Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Другого апеляційного адміністративного суд від 22 травня 2020 по справ №820/1075/17 апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року - задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року скасовано, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] . Визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції: про відкриття виконавчого провадження від 21 квітня 2016 року у виконавчому провадженні № [NUMBER]; накладення арешту на майно [PERSON] від 10 травня 2016 року та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № [NUMBER]; звернення стягнення на пенсію [PERSON] від 19 грудня 2016 року у виконавчому провадженні № [NUMBER]. 13 жовтня 2023 року постановою заступника начальника відділу Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фролової В.Р. скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. За час виконання виконавчого провадження № [NUMBER] Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з позивача стягнуто кошти в розмірі 20 697 грн. 43 коп. Ураховуючи те, що вказані кошти на користь відповідача були перераховані безпідставно, позивач просив стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на його користь безпідставно отримані відповідачем кошти в сумі 20 697 грн. 43 коп., вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді від 01 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 18 березня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що кошти, які стягувались за виконавчим написом на підставі кредитного договору №НААОRO01510001 від 02.02.2004 року та стягнуті в межах виконавчого провадження, як заборгованість за діючим кредитним договором, не можуть бути повернуті на підставі ст. 1212 ЦК України. Окрім того, відповідачем не надано доказів перерахування коштів на рахунок відповідача. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином за адресою місцезнаходження юридичної особи відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що відповідає приписам частини десятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, причини неявки свого представника суду невідомі, відзив від відповідача до суду не надходив. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 02 лютого 2004 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № НААОRO01510001. АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Комінтернівського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області із заявою про прийняття до виконання виконавчого напису № 181, виданого 15 січня 2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № НААОRO01510001. 21 квітня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Постановою Другого апеляційного адміністративного суд від 22 травня 2020 року по справі №820/1075/17 апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року - задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року скасовано, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] . Визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції: про відкриття виконавчого провадження від 21 квітня 2016 року у виконавчому провадженні № [NUMBER]; накладення арешту на майно [PERSON] від 10 травня 2016 року та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № [NUMBER]; звернення стягнення на пенсію [PERSON] від 19 грудня 2016 року у виконавчому провадженні № [NUMBER]. 13 жовтня 2023 постановою заступника начальника відділу Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фролової В.Р. скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. За час виконання виконавчого провадження № [NUMBER] Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з позивача стягнуто кошти в розмірі 20 697 грн. 43 коп. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За частиною другої означено статті положення глави 82 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 р. у справі № 6-100цс15). Позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на тому, що правова підстава, на якій були набуті грошові кошти в розмірі 20 697, 43 грн. на теперішній час не існує. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» безпідставно набутих грошових коштів в сумі 20 697, 43 грн. у якості письмових доказів позивачем додано копії: паспорту [PERSON] , довідки від 24 жовтня 2023 року про розмір відрахувань за період з 01 лютого 2017 року по 30 квітня 2022 року , супровідного листа Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 24 жовтня 2023 року, відповіді Основянсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові від 13 листопада 2023 року, постанови про скасування процесуального документу від 13 жовтня 2023 року, повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання від 23 жовтня 2023 року, додаткової угоди №10102317 від 13 жовтня 2023 року, акту приймання-передачі наданих послуг №10102317. Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів отримання коштів саме АТ КБ «ПриватБанк». Суд, оцінюючи належність, допустимість, з урахуванням принципу диспозитивності, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

Outcome: dismissed