Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом. Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому було уточнено до [PERSON] в якому просить суд: - стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі від заробітної плати, щомісячно з моменту звернення до суду і до повноліття дитини; - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Свою позицію обґрунтовує зокрема тим, що від спільного життя сторони мають малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 50; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 709; Станом на теперішній час спільна з [PERSON] малолітня дитина - [PERSON] , проживає разом з [PERSON] та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] є людиною працездатного віку, має можливість сплачувати аліменти, проте ухиляється від сплати аліментів на утримання спільного сина [PERSON] , [INFO] , тому вона змушена звертатися до суду з даною позовною заявою. [PERSON] [INFO] , проживає разом з батьком, [PERSON] та знаходиться на самостійному вихованні та утриманні відповідача. Після припинення спільного проживання [PERSON] взагалі перестав проявляти увагу до молодшого сина [PERSON] , не цікавиться його здоров?ям та розвитком, не допомагає йому матеріально, не намагається бути присутнім у його житті. При цьому, батько по відношенню до спільної дитини [PERSON] ставиться погано та не проявляє поваги до сина. Батько не намагається забезпечити дитині гідні умови проживання, хворіє на цукровий діабет 2 типу та тривалий час витрачає на лікування, велика частка постійного доходу, витрачається на лікування та реабілітацію, проживає у житлі, яке не має належних умов, а саме відсутня окрема кімната для дитини та окреме ліжко, відсутнє належним чином оснащене місце для зайняття сином навчанням. Проживання молодшого сина [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] не відповідатиме найкращим інтересам дитини. За адресою проживання матері створені належні умови для проживання сина, у нього є окрема кімната, яка облаштована під потреби сина, окреме ліжко, письмовий стіл та крісло, комп?ютер, за яким він може здійснювати належне навчання та виконувати домашні вправи, таким чином житло позивача дає можливість проживання синові та забезпеченням достатнім рівнем проведення власного дозвілля. Матір має своє житло, постійно працює, отримує стабільний щомісячний дохід та забезпечує дитину необхідним для її виховання та розвитку. Намагання визначити місце проживання молодшого сина [PERSON] разом із матір`ю пов?язане з бажанням захистити їх інтереси та права на навчання, безпеку, належний догляд в тому числі медичний, збереження соціальних зв?язків із однолітками, родичами, хрещеними батьками, бабусею, надання їм можливості самостійно без стороннього тиску визначитись із власною долею з урахуванням думки як матері так і батька. Матір характеризується за місцем проживання як ввічлива, доброзичлива, завжди готова прийти на допомогу. Батько станом на теперішній час належним чином не виконує свої батьківські обов?язки по вихованню молодшого сина, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов?язків по вихованню та утриманню дитини. На даний час, старший син повністю знаходиться на утриманні батька, а молодший повністю знаходиться на утриманні матері. Матір не перебуває у наркологічному обліку та обліку психіатра, не має боргових зобов?язань перед будь-якими фінансовими установами, що виключає можливість зменшення З метою захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини, [PERSON] [PERSON] вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом. Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому було уточнено до [PERSON] в якому просить суд: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] ; - визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі від заробітної плати, щомісячно з моменту звернення до суду і до повноліття дитини. Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що починаючи з 27.07.2012 року він [PERSON] [INFO] , знаходився у шлюбі з [PERSON] [INFO] . В силу ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. У шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, від 01 серпня 2022 року, було розірвано шлюб та визначено місце проживання дітей, старший син [PERSON] мешкає разом із батьком [PERSON] , у належній батьку частині домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] син, [PERSON] мешкає разом із матір?ю, [PERSON] , у належній їй частині домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , взагалі не приймає участі у вихованні старшого сина [PERSON] та не допомагає матеріально, через що грубо порушуються права дитини. 14.02.2024 року, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, були затверджені умови мирової угоди щодо поділу спільного майна подружжя. Відповідно до приписів частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України, після припинення фактичних шлюбних відносин та сумісного проживання, [PERSON] та відповідачка по справі, [PERSON] дійшли взаємної згоди щодо того, що старший син [PERSON] [INFO] , залишиться проживати разом з батьком [PERSON] , а молодший син [PERSON] [INFO] залишиться проживати разом із матір?ю, [PERSON] . На даний час, старший син: [PERSON] [INFO] , проживає разом з батьком, та знаходиться на його самостійному вихованні та утриманні. Молодший син, [PERSON] [INFO] проживає разом із матір?ю [PERSON] та знаходиться на її самостійному вихованні та утриманні. Після припинення спільного проживання Відповідачка взагалі перестала проявляти увагу до старшого сина, не цікавиться його здоров?ям та розвитком, не допомагає йому матеріально, не намагається бути присутнім у його житті. При цьому, матір по відношенню до спільної дитини ставиться погано та не проявляє поваги до сина [PERSON] . Матір не намагається забезпечити дитині гідні умови проживання, оскільки, не має постійного доходу, достатнього для утримання старшого сина, проживає у житлі, яке не має належних умов, а саме відсутня окрема кімната для дитини та окреме ліжко, відсутнє належним чином оснащене місце для зайняття сином навчанням. Проживання старшого сина, за місцем проживання матері не відповідатиме найкращим інтересам дитини. За адресою проживання батька створені належні умови для проживання сина, у нього є окрема кімната, яка облаштована під потреби сина, окреме ліжко, письмовий стіл та крісло, комп?ютер, за яким він може здійснювати належне навчання та виконувати домашні вправи, таким чином житло позивача дає можливість проживання синові та забезпеченням достатнім рівнем проведення власного дозвілля. Батько має своє житло, постійно працює, отримує стабільний щомісячний дохід та забезпечує дитину необхідним для її виховання та розвитку. Визначення місце проживання старшого сина [PERSON] , разом із [PERSON] пов?язане з бажанням захистити їх інтереси та права на навчання, безпеку, належний догляд в тому числі медичний, збереження соціальних зв?язків із однолітками, родичами, хрещеними батьками, надання їм можливості самостійно без стороннього тиску визначитись із власною долею з урахуванням думки як матері так і батька. Батько характеризується за місцем проживання як вічлива, доброзичлива людина, завжди готовий прийти на допомогу. На думку батька, з його боку існують обставини, які унеможливлюють проживання старшого сина [PERSON] разом із матір?ю, оскільки вони негативно впливатимуть на його виховання та розвиток. Мати станом на теперішній час належним чином не виконує свої батьківські обов?язки по вихованню старшого сина, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов?язків по вихованню та утриманню дитини. На даний час, старший син повністю знаходиться на утриманні батька, а молодший повністю знаходиться на утриманні матері. Батько не перебуває у наркологічному обліку та обліку психіатра, не має боргових зобов?язань перед будь-якими фінансовими установами, що виключає можливість зменшення обсягу витрат на власних дітей не судимий, не переносив травм або пошкоджень, що можуть викликати будь-які фізіологічні загострення в майбутньому. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2024 року провадження по справі було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі було зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів прийнято до спільного розгляду та об`єднане в одне провадження з позовом [PERSON] про стягнення аліментів. Вирішено питання про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів Розгляд справи розпочати зі стадії відкриття провадження у справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі було прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення вимог. Прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення вимог. Залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області. В судове засідання сторони з`явились. [PERSON] в судовому засідання підтвердив обставини на які він посилається в своєму зустрічному позові. В судовому засідання відмовився від позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] . Також зазначив, що він визнає у повному обсязі позовну заяву [PERSON] до нього, погоджується з обставинами, викладеними у позові, насідки визнання позову йому роз`яснені та зрозумілі. Вказує, що зміст ст. 166 Сімейного кодексу України щодо наслідків позбавлення батьківських прав йому відомо. [PERSON] в судовому засідання підтвердила обставини на які вона посилається в своєму позові. В судовому засідання відмовилась від позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] . Додатково пояснила суду, що [PERSON] взагалі не цікавиться життя молодшого сина та всебічно ухиляється від його виховання Також зазначила, що вона визнає у повному обсязі зустрічну позовну заяву [PERSON] до неї, погоджується з обставинами, викладеними у позові, насідки визнання позову їй роз`яснені та зрозумілі. Вказує, що зміст ст. 166 Сімейного кодексу України щодо наслідків позбавлення батьківських прав їй відомо. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено та учасниками справи визнається, що починаючи з 27.07.2012 року [PERSON] [INFO] , знаходився у шлюбі з [PERSON] [INFO] . У шлюбі у сторін народились діти: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 50; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 709; Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі 495/4822/22 від 01 серпня 2022 року, було розірвано шлюб між сторонами та визначено місце проживання дітей. Старший син [PERSON] мешкає разом із батьком [PERSON] , у належній батьку частині домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] син, [PERSON] мешкає разом із матір?ю, [PERSON] , у належній їй частині домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 14.02.2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі 495/801/24 було затверджені умови мирової угоди щодо поділу спільного майна подружжя. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що [PERSON] , взагалі не приймає участі у вихованні старшого сина та не допомагає матеріально, через що грубо порушуються права дитини. Відповідно до приписів частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України, після припинення фактичних шлюбних відносин та сумісного проживання, [PERSON] та [PERSON] дійшли взаємної згоди щодо того, що старший син [PERSON] [INFO] , залишиться проживати разом з батьком [PERSON] , а молодший син [PERSON] [INFO] залишиться проживати разом із матір?ю, [PERSON] . На даний час, старший син: [PERSON] [INFO] , проживає разом з батьком, та знаходиться на його самостійному вихованні та утриманні. Молодший син, [PERSON] [INFO] проживає разом із матір?ю [PERSON] та знаходиться на її самостійному вихованні та утриманні. Після припинення спільного проживання [PERSON] взагалі перестала проявляти увагу до старшого сина, не цікавиться його здоров?ям та розвитком, не допомагає йому матеріально, не намагається бути присутнім у його житті. При цьому, матір по відношенню до старшого сина, ставиться погано та не проявляє поваги до сина. Матір не намагається забезпечити дитині гідні умови проживання, оскільки, не має постійного доходу, проживає у житлі, яке не має належних умов, а саме відсутня окрема кімната для дитини та окреме ліжко, відсутнє належним чином оснащене місце для зайняття сином навчанням. Проживання старшого сина, за місцем проживання матері не відповідатиме найкращим інтересам дитини. За адресою проживання батька створені належні умови для проживання старшого сина, у нього є окрема кімната, яка облаштована під потреби сина, окреме ліжко, письмовий стіл та крісло, комп?ютер, за яким він може здійснювати належне навчання та виконувати домашні вправи, таким чином житло позивача дає можливість проживання синові та забезпеченням достатнім рівнем проведення власного дозвілля. Батько має своє житло, постійно працює, отримує стабільний щомісячний дохід та забезпечує дитину необхідним для її виховання та розвитку. Визначення місце проживання старшого сина [PERSON] , разом із [PERSON] пов?язане, було затверджене рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі 495/4822/22 від 01 серпня 2022 року, а також бажанням захистити інтереси та права дитини на навчання, безпеку, належний догляд в тому числі медичний, збереження соціальних зв?язків із однолітками, родичами, хрещеними батьками, надання йому можливості самостійно без стороннього тиску визначитись із власною долею з урахуванням думки як матері так і батька. Батько характеризується за місцем проживання як ввічлива, доброзичлива людина, завжди готовий прийти на допомогу. На думку батька, з його боку існують обставини, які унеможливлюють проживання старшого сина [PERSON] разом із матір?ю, оскільки вони негативно впливатимуть на його виховання та розвиток. Мати станом на теперішній час належним чином не виконує свої батьківські обов?язки по вихованню старшого сина, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов?язків по вихованню та утриманню дитини. На даний час, старший син повністю знаходиться на утриманні батька, а молодший повністю знаходиться на утриманні матері. Батько не перебуває у наркологічному обліку та обліку психіатра, не має боргових зобов?язань перед будь-якими фінансовими установами, що виключає можливість зменшення обсягу витрат на власних дітей не судимий, не переносив травм або пошкоджень, що можуть викликати будь-які фізіологічні загострення в майбутньому. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] зазначає, що після припинення спільного проживання [PERSON] взагалі перестав проявляти увагу до молодшого сина [PERSON] , не цікавиться його здоров?ям та розвитком, не допомагає йому матеріально, не намагається бути присутнім у його житті. При цьому, батько по відношенню до спільної дитини [PERSON] ставиться погано та не проявляє поваги до сина. Батько не намагається забезпечити дитині гідні умови проживання, проживає у житлі, яке не має належних умов, а саме відсутня окрема кімната для дитини та окреме ліжко, відсутнє належним чином оснащене місце для зайняття сином навчанням. Проживання молодшого сина [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] не відповідатиме найкращим інтересам дитини. За адресою проживання матері створені належні умови для проживання сина, у нього є окрема кімната, яка облаштована під потреби сина, окреме ліжко, письмовий стіл та крісло, комп?ютер, за яким він може здійснювати належне навчання та виконувати домашні вправи, таким чином житло позивача дає можливість проживання синові та забезпеченням достатнім рівнем проведення власного дозвілля. [PERSON] зазначає, що вона має своє житло, постійно працює, отримує стабільний щомісячний дохід та забезпечує дитину необхідним для її виховання та розвитку. Визначення місце проживання молодшого сина [PERSON] , разом із [PERSON] було затверджене рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі 495/4822/22 від 01 серпня 2022 року, а також бажанням захистити інтереси та права дитини зокрема на навчання, безпеку, належний догляд в тому числі медичний, збереження соціальних зв?язків із однолітками, родичами, хрещеними батьками, бабусею, надання йому можливості самостійно без стороннього тиску визначитись із власною долею з урахуванням думки як матері так і батька. Матір характеризується за місцем проживання як ввічлива, доброзичлива, завжди готова прийти на допомогу. Батько станом на теперішній час належним чином не виконує свої батьківські обов?язки по вихованню молодшого сина, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов?язків по вихованню та утриманню дитини. На даний час, старший син повністю знаходиться на утриманні батька, а молодший повністю знаходиться на утриманні матері. Матір не перебуває у наркологічному обліку та обліку психіатра, не має боргових зобов?язань перед будь-якими фінансовими установами, що виключає можливість зменшення З метою захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини [PERSON] вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом. Під час розгляду справи [PERSON] позов [PERSON] та обставини, на які він посилається, обґрунтовуючи вимоги, визнала у повному обсязі. Крім того [PERSON] визнав позовні вимоги [PERSON] та обставини, на які вона посилається, обґрунтовуючи вимоги. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно із ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] як матері неповнолітньої дитини, в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] та протиправної поведінки по відношенню до дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), що зазначив і позивач у позовній заяві. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , без поважних причин залишивши його без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно її дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] як батькові неповнолітньої дитини, в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] та протиправної поведінки по відношенню до дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), що зазначив і позивач у позовній заяві. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що позбавлення батьківських прав не позбавляє права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дітей, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що якщо під час розгляду справи батьки дитини дійшли згоди з приводу позбавлення батьківських прав, звертатися до органу опіки та піклування щодо отримання висновку не є потрібним, оскільки на це потрібен значний час, що може призвести до затягування розгляду справи. Суд бере до уваги те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Подібні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19; Постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц; Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Окрім того, суд дійшов до переконання про те, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини [PERSON] , тому враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому слід позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . З огляду на те, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей з розглянуті та задоволені Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, за наслідками розгляду та проголошення рішення, по справі 495/4822/22 від 01 серпня 2022 року, зазначені позовні вимоги не підлягають повторному розгляду та задоволенню.

Outcome: partial