Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] кредитну заборгованість у розмірі 120094 гривні 10 копійок. Банк мотивує поданий позов тим, що на підставі укладеного 25 березня 2021 року між сторонами кредитного договору відповідачу [PERSON] видано кредит у сумі 100000 гривень. Однак останній не виконує належним чином свої кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 17 січня 2023 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 120094,10 гривні. Позивач скерував відповідачу письмову вимогу, однак [PERSON] заборгованість не погасив. З посиланням на ст. 525, 526, 530,1048,1049, 1054 ЦК України позивач просив (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22 березня 2024 року) стягнути з відповідача 71954,44 гривні основної суми боргу, 10,31 гривень заборгованості по процентах, 48129,35 гривень заборгованості по комісії та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2147,20 гривень. 02 травня 2022 року до суду надійшов відзив від [PERSON] на позовну заяву Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», в якому останній просить позов задовольнити частково, у сумі 57015,75 гривень: 57004,44 гривні заборгованості по сумі кредиту та 11,31 гривень заборгованості по процентах, відмовивши позивачу у стягненні комісії. Відповідач, посилаючись на норми ст. 11, 12, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначає, що положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, є несправедливими, що є підставою для визнання їх недійсними. Стверджує, що позивачем було включено в кредитний договір комісію за обслуговування кредитної заборгованості і вказані кошти списувались з його рахунку, що суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Так, згідно Виписки за рахунком ним було сплачено в рахунок комісії за кредитним договором (розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості) за період з 25 квітня 2021 року по 25 серпня 2021 року 14950,00 гривень. Враховуючи, що комісію за обслуговування кредитного договору було встановлено незаконно, заборгованість по комісії у розмірі 48129,35 гривень не підлягає сплаті. Сплачена ним за кредитним договором сума 14950,00 гривень, яку банк зарахував як плату за комісію, підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по сумі кредиту. Враховуючи вищевикладене, до стягнення підлягає сума 57015,75 гривень: заборгованість по кредиту - 57004,44 гривні (71954,44 - 14950,00), заборгованість за процентами - 11,31 гривень. 30 січня 2024 року від Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Банк стверджує, що відповідач погодився із запропонованими умовами кредитування та зобов`язався сплатити комісію в порядку та строки, обумовлені договором. Окрім договору, відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту, з яким ознайомився до укладення договору про споживчий кредит. У паспорті споживчого кредиту зазначено детальну інформацію про загальну вартість кредиту, в тому числі розмір комісії. Після ознайомлення з інформацією про споживчий кредит, яка наведена у Паспорті, відповідач підписав заяву. На час укладення договору [PERSON] не заявляв додаткових вимог щодо умов договору. Окрім цього, позивач зазначає, що Закон України «Про споживче кредитування», який вже діяв на час укладення договору, передбачає можливість включення в договір комісійної винагороди кредитодавця. Зокрема, пунктом 4 частиною 1 статті 1 цього Закону встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться витрати споживача, включаючи комісії кредитодавця. Комісії кредитодавця - витрати, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Одержання банком доходів у формі комісійних доходів від кредитного обслуговування клієнтів, як зазначає позивач, передбачена також нормативними актами Національного банку України - пунктом 971 Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України», затвердженого постановою Національного банку України від 11 вересня 2017 року №89 та Постановою правління Національного банку України №49 від 08 червня 2017 року «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Відповідач не був позбавлений можливості відмовитись від договору протягом 14 календарних дні від дати його укладення, як це передбачено ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», однак останній жодних заперечень щодо змісту договору не висловив, що свідчить про його згоду з умовами договору. 05 березня 2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача від [PERSON] . Останній не погоджується із твердженнями позивача, викладеними у відзиві на позовну заяву та звертає увагу суду на наступне. Згідно з ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбаченим договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку по рахунку щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з п. 5.7.3 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту. Комісія розраховується за повний місяць, у якому відбувається повернення заборгованості. Таким чином, кредитор включив в Договір оплату комісії за послуги, які він здійснює на свою користь та які повинні надаватись на безоплатній основі. Відтак, з врахуванням положень ст. 12, 18 Закону України «Про споживче кредитування», [PERSON] вважає положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, несправедливими, що є підставою для визнання їх недійсними. Відповідач у відповіді на відзив також покликається на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, згідно якого банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього тощо). При укладенні договору, як стверджує відповідач, він не міг знати про те, що у вказаному договорі була встановлена плата за послуги, яка за законом повинна надаватись банком безоплатно з огляду на незнання законодавства у сфері кредитних відносин. Відтак, беручи до уваги, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, то умова договору про оплату за обслуговування кредиту суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням викладеного, сплачені за період дії кредитного договору 14950,00 гривень, які банк зарахував як комісію за обслуговування кредитної заборгованості, що є незаконним, підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Загальна сума, що підлягає стягненню, становить 57015,75 гривень: 57004,44 гривні заборгованості по сумі кредиту, 11,31 гривень заборгованості за процентами. Одночасно 26 грудня 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про захист прав споживачів, в якій позивач за зустрічним позовом просить суд визнати положення договору комплексного банківського обслуговування №1001845113401 від 25 березня 2021 року, який укладений ним з Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», щодо нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,99% - недійсним та зобов`язати Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених [PERSON] за договором комплексного банківського обслуговування №1001845113401 від 25 березня 2021 року за комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 14950,00 гривень, та зарахувати вказані платежі в рахунок погашення основного боргу по даному договору. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що згідно п.4 укладеного між ним та банком договору № 1001845113401 від 25.03.2021 р. розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,99% та нараховується щомісячно від суми кредиту, який видається. Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 2990,00 гривень щомісяця. Її загальний розмір за договором становить 71760,00 гривень. Враховуючи положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, видає виписку по рахунку щодо погашення заборгованості, а також іншу інформацію, та положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача та передбачають заборону включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, позивач за зустрічним позовом вважає умови договору про споживчий кредит про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту несправедливими та підставою для визнання цих положень недійсними. Вважає, що факт обізнаності про сплату комісії не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідність ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Стверджує, що на позичальника не може покладатись обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним не замовлялись і які банком фактично не надавались і встановлення платежів за які заборонено законом. Так, згідно Графіку платежів, АТ «Перший український міжнародний банк» було включено до платежів за кредитом розрахунково-касове обслуговування кредиту у розмірі 2990,00 гривень (загальний розмір 71760,00 гривень). Вказані кошти списувались з його рахунку, що суперечить вимогам закону. Оскільки відповідачем списано кошти в сумі 14950,00 гривень, то на підставі ст. 216 ЦК України вказані кошти підлягають перерахунку та зарахуванню в рахунок погашення основного боргу за договором. Водночас, позивачем заявлено клопотання про поновлення процесуального строку для подання суду відзиву та зустрічної позовної заяви. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з відзивом на позов та зустрічним позовом [PERSON] зазначив, що в момент отримання позовної заяви перебував з мамою на лікуванні в Обласному медичному центрі онкології КП «Волинська обласна клінічна лікарня», що підтверджується медичною довідкою. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 30 листопада 2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за вказаним позовом. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 11 січня 2024 року суд постановив перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінити засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, поновив відповідачу строк звернення до суду з зустрічним позовом та відзивом на позов. Підготовче провадження у справі призначив на 21 лютого 2024 року. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2024 року суд постановив прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 25 березня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився. У поданій суду заяві від 14 лютого 2024 року та 05 березня 2024 року позивач просить розглядати справи за відсутності представника банку на підставі наявних у справі доказів та матеріалів. Представник відповідача в засідання суду не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25 березня 2021 року [PERSON] (Відповідач за первісним позовом) підписав заяву №1001845113401 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої АТ «Перший український міжнародний банк» (Позивач за первісним позовом) зобов`язався надати [PERSON] кредитні кошти в сумі 100000,00 гривень на споживчі цілі на строк 24 місяці зі сплатою комісії у розмірі 2,99% за обслуговування кредитної заборгованості, процентна ставка складає 0,01% річних. Згідно з п. 5.7 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - Публічна пропозиція) проценти та комісії встановлюються у фіксованому розмірі і підлягають сплаті Клієнтом по день фактичного повного повернення заборгованості за споживчим кредитом. Згідно з п. 4 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 25 березня 2021 року позичальнику [PERSON] було встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості розраховується за повний місяць, у якому відбувається повернення заборгованості. Комісія за обслуговування кредиту згідно договору становить 2990 гривень щомісяця. Загальний розмір нарахованої банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування №1001845113401 від 25 березня 2021 року усього за 24 місяці становить 71760 гривень. Зазначену суму вказано у графі «Комісія за обслуговування кредитної заборгованості» Заяви №1001845113401 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та у Паспорті споживчого кредиту. При цьому, загальна вартість кредиту становить 171770,30 гривень. (100000 гривень сума кредиту + 71760 гривень сума комісії + 10,30 гривень сума відсотків). Факт перерахування банком коштів у сумі 100000 гривень підтверджується платіжною інструкцією №TR.48312235.56546.8810 від 25 березня 2021 року, копія якої долучена до матеріалів справи та [PERSON] не заперечується. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 17 січня 2023 року непогашена сума кредиту [PERSON] перед банком за період з 25 квітня 2021 року по 25 червня 2023 року становить - 76954,44 гривні; заборгованість за процентами - 10,31 гривень, заборгованість за комісією - 48129,35 гривень. Всього 125094,10 гривні (а. с. 24-25). Згідно заяви про уточнення позовних вимог від 22 березня 2024 року, у зв`язку із перерахуванням відповідачем 08 лютого 2023 року та 08 березня 2023 року в рахунок погашення заборгованості по основній сумі кредиту 5000 гривень, остаточна сума кредитної заборгованості відповідача за кредитним договором, яка заявляється банком до стягнення, складає 120094 гривні 10 копійок, з яких: 71954,44 гривні заборгованість за сумою кредиту, 10,31 гривень заборгованість за процентами, 48129,35 гривень заборгованість за комісією. Банк направив [PERSON] письмову вимогу №196 від 17 січня 2023 року про виконання зобов`язання за кредитним договором в строк до 24 січня 2023 року, однак заборгованість останнім не погашена. [PERSON] вважає, що умови договору щодо нарахування комісії за обслуговування кредиту є недійсними, відтак, просить відмовити у задоволенні вимоги банку про стягнення комісії та зарахувати сплачені ним кошти в рахунок основного боргу за кредитом. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відтак, пунктом 4 кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). Суд звертає увагу, що пунктом 4 спірного кредитного договору комплексного банківського обслуговування №1001845113401 від 25 березня 2021 року [PERSON] встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таку плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку щомісячних платежів, який наведений у заяві №1001845113401 від 25 березня 2021 року. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що умова пункту 4 кредитного договору (договору комплексного банківського обслуговування) №1001845113401, укладеного 25 березня 2021 року між [PERSON] та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемною. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, відповідач за первісним позовом в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не погасив, чим порушив вимоги договору і цивільне право позивача за первісним позовом підлягає судовому захисту. При цьому, останній розрахунку позивача за первісним позовом в частині стягнення основного тіла кредиту та відсотків, а також розмір фактично сплачених ним сум не заперечив, доказів погашення заборгованості суду не надав. Правильність розрахунку щодо основного тіла кредиту та відсотків банком доведена, така ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Водночас, у зв`язку із встановлення судом нікчемності положення пункту 4 кредитного договору №1001845113401, укладеного 25 березня 2021 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 48129,35 гривень та зарахуванні сплачених [PERSON] коштів у розмірі 14950,00 гривень, що були спрямовані банком на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору. З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості слід задовольнити частково, стягнувши суму основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 57004,44 гривні. (71954,44 - 14950,00) та відсотки у розмірі 10 гривень 31 копійку. Щодо способу захисту порушеного права за зустрічним позовом. [PERSON] у зустрічній позовній заяві просив визнати положення договору комплексного банківського обслуговування №1001845113401 від 25 березня 2021 року, який укладений ним з Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», щодо нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,99% - недійсним та зобов`язати Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених [PERSON] за договором комплексного банківського обслуговування №1001845113401 від 25 березня 2021 року за комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 14950,00 гривень, та зарахувати вказані платежі в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту) по даному договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі №910/3907/18 (провадження №12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження №12-140гс19)). Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц (провадження №14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша зантересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальжй частині судового рішення, застосувавши відповідні положения норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження №12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий cnociб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заітересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положения норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Такий висновок викладено у п. 33.5 постанови Великої палати Верховного Суду №496/3134/19 від 13 липня 2022 року. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Taкi висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (провадження №12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу. Таким чином, зустрічна позовна вимога про визнання недійсним положення договору комплексного банківського обслуговування №1001845113401 від 25 березня 2021 року щодо нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2,99% не підлягає задоволенню у зв`язку із обранням неналежного способу захисту порушеного права. Враховуючи, що судом встановлено нікчемність положення пункту 4 кредитного договору №1001845113401, укладеного 25 березня 2021 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, враховуючи, що кредитування за договором №1001845113401 закінчилось, питання щодо стягнення заборгованості за даним договором вирішено судом в межах розгляду первісного позову по суті, відсутні підстави для задоволення вимоги про зобов`язаня Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за Договором комплексного банківського обслуговування №1001845113401 від 25 березня 2021 року як плату за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 14950 гривень, які були безпідставно зараховані в якості плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%, та зарахувати вказані платежі в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту) по Договору комплексного банківського обслуговування №1001845113401 від 25 березня 2021 року. Відтак, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що з відповідача за первісною позовною заявою [PERSON] на користь позивача за первісним позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в розмірі 1019,38 гривень. На підставі ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України,

Outcome: partial