Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

24.06.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 27.12.2002 року по теперішній час сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу подружжям було придбано три квартири. Сторони не можуть дійти згоди щодо поділу наявного майна, а тому позивач з огляду на положення ст.ст.69,\~70,\~71 СК України, просить поділити спільне майно та визнавши за нею право власності на частки в усіх трьох квартирах. 15.04.2021 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання права особистої приватної власності на майно одного з подружжя, що було придбано під час перебування у шлюбі. Обґрунтовуючи свій позов тим, що всі три квартири були придбані за позичені кошти від третьої особи, які позичав особисто [PERSON] для купівлі квартир. 14.12.2021 р. ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що первісний позов та зустрічний позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] з 27.12.2002 року до 12.04.2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду першої інстанції Інгольштадт (Німеччина). Під час перебування в шлюбі за спільні кошти сторонами було придбано 25.05.2016 року подружжям придбана двохкімнатна квартира [ADDRESS] . \~Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу від 25.05.2016р., посвідчений [PERSON] , приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, реєстр. № 937. Титульний власник [PERSON] Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 14694849.\~16.11.2016 року подружжям придбана двохкімнатна квартира [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу від 16.11.2016р., посвідчений [PERSON] , приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, реєстр. № 890. Титульний власник [PERSON] Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 17446503.\~ 15.08.2018 року подружжям придбана двохкімнатна квартира [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу від 15.08.2018р., посвідчений Дворецькою О.М., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, реєстр. № 826. Титульний власник [PERSON] Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 27503541.\~ В силу ст.ст.60,\~61 СК України, ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст.71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~звернуто увагу судів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ч.1\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За загальним правилом застосування презумпції згідно зі\~ст. 60 СК України\~майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Стосовно позовних вимог про поділ домоволодіння, земельних ділянок та визнання вказаного майна спільною сумісною власністю та визнання права сторін на частини вказаного майна, суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення, оскільки в цей факт сторонами не оспорююється. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у\~статтях 77-80 ЦПК України. За ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5\~ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Тож суд вважає за можливим визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину квартири [ADDRESS] , частину квартири [ADDRESS] . Стосовно позовної вимоги про поділ квартири за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Відповідно до перекладу тексту рішення суду першої інстанції Інгольштадт (Німеччина) про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , то там зазначається, що на підставі результатів усного слухання сімейний суд отримав докази, що подружжя проживає окремо один від одного з жовтня 2017 року. Тож вищезазначена квартира була придбана [PERSON] 15.08.2018, тобто у період, коли подружжя вже разом не проживало. Через що суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на квартиру у [ADDRESS] . На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial