Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в Хмільницький міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.10.1987 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Спільне життя з відповідачем по справі поступово погіршувалося та супроводжувалося постійними сварками. Спільне життя не склалось через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`зки з ведення спільного господарства. Кожент з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Збереження сімейних відносин між ними та іншими членами сім`ї, що має будуватись на почуттях любові, поваги, дружби та взаємодопомоги неможливе. Отже спільне життя, як подружжя і збереження сім`ї иіж сторонами не можливе. Сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим і виникла необхіжність в юридичному оформленні їхнього розлучення. Сторони не проживають однією сім`єю більше двадцяти років. Рішення про розірвання шлюбу є остаточним, тому позивачка просить не надавати строк на примирення подружжя. Спору про поділ майна немає. Також позивачка заперечує проти вжиття судом заходів щодо примирення, та зупинення розгляду справи і призначення подружжю строк для примирення. За таких обставин позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом, просить шлюб розірвати, а судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Позивачка [PERSON] в судове засіданні не з"явилася. Подала заяву якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій просить розгляд справи провести у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Судом встановлено, що 15.10.1987 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 199, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом ЗАГС Хмільницького міськвиконкому у Вінницькій області від 15.10.1987 року (а.с. 5). Частинами 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] позов визнає. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, а тому суд приймає визнання позову відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи при звернення до суду з даним позовом [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 гривень згідно квитанції № 33 від 08.03.2024 року. Таким чином, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки [PERSON] 50 відсотків судового збору, який був сплачений позивачем при звернення до суду з позовом, що становить 605,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved