Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

07 грудня 2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява, яка в подальшому була уточнена, відповідно до якої позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання до суду позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог вказав, що 06 вересня 2014 року позивач укладав шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу дружині було надано надане прізвище [PERSON] . Від сімейно- шлюбного життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між сторонами розірвано. Малолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] , починаючи з 06 листопада 2018 року по 28 липня 2020 року проживав за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] , а починаючи з 28 липня 2020 року син залишився проживати разом з батьком, оскільки відповідач по справі [PERSON] залишила дитину, а в вересні 2023 року відповідач виїхала за кордон, де вона облаштовує своє життя, тобто ніякої турботи про сина не проявляє, позивач самостійно займається вихованням сина. У зв`язку з вищевикладеним виникла необхідність у вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] та стягнення аліментів з останньої. Ухвалою суду від 08 грудня 2023 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою від 28 грудня 2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15 лютого 2024 року до справи залучено третю особу. 28 березня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , надав покази суду під присягою, Просив суд задовольнити позовні вимоги, повідомив що з вересня 2014 року з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 13 жовтня 2023 року було розірвано. В 2018 році у них народився син [PERSON] . Після чого, ще 2 роки мешкали разом, а влітку 2020 року відповідача пішла від нього, з цього часу він проживає з дитиною, самостійно займається його вихованням, дитина навчається у дитячому садочку, вони виконують домашні завдання, а відповідачка самоусунулася від виховання дитини, будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною. Він не чинить ніяких передшод відповідачці у спілкується, від знайомих він дізнався, що у вересні 2023 року відповідачка виїхала за кордон, для влаштування власного життя. Зараз постають питання щодо надання дитині медичної допомоги, влаштування до дитячого закладу, тому є потреба вирішити питання щодо матері дитини. Просить позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини. Йому не відомо, чи народила потім відповідачка дітей. Представник позивача [PERSON] думку позивача підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. 06 лютого 2024 року від відповідача [PERSON] через «Електронний суд» надійшла заява про визнання позову, після чого остання повідомлялася про дату та час судового засідання, однак правом присутності не скористалася. Суд вважав необхїдним проводжити розгляд справи в загальному порядку, оскільки позов стосується інтересів дитини, а визнання позову відповідачкою, може зашкодити інтересам дитини. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засіданні повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 06 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровнао шлюб Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що 06 вересня 2014 року складено відповідний актовий запис №314. (а.с.8) [INFO] народився [PERSON] , де в графі батько вказаний [PERSON] , мати [PERSON] , про що Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 02 листопада 2018 року складено відповідний актовий запис № 1251. (а.с.9) 13 жовтня 2023 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.10). Відповідно до акту проживання від 28 листопада 2023 року виданного головою квартального масиву Божедарівка [PERSON] малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживав за адресою [ADDRESS] з батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] з 06.11.2018 року по 27.07.2020 року, а з 28.07.2020 року дитина проживає з батьком по теперішній час. У липні 2020 року мати [PERSON] залишила дитину з батьком , а в вересні 2023 року поїхала за кордон. Вихованням дитини на протязі трьох років не займається, долею дитини не цікавиться. (а.с.11). Згідно довідки Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 184 Криворізької міської ради дитина [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 184 Криворізької міської ради з 01.08.2023 року, заклада дитина н відвідує, навчається у дистанційному режимі. У вересні вихователем здійснювався соціальний патронат ( з відвідуванням вдома) для здійснення моніторингу рівня знань [PERSON] . Під час відвідувань вдома знаходився батько [PERSON] . (а.с.12). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що з позивачем сусіди з 2019 року, через город бачила, як позивач завжди сам порається з дитиною, дружину [PERSON] бачила декілька разів. Крім того повідомила, що під час особистої розмови з [PERSON] дізналася, що останній з дружиною не мешкає, з 2020 року. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] знає з дитинства, вони сусіди, часто годить до них в гості, так як він товаришує з її сином. Зазначає, що позивач чудовий батько, завжди піклується про дитину. [PERSON] бачила декілька разів, під час однієї зустрічі робила їй зауваження, так як остання шорхала дитину. Повідомила, що від матері позивача дізналася, що відповідачка покинула дитину, наміру спілкуватися з нею немає. По телефону вона розмовляла з відповідачкою, питала її за її ставлення до дитини, але та сказала, що матерінство не її. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради прийнято рішення про доцільність /недоцільність позбавлення батьківських прав матері - [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] комісія покладається на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів дитини. Батьки, за нормами ст. ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Кожна дитина, за нормами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 164 СК України, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько або матір ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо не виконують свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок, щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки [PERSON] протягом 4 років ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні та утриманні сина. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд, оцінивши в силу ст. 80 ЦПligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_9287/ed_2020_01_15/pravo1/T04_1618.html?pravo=1#9287" title="Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004">К України докази, вивчивши матеріали справи, законодавчі акти, що регулює дані правовідносини, вважає доведеним той факт, що відповідачі не піклуються про свого малолітнього сина, ухиляються від своїх обов`язків по його вихованню, тому підлягають позбавленню батьківських прав та з них слід стягнути аліменти на утримання дитини. Вимогами ст. 81 ЦПК України чітко встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року № 2037 - VII, відповідно до якого внесено зміни до ст. 182 СК України, а саме: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення позивача до суду є 19 рудня 2023 року, оскільки саме цим днем датована уточнена позовна заява та подана до суду . Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За таких обставин, враховуючи те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, приймаючи до уваги установлену практику, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення і стягує аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду справи, Відповідачами не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, розміру доходу, які могли б мати значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ст. 141 ЦПК України, ч.2 ст. 4 ЗУ « Про судовий збір» суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у загальному розмірі складає 1073,00 грн. та стягнути на користь позивача 1073,00 грн. сплаченим ним при подачі позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved