Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

У лютому 2024 року представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» - Літвінова Т.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що в період з жовтня 2015 року по квітень 2021 року Позивач відпустив теплову енергію на приміщення ,яке належить [PERSON] на загальну суму 99 332,09 грн., Адресою об`єкта надання послуг є: [ADDRESS] , нежитлове приміщення, VII цокольного поверху літ.А-5. Особовий рахунок №204461. Всупереч, вказаним положенням чинного законодавства, боржник не належним чином виконував свої зобов`язання по оплаті наданих йому Виконавцем послуг, в зв`язку з чим Концерн звертався до боржника з вимогою щодо погашення заборгованості, а також зазначив підстави з яких вимагає від боржника сплатити суму заборгованості, проте борг сплачено не було. Заборгованість складає 99 332,09 грн. А тому позивач просив стягнути з [PERSON] , [INFO] , суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в сумі 99 332,09 грн. витрати по сплаті судового збору 2 422,40 грн. Повернути надмірно сплачений судовий збір у розмірі 261,60 грн. Ухвалою судді від 08.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 23.02.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Кокіна А.Ж. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що позовні вимоги позивача заявлені поза межами встановленої позовної давності. Крім того, Позивачем зазначено, що факт отримання послуги з постачання теплової енергії у 2020-2021 роках до житлового будинку за адресою [ADDRESS] , в якому розташоване належне відповідачу нежитлове приміщення VII цокольного поверху літ.А-5 підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів 2020-2021 р.р. відповідно до яких Концерном «Міські теплові мережі» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що послуга з постачання теплової енергії надавалась у період з жовтня 2015 року по жовтень 2020 року, за які також нарахована заборгованість. В той же час, для правильного вирішення спору в даному випадку позивач має довести не тільки факт надання послуги, а й підтвердити обсяг наданої послуги у спірний період на заявлену у позові суму. В позові не зазначено, чи житловий будинок за адресою [ADDRESS] , в якому розташоване належне відповідачу нежитлове приміщення VII цокольного поверху літ.А-5, оснащений комерційним засобом обліку. Відтак, не підтверджено, що обсяг наданої послуги здійснюється за даними комерційного засобу обліку, у відповідності до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» . Відповідного акту приймання в експлуатацію приладу комерційного обліку теплової енергії також не надано. При цьому також позивачем не доведено належними і допустимими доказами помісячного обсягу теплоносія, поданого на вказаний житловий будинок, зокрема і відповідачу. Звідси не підтверджені первинними документами (актами зняття показань лічильника, актами наданих послуг) дані, наведені у розрахунку заборгованості. Позивачем належними і допустимими доказами не доведено надання послуги відповідачу з теплопостачання на суму 99 332, 09 грн. у спірний період, що є підставою для відмови у позові. Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. у повному обсязі. 25.03.2024 року від Концерну «МТМ» надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача не погоджуючись з відзивом на позовну заяву бажає надати письмові пояснення, які обґрунтовуються тим, що , ураховуючи продовження строків на період дії карантину, - вважають сплив позовної давності підлягає застосуванню до періоду з лютого 2015 по лютий 2017 рр. включно. Також, враховуючи те, що відповідач, всупереч вимогам законодавства не уклав з Концерном «Міські теплові мережі» договір «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води», облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № [NUMBER] . Також факт постачання теплової енергії підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів у спірний період. Отже позивач фактично надав, а відповідач фактично отримав послуги з постачання теплової енергії. У зв`язку з тим, що приміщення Відповідача приєднане до внутрішньобудинкової системи житлового будинку за адресою то відповідно до законодавства відносини регулюються «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630. Житловий будинок за адресою [ADDRESS] , в якому розташоване належне відповідачу нежитлове приміщення VІІ цокольного поверху (літ.А-5), оснащений комерційним приладом обліку SHARKY 775 заводський № 55432553, відтак обсяг наданої послуги здійснюється за даними комерційного засобу обліку у відповідності до ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно ч.2 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 року, виконавець послуг може здійснювати зняття показань вузлів обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії за допомогою систем дистанційного зняття показань, таке зняття може здійснюватися без присутності споживача або його представника. Зняття показань за вказаною адресою здійснюється дистанційно представниками КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» дистанційним приладом моделі DEIHL IZARRECEVIVER BT 434 (інтерфейс передачі даних Bluetooth), який відповідає усім вимогам до пристроїв технічного регламенту, за допомогою програматора моделі IZAR OH BT.Після зняття/отримання показників з приладу обліку теплової енергії, отримані показники переносяться до програми нарахувань відділу нарахувань та білінгу КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», згідно яких здійснюються розрахунки щомісячних нарахувань споживачам за надану комунальну послугу, тобто заноситься до локальної бази даних підприємства. Із вищенаведеного виходить, що дані знятих показань вузлів обліку, а також приладів- розподілювачів теплової енергії здійснено машиною, а не фізичною особою. Позивачем було розміщено на власному сайті інформацію по кожному будинку інформацію щодо приладів обліку. Підтвердженням цього надаємо скріншот із сайту Концерну «Міські теплові мережі» з Інформацією по будівлі 64 по вул. Патріотична. У зв`язку з тим, що Позивачем було здійснено дистанційне зняття показів комерційного приладу обліку, тому закон не зобов`язує Позивача складати акти зняття показів обліку теплової енергії. Акти складені представником відділу ГОТЕ Концерну «МТМ» надаються суду та сторонам по справі, як доказ який підтверджує вимірювання спожитої теплової енергії та води. Таким чином підставою для звернення до суду щодо примусового стягнення заборгованості призвела бездіяльність самого відповідача. З огляду на вищевикладене позовні вимоги Концерну «МТМ» є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам цивільного законодавства, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги просить задовольнити із врахуванням доводів викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, наданих доказів і строків позовної давності. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Кокін А.Ж. просить ухвалити рішення з урахуванням доводів, викладених у відзиві та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.\~77 ЦПК\~України \~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, у тому числі, надається населенню м. Запоріжжя для побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Згідно ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" "споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач)\~індивідуальний або колективний споживач"; "індивідуальний споживач\~фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; "житлово-комунальні послуги- результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг". Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" "комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами". Судом встановлено,\~що нежитлове\~приміщення,\~розташоване за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~приміщення VII\~цокольного поверху\~літера А-5\~належить на\~праві власності\~відповідачу [PERSON] \~з 08.10.2015\~року,\~що підтверджується\~інформацією з\~Державного реєстру\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.12.2023 року. Отже, об`єктом надання послуг є нежитлове приміщення, VІІ цокольного поверху (літ.А-5) розташоване в п`яти поверховому житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, факт надання послуги власнику нежитлового приміщення [PERSON] підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії. Також, факт постачання теплової енергії підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів у спірний період. Отже позивач фактично надав, а відповідач фактично отримав послуги з постачання теплової енергії \~ \~ \~ \~У зв`язку з тим, що приміщення Відповідача приєднане до внутрішньобудинкової системи житлового будинку за адресою то відповідно до законодавства відносини регулюються «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі Правила «630»). Предметом спору є заборгованість [PERSON] за надані Концерном «МТМ» послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2015 року по квітень 2021 року. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги № 2189-VІІІ» введено в дію 01.05.2019, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (діяли до 30.04.2022), Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ № 830 від 21.08.2019р., умовами Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. За положенням ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За правилами ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання»\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до\~частини першої\~статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України "Про теплопостачання". Відповідно до вимог ч. 7 статті 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ діє з 01.05.2019 року послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджується Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 4 статті 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ діє з 01.05.2019 року, з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутись будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим відмова від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору є безпідставною та не береться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого покладається і на споживача, і на теплопостачальну організацію, не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, в Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 904/2238/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі № 904/7377/17, відповідно до якого «укладення договору з теплопостачання відповідно до\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком, а сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період». Отже, відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «Міські теплові мережі» послуги, оскільки обов`язок оплати випливає з закону. Згідно з ч.1 ст. 9 цього Закону, споживач здійснює оплату за спожиті послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно положень п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, споживач зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Пунктом\~18 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення унормовано, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до пункту 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Статтею 322 ЦК України\~визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом за власні кошти. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпечення збереження його властивостей тощо. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Опалення є однією із витрат пов`язаною зі зберіганням майна, а отже оплата за надані послуги для сталого функціонування приміщення є обов`язком власника. Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Враховуючи те, що відповідач не уклав з Концерном «Міські теплові мережі» договір «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води», облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № [NUMBER] . Система опалення\~приміщення відповідача\~єневід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому воно розташоване, , від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони, тобто, факт наявності теплопостачання в приміщенні відповідача в спірному періоді є підтвердженим та доведеним. В зв`язку з тим, що об`єкт надання послуги відповідача має спільне з будинком підключення до теплової мережі позивача, то факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювального сезону, відповідно до- яких Концерном «Міські теплові мережі» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя приймає виконавчий комітет Запорізької міської ради. Встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутній укладений договір, а отже під час розрахунків застосовується термін оплати вказаний у пункті 18 Правил. Згідно до положень п. 30 Правил 630 Споживач зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з Законом України про теплопостачання, серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Відповідно до п.40 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої, води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно\~технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Житловий будинок за адресою [ADDRESS] , в якому розташоване належне відповідачу нежитлове приміщення VІІ цокольного поверху (літ.А-5), оснащений комерційним приладом обліку SHARKY 775 заводський № 55432553, відтак обсяг наданої послуги здійснюється за даними комерційного засобу обліку у відповідності до ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно ч.2 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 року, виконавець послуг може здійснювати зняття показань вузлів обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії за допомогою систем дистанційного зняття показань, таке зняття може здійснюватися без присутності споживача або його представника. Зняття показань за вказаною адресою здійснюється дистанційно представниками КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» дистанційним приладом моделі DEIHL IZARRECEVIVER BT 434 (інтерфейс передачі даних Bluetooth), який відповідає вимогам до пристроїв технічного регламенту, за допомогою програматора моделі IZAR OH BT.Після зняття/отримання показників з приладу обліку теплової енергії, отримані показники переносяться до програми нарахувань відділу нарахувань та білінгу КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», згідно яких здійснюються розрахунки щомісячних нарахувань споживачам за надану комунальну послугу, тобто заноситься до локальної бази даних підприємства. Із вищенаведеного виходить, що дані знятих показань вузлів обліку, а також приладів- розподілювачів теплової енергії здійснено машиною, а не фізичною особою. Позивачем було розміщено на власному сайті інформацію по кожному будинку інформацію щодо приладів обліку. Підтвердженням цього є скріншот із сайту Концерну «Міські теплові мережі» з Інформацією по будівлі 64 по вул. Патріотична. У зв`язку з тим, що Позивачем було здійснено дистанційне зняття показів комерційного приладу обліку, тому закон не зобов`язує Позивача складати акти зняття показів обліку теплової енергії. Акти складені представником відділу ГОТЕ Концерну «МТМ» є належним доказом, який підтверджує вимірювання спожитої теплової енергії та води, а доводи відзив у цій частині не заслуговують на увагу, оскільки позивачем доведено належними доказами надання послуги відповідачу з теплопостачання . Судом також встановлено, що за вказаний період заперечень з боку споживача щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу Концерну «МТМ» не надходило. Таким чином, судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення за вищевказаною адресою та користувався послугами позивача, а тому навіть при відсутності письмового договору на його ім`я та при фактичному отриманні послуг він повинен проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення, VII цокольного поверху літ.А-5. Особовий рахунок № [NUMBER] , в період з жовтня 2015 року по квітень 2021 року Позивач відпустив теплову енергію на приміщення ,яке належить [PERSON] на загальну суму 99 332,09 грн., відповідачем за цей період сплачено 0,00 грн., а тому загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення, наданих Концерном «Міські теплові мережі» Відповідачу складає 99332,09 грн., що також підтверджується наданою позивачем розрахунку основного боргу, копії рахунків та актів передачі теплової енергії . Надані позивачем докази про наявність заборгованості зі сплати спожитої теплової енергії у пред`явленому до стягнення розмірі в сумі 99332,09 гривень з жовтня 2015 року по квітень 2021 року, суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Тим більше вказані розрахунки не спростовані і відповідачем, контррозрахунку надано не було. Відповідачем також і не оспорюється, ті обставини, що він не відмовся в установленому порядку від отримання послуги теплопостачання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов є законним і обгрунтованим. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, а також наявності підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд враховує таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. Карантин на території України діяв з 12.03.2020 по 30.06.2023. Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з жовтня 2015 по березень 2017 року. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги, у межах строку позовної давності, у загальному розмірі 54311,03 грн. Водночас, у частині вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг за період з жовтня 2015 року по лютий 2017 року включно, слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності до цих позовних вимог. Таким чином, загальна сума заборгованості у вищезазначений період складає 54311,03 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (54%), що становить 1308,10 грн. Порядок повернення судового збору регламентований, зокрема\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI\~та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого\~наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого\~Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 650/24182, повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за ухвалою суду, яка набрала законної сили. У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду.Ухвала суду подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду). Пунктом 2. ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, враховуючи ціну цього позову можна зробити висновок, що сума судового збору складає 3 028,00 грн. Пунктом 3. ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Враховуючи ціну цього позову можна зробити висновок, що сума судового збору складає 2422,40 грн. Враховуючи те, що Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовною заявою в електронній формі та оплатив 01.08.2023 року судовий збір у розмірі 2684 грн., заява підлягає задоволенню, а надмірно сплачений судовий збір у розмірі 261,60 грн., сплачений згідно платіжної інструкції від 01.08.2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягає поверненню позивачу.

Outcome: partial