Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», за результатом розгляду якого представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФУ «ЄФКР» нараховані за останні три роки відповідно до ст. 625 ЦКУ на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями за Договором про надання споживчого кредиту договором о 21-90Е/09-2006А (10110434000) від 22.09.2006р., підтвердженими рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі №2-3370/09 від 14.07.2009 року, інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 107 223,58 грн., а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що 22.09.2006 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір №21-9ED/09-2006A. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі №2-3370/09 від 14.07.2009 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту договором №21-9ED/09-2006A від 22.09.2006 у розмірі 197 267,59 грн та судові витрати. В подальшому номер договору змінено на №10110434000. 11.05.2019 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «ЄФКР» укладено Договір №1369/К про відступлення прав вимоги за Кредитним договором 21-9DE/09-2006A (№10110434000). Однак станом на день звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем рішення суду не виконано, заборгованість перед позивачем не погашено, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 13.02.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації юридичної адреси відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.09.2006 р. між Акціонерним комерційний інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №21-9DE/09-2006A, відповідно до якого їй було надано кредит у сумі 19 700,00 доларів США 00 центів, процентна ставка 11 % річних на строк до 22.09.2009р., який перераховано позичальнику [PERSON] готівкою з поточного рахунку. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2009 року у справі №2-3370/09 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 197 267 грн. 59 коп., судовий збір у сумі 1 700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн., а всього 198 997 грн. 59 коп. солідарно. Так, в матеріалах справи наявний договір від 11.05.2019 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку», відповідно до вимог чинного законодавства України, за результатами торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону №UА-ЕА-2019-03-26-000011-b від 17.04.2019 року, був укладений Договір №1370/К про відступлення прав вимоги. При цьому, в матеріалах справи відсутня будь-який доказ, який би встановлював перехід права вимоги за кредитним договором від 22.09.2006р. № 21-9DE/09-2006A від АКІБ «УкрСиббанк» (перейменований на ПАТ «УкрСиббанк») до ПАТ «Дельта Банк». Тобто, під час розгляду цієї справи не встановлено, що позивач набув право вимоги за кредитним договором № 21-9DE/09-2006A від 22.06.2006 р., а отже його права як кредитора порушуються не виконанням рішення суду від 14.07.2009 у справі № 2-3370/09. Згідно ст.ст. 526, 530, 610 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України ). За змістом ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо факту відступлення права вимоги за кредитом договором не підтверджені належними доказами, а тому, суд відмовляє в задоволенні позову за необґрунтованістю. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову витрати позивача в порядку ст. 141 ЦПК України залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed