Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

3 лютого 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] та [PERSON] , про визнання дійсним договору міни нерухомого майна № 97-936 від 27 листопада 1997 року, який укладений на Одеській універсальній біржі «Вітязь» між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] , з іншої, про міну квартири за адресою: [ADDRESS] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також про визначення розміру часток у праві спільної власності [PERSON] і [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , рівними, тобто по 1/3 частині за кожним. На виконання вимог ухвали судді від 16 лютого 2024 року про залишення позову без руху позивачка уточнила свої вимоги, змінивши статус [PERSON] та [PERSON] з третіх осіб на відповідачів, а також просила визначити розмір часток кожного із співвласників у праві спільної власності на спірне майно по 1/3 частині за кожним. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те, що її чоловік та вона, яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , передали, а її батьки - [PERSON] та [PERSON] прийняли квартиру за адресою: [ADDRESS] , а у свою чергу її батьки передали, а сім`я позивачки прийняла в обмін квартиру за адресою: [ADDRESS] .Даний договір був зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь», умови правочину виконанні у повному обсязі, учасники договору зареєстрували право власності на об`єкти нерухомості, проте нотаріально його не посвідчили. У подальшому батьки позивачки померли, єдиними спадкоємцями за законом після їх смерті є вона та відповідач [PERSON] , які своєчасно звернулися із заявами про прийняття спадщини, проте оформити свої спадкові права вони не можуть, так як договір міни не відповідає вимогам діючого законодавства щодо нотаріального посвідчення. Крім того, не визначено частки майна у праві спільної власності на спірний об`єкт між членами її сім`ї, які є рівними. На теперішній позивачка не може розпорядитися своєю власністю та прийняти спадщину після смерті матері, тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. 23 лютого 2024 року після усунення недоліків позовної заяви у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 02 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Сторони у засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи є заява позивачки про підтримання заявлених вимог та про слухання справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] \~надали суду\~заяви про\~визнання позовних\~вимог і\~розгляд справи\~у їх\~відсутності. [PERSON] у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини своєї нявки суду не повідомив, із клопотаннями не звертався, відзив на позов не надавав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. В ході розгляду справи\~було встановлено,\~що [INFO] [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , передали в обмін, а батьки позивачки - [PERSON] та [PERSON] прийняли квартиру за адресою: [ADDRESS] , у свої чергу [PERSON] , [PERSON] передали в обмін, а [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина - [PERSON] , прийняли квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір міни учасники правочину зареєстрували на Одеській універсальній біржі «Вітязь», реєстраційний № 97-936, але нотаріально його не посвідчили. 11 грудня 1997 року в ОМБТІ на підставі даного договору у порядку обміну зареєстровано право приватної власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на придбаний об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , під № 104 у реєстровій книзі 250пр. на сторінці 154, а за [PERSON] та [PERSON] на придбаний об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , під № 168 у реєстровій книзі 257пр. на сторінці 82. З матеріалів справи вбачається, що сторони правочину досягли згоди з усіх істотних умов договору міни № 97-936 від 27 листопада 1997 року, свої зобов`язання за правочином виконали у повному обсязі: зареєстрували право власності на отриманні у порядку обміну квартири, вселилися у них, проживали там, тобто сторонами були дотримані всі вимоги статтям 241, 224 ЦК України. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 квітня 2001 року, виданого державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Кулаковою Л.М., реєстровий № 2-1115, [PERSON] успадкувала належну [PERSON] 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла матір позивачки - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є діти: позивачка та відповідач, які у встановлений законом строк звернулися до Суворовської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері, померлої [INFO] , на підставі яких заведено спадкову справу № 976/2021. Проте оформити свої спадкові права позивачка не може, так як не була дотримана нотаріальна форма договору міни № 97-936 від 27 листопада 1997 року, а чинне законодавство не визнає угод укладених в такій формі. Згідно\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаний договір міни був вчинений 27 листопада 1997 року, тобто під час дії\~ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював відносини обміну майна. Відповідно до\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. У редакції, що діяла на час укладення договору міни спірних об`єктів нерухомості, в самому\~Законі України "Про товарну біржу"\~не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених\~ст. 15 цього закону\~до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Частиною другою\~статті 47 ЦК Української РСР\~передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами\~\~і відбулось повне або часткове виконання договору. Відповідно до\~ст.209\~ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. За нормами ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Статтею 657 ЦК України\~передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. \~У статті 650 ЦК України\~визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.4\~ст. 656 ЦК України\~до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. В силу\~ст.\~220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В даному випадку право власності учасників правочину виникло на підставі договору міну, який проведено як біржову операцію між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та в інтересах сина [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони. Аналіз норм ЦК УРСР та ЦК України вказує на те, що реєстрація на Біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору обміну, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству.\~ З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору міни та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору міни № 97-936 від 27 листопада 1997 року, оформленого на Одеській універсальній біржі «Вітязь», дійсним. Відповідно до ч. 2.ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~в редакції, що діє на теперішній час, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Здійснивши державну реєстрацію у Одеському міському бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості за реєстровим № 168 права власності за [PERSON] та [PERSON] на придбаний об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , та за реєстровим номером 104 права власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на придбаний об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , держава цим самим визнала право власності сторін за договором міни на придбані об`єкти, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, і була укладена на біржі відповідно до норм\~ Закону України «Про товарні біржі», який діяв на той час, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги про визнання договору міни дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ч.1 ,2 ст. 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Відповідно до норм ст.112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). За нормами ч.2 ст.12 Закону України "Про власність", який діяв на час укладення договору міни громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Так, зі змісту ч. 2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Під час реєстрації права власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на придбаний об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору міни від 27 листопада 1997 року розмір часток кожного із співвласника у праві спільної власності визначений не був. Аналізуючи вказані норми та встановлені судом обставини,враховуючи відсутність спору з приводу розміру частки, суд дійшов висновку, що розмір часток кожного із співвласників квартири [ADDRESS] є рівними, та становлять по 1/3 частині, тому вимоги позивачки у цій частині також підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved