2001 відповідного до якого вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату ДТП, становить 57 023,57 грн. з врахування коефіцієнту фізичного зносу та за вирахуванням ПДВ урахування ПДВ. Відповідно до аварійного сертифіката № 88-D/84-9, виконаний аварійним комісаром [PERSON] , коефіцієнт фізичного зносу ТЗ складає 70 %. З врахуванням зазначеної норми, на підтвердження своєї вимоги до відповідача, позивачем мали б бути представлені до суду докази дійсної вартості авто до ДТП, так і вартість такого авто після пригоди, таких доказів позивачем надано не було, чим не виконано вимоги ст.81 ЦПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач мав довести суду розмір вартості транспортного засобу до ДТП, а також надати суду докази з приводу вартості авто після ДТП, хоча саме з цих двох обставин й визначається розмір відшкодування, за отриманням якого позивач звернувся до суду. Як вбачається з наданих до справи документів, позивач долучив рахунок-фактуру №23 від 18.06.2021 року на суму 136 605 грн., та як вбачається з рахунку, зазначена сума є необхідною для відновлення транспортного засобу, проте, останній не є доказом оплати здійсненого відновлювального ремонту транспортного засобу на суму 136 605 грн., оскільки оплата здійсненого відновлювального ремонту транспортного засобу має бути підтверджена відповідною банківською квитанцією про перерахування грошових коштів на рахунок ФОП [PERSON] . Тому, відсутність відповідної квитанції, платіжного доручення чи іншого банківського документу, позбавляє суд можливості встановити або підтвердити факт оплати таких послуг позивачем. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст.81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Зважаючи на наведені норми та положення ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач, заявляючи вимоги про відшкодування спричиненої ДТП шкоди, мав би представити до суду як доказ вартість свого автомобіля до ДТП (що не було зроблено) так і доказ вартості залишків автомобіля після ДТП (чого зроблено позивачем не було). Зазначене позбавляє суд можливості встановити належну суму відшкодування шкоди, відтак призводить до констатації факту недоведеності позивачем своїх вимог. Також, суд зауважує, що після ДТП пошкоджений автомобіль залишився у позивача, саме позивач заявив вимогу про стягнення суми відшкодування, для визначення розміру якого і має значення вартість як до, так і після ДТП. За таких умов обов`язок доказування даних обставини має бути покладено саме на позивача, проте, зазначеного позивач не здійснив, чим не виконав вимоги ст.81 ЦПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, заявляючи позовні вимоги, мав довести своє порушене право та інтереси, однак останній не наводить жодних порушень ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо порядку та строків виплати страхового відшкодування, які передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ТДВ СК «Альфа-Гарант» у встановленому вищезазначеним Законом порядку, на виконання ст. ст. 22, 29, 34 направила заявку суб`єкту оціночної діяльності для огляду і визначення матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, на підставі оцінки, Товариство виплатило страхове відшкодування з вирахуванням ПДВ та франшизи на реквізити, вказані позивачем у заяві про страхове відшкодування у строки, встановлені Законом. Таким чином, страхове відшкодування сплачено в повному обсязі, розраховано згідно положенням спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та в межах строку відведеного чинним законодавством, а позивачем в позовній заяві не наведено жодних обґрунтувань, які б свідчили про порушення ТДВ СК «Альфа-Гарант» вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо розміру, порядку або строків виплати страхового відшкодування. Отже, вимоги [PERSON] про стягнення матеріальних збитків у зв`язку з пошкодженням належному позивачу автомобіля у розмірі вартості матеріальної шкоди в межах ліміту відшкодування 127\~400 грн. та суму пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування 2\~254 грн. 80 коп., задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» виконано обов`язок зі сплати страхового відшкодування у належному розмірі відповідно до умов полісу та чинного законодавства, підстави для стягнення додаткових сум, відсутні, як і відсутні підстави для стягнення різниці між страховим відшкодуванням та розміром вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з [PERSON] . Відповідно до пункту 36.6. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу «ВАЗ 21061», державний реєстраційний номер [NUMBER] за полісом №АР-0007474442 передбачено франшизу у розмірі 2\~600,00 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди у розмірі 8 000 грн., задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним. Відповідно до п.1, п.2 ч.2\~ст.23 ЦК України\~ моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Відповідно до п. 3 Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують спричинення йому моральних страждань та в чому полягали його моральні страждання. Окрім того, позивачем зазначено, що спричинену моральну шкоду він оцінює в суму 8 000 грн. Однак, позивач не зазначив та не довів, з чого він виходив, оцінивши свої моральні страждання саме на таку суму. Вимога позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~1) у разі задоволення позову - на відповідача;\~2) у разі відмови в позові - на позивача;\~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує\~чи пов`язані ці витрати з розглядом справи,\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого\~2020 року у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.\~Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесені позивачем витрати на правову допомогу по справі підтверджені наступними доказами, а саме: договором №8 про надання правової допомоги, укладеним 06 лютого 2021 року між [PERSON] та адвокатом Майоровим Сергієм Володимировичем (а.с.42-45); ордером серії АН №1027152 від 12 січня 2022 року (а.с.46); свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН №4733 (а.с.47); витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с.48); квитанцією до прибуткового касового ордера№8 від 12.01.2022 року на суму 8\~000 грн. (а.с.48а); Актом виконаних робіт до договору про надання правової допомоги складеного 12.01.2022 року (а.с.49). Понесені позивачем витрати на сплату судового збору підтверджені квитанціями про сплату судового збору на суму 1366,05 грн. (а.с.1), 992,40 грн. (а.с.2). Тому, з урахуванням зазначених вимог закону, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 42,61 грн. та 144,00 грн. суму правової допомоги, які визначені пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial