Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У вересні\~2023\~року\~до\~суду надійшла\~позовна\~заява\~ТОВ «ФК\~«Європейська\~агенція\~з повернення\~боргів». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 29 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 27944-01/2022. Указаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб. телефону відповідача, про що свідчить п.7 Кредитного договору, адреса, реквізити на підпис сторін. 31.01.2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» укладено договір факторингу № 31012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023, ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17\~353,00 грн., з яких: 7 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 353,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Крім того, 30 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2757592. 17 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 17052023, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 17 травня 2023 року до Договору факторингу № 17052023 від 17 травня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 96\~660,00 грн., з яких: 20 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 76\~660,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Ураховуючи викладене, позивач просить стягнути із [PERSON] суму заборгованості: за кредитним договором № 27944-01/2022 у загальному розмірі 17 353,00 грн.; за кредитним договором № 2757592 у загальному розмірі 96\~660,00 грн. Також позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати. Заперечення відповідача. 25 січня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона із позовом не погодилася з наступних підстав. При підписанні договору № 2757592 від 30 грудня 2021 року не було дотримано вимог ЗУ «Про електронну комерцію», оскільки якщо є електронна форма договору, то його слід було підписувати електронним підписом, однак даний договір не містить електронного підпису відповідача у розумінні вимог ЗУ «Про електронний цифровий підпис». Крім того, наголошувала на тому, що як вбачається із судової практики, зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право банку нараховувати проценти за договором припиняється зі спливом строку кредитування. Звертала увагу на те, що відповідачу не було надано достовірної інформації відносно процентів за користування вказаним кредитом. Сума нарахованих відсотків значно перевищує розумний розмір та їх стягнення з відповідача є економічно необґрунтованими. Позивачем не доведено факту переуступлення права вимоги до відповідача за вказаними правочинами, оскільки [PERSON] не було відомо про договори факторингу, а відтак й наявності підстав для стягнення з неї заборгованості на користь позивача немає, тому в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляду (а.с. 62). У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання направив клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Також, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог в частині стягнення відсотків за кредитним договором № 2757592 від 30 грудня 2021 року заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до копії договору про надання фінансового кредиту № 27944-01/2022 від 29 січня 2022 року видно, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] видно, що остання отримала кредит у розмірі 7 000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 27.02.2022, зі сплатою 182,5 % річних. Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача (а.с. 7-10). Судом встановлено, що 31 січня 2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до умов якого, позивач зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» відступити позивачу Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с. 11-14). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 31 січня 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 27944-01/2022 від 29 січня 2022 року у розмірі 17 353,00 грн., з яких: 7 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 353,00 грн. сума заборгованості за відмоткам (а.с. 15). Також, з матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали договір № 2757592 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 21-30). \~ \~ \~ \~За змістом п.п. 1.2 договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в розмірі 20\~000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.п. 1.3 договору строк кредиту становить 360 днів, що може бути змінений (у бік зменшення), в порядку та на умовах, визначених в п. 4.2 договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. \~ \~ \~ \~У п.п. 1.4 та 1.4.1 сторони домовилися, що стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору, а знижена процентна ставка становить 0,2 % в день та застосовується за визначених договором умов. Судом встановлено, що 17 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 17052023, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права грошової Вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с. 31-33). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 17 травня 2023 року до Договору факторингу № 17052023 від 17 травня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 96\~660,00 грн., з яких: 20 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 76\~660,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 35). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до частини першої статті 626, статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У частині першій статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Так, з копії договору про надання фінансового кредиту № 27944-01/2022 від 29 січня 2022 року вбачається, що [PERSON] надано кредит в розмірі 7000 грн 00 коп. строком на 30 днів, тобто до 27 лютого 2022 року. За користування кредитом клієнт сплачує 182.5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 0.50 % (процентів) на добу. У п. 5.3 договору передбачено, що дія договору достроково припиняється за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. В інформації, яка надавалась клієнтові під час укладення електронного договору, зазначалась загальна вартість кредиту у розмірі 8 050 грн., з яких 7000 грн. - тіло кредиту та 1050 грн. проценти за користування кредитом, що вбачається з Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 27944-01/2022 (а.с. 9). ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в позові просить стягнути 10 353 грн. відсотків за користування кредитом, що значно перевищує ту вартість кредиту, про яку попереджено споживача під час укладення договору. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вимог щодо стягнення процентів у порядку ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено. Враховуючи вищевикладене, нарахування та стягнення процентів за користування кредитом з [PERSON] поза визначеними строками суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду. Таким чином, дослідивши наявні докази в їх сукупності, враховуючи, що строк дії договору встановлено до 27 лютого 2022 року, а відтак проценти після з 28 лютого 2022 року нараховувалися безпідставно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором № 27944-01/2022 від 29 січня 2022 року в розмірі 8 050 грн., яка складається із: 7000 грн. тіла кредиту, 1050 грн. процентів за користування кредитом, що становить загальну вартість кредиту, визначену у Додатку № 1 до договору. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за договором № 2757592 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 грудня 2021 року суд дійшов наступного висновку. Як вже зазначалося, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що даний кредитний договір № 2757592 від 30 грудня 2021 року, на підставі якого позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, аргументи відповідача на те, що даний договір укладено без дотримання вимог Закону України «Про електронну комерцію», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки він підписаний електронним підписом відповідача, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. З матеріалів справи вбачається, що за договором № 2757592, укладеним 30 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 20\~000 грн., строк кредиту 360 днів, зі сплатою процентів за стандартною ставкою у вигляді 1,99 % чи зниженою ставкою 0,2%, що відповідачем не оспорювалося. Зі змісту заявлених вимог видно, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути із [PERSON] борг за прострочення виконання зобов`язань за вказаним вище договором у розмірі 96\~660 грн., з яких 20\~000 тіло кредиту та 76\~660 грн. відсотки. Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Представником позивача, на підтвердження заявлених вимог, надано розрахунок заборгованості договором № 2757592 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 грудня 2021 року (а.с. 36). Однак, з розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, суд не має змоги встановити, за який період нараховані відсотки, за якою ставкою вони нараховувалися щомісячно, зокрема, за стандартною чи за зниженою, детальний механізм їх нарахування ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано. З огляду на викладені обставини, пред`явлені позивачем вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за простроченими відсотками, не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Разом з тим, враховуючи те, що фактично отримані та використані Позичальником кошти у добровільному порядку ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не повернуті, а також беручи до уваги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, що свідчить про порушення його права, суд вважає, що кредитор вправі звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом зобов`язання позичальника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредиту. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20 000 грн. Аргументи [PERSON] стосовно того, що ТОВ «ФК «Європейська агенція боргів» є неналежною стороною спору, відповідачем не доведені відповідними доказами, оскільки в матеріалах справи є договори факторингу від 31 січня 2023 року та 17 травня 2023 року, за якими позивач набув права вимоги до [PERSON] . З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи і проаналізувавши наявні в її матеріалах докази, та порівнявши їх у співвідношенні із нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за договором № 2757592 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 грудня 2021 року у розмірі тіла кредиту в сумі 20 000 грн. Таким чином, з [PERSON] , у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитними договорами, підлягає до стягнення заборгованість у розмірі 8 050 грн. (договір № 27944-01/2022 від 29 січня 2022 року) та 20 000 грн. (договір № 2757592 від 30 грудня 2021 року). На підставі викладеного, та

Outcome: partial