Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.02.2020 між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 2094624 в електронній формі шляхом генерації та надсилання одноразового ідентифікатора на телефонний номер відповідачки, на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, опублікованої на веб-сайті credit365.ua. Вказана оферта була підписана електронним цифровим підписом [PERSON] .Індивідуальна пропозиція (оферти) № 2094624 укладення договору про надання кредиту акцептована відповідачкою 17.02.2020, шляхом підписання електронним підписом останньої, вчиненим одноразовим ідентифікатором. Позивачем умови кредитного договору виконано в повному обсязі, а саме 17.02.2020 перераховано на банківський рахунок [PERSON] , грошові кошти в сумі 3000,00 грн. Однак відповідачка не повернула своєчасно фінансовій установі грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08.02.2024 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.03.2024 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ходіної Н.В. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, сторона відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог пославшись на їх необґрунтованість. Зазначає, що нарахування інфляційних витрат, яке відбувалось у період дії воєнного стану на території України - незаконне. Вказане нарахування, позивач проводив за періоди з лютого 2022 року по грудень 2023 року, сума, яка бралась для розрахунку становила 3000,00 грн. Стосовно укладення кредитного договору та доказів зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника немає. Проте, ТОВ «АІА Фінанс Груп» не надало до суду жодних доказів вчинення [PERSON] дій, надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. ТОВ «АІА Фінанс Груп» не надало суду доказів проведення ідентифікації [PERSON] при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. А також, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. У позовній заяві, ТОВ «АІА Фінанс Груп» зазначає, що грошові кошти у розмірі 3000,00 грн перераховані на рахунок відповідача 17.02.2020, про що свідчить довідка ТОВ «Платежі Онлайн Україна» № 113/08 від 09.08.2021. Так, до матеріалів позовної заяви долучено копію довідки ТОВ «Платежі Онлайн Україна», про перерахування коштів. Проте, з вказаної довідки неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, а також, даних, стосовно кредитного договору, за яким здійснювались перекази. Така довідка ТОВ «Платежі Онлайн Україна», не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі: про інформаційну взаємодію та приймання платежів, укладеного між ТОВ «Платежі Онлайн Україна» та позивачем. В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачкою кредитних коштів, а позивач не заявляв клопотання про витребування від ТОВ «Платежі Онлайн Україна», інформації про належність платіжної картки відповідачу та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 3000,00 грн. А також, належних доказів про ознайомлення та погодження відповідача з Пропозицією (офертою) не надано. Крім того, наявне прохання застосувати строк позовної давності стосовно відсотків. 11.03.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої вважав обставини, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, хибними та такими, що не відповідають дійсності. Представник позивача зазначає, що стосується тверджень про неоднакові редакції оферти, відповідачем не заявлено, в чому відмінність редакцій оферти від підписаної відповідачем індивідуальної частини Договору, а відтак невідомий предмет заперечення зі сторони відповідача. Щодо доказу фінансування за Договором у формі довідки від платіжного оператора платіжної системи Platon - ТОВ «Платежі Онлайн», то існує усталена практика, в тому числі і в судах касаційної інстанції, щодо прийняття такої довідки в якості доказу зарахування коштів. Також слід зазначити, що обставини щодо укладення Договору та зарахування коштів у розмірі 3000,00 грн за відповідачем вже встановлені Київським районним судом м. Одеси згідно Рішення від 20.12.2021 р. у справі №522/9077/21. Отже, обставини щодо факту укладення договору та перерахування грошових коштів відповідачу встановлені судовим рішенням у цивільній справі за участі обох сторін, яке набрало законної сили і не підлягають повторному доказуванню. Аргументи заперечень відповідача, наведені у Відзиві в контексті недоведеності укладення Договору та фінансування за останньою є не обґрунтованими та такими, що несуть суто маніпулятивні намагання вирвати певні норми з контексту та застосувати зручним для себе способом. При цьому відповідач уникає будь-яких тверджень стосовно факту укладення договору, отримання кредитних коштів, та вчинення дій, що свідчать про визнання Договору, наполягаючи лише на тому, що ці факти не доведені зі сторони позивача. Відповідач у Відзиві ігнорує принцип змагальності сторін в судовому процесі і відповідно, не наводить жодних доказів своїх заперечень. Через підсистему «Електронний суд» 11.03.2024 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. Оскільки, з урахуванням положень п. 18 Перехідних положень ЦК України в чинній редакції, нараховані за період з 24.02.2023 по 31.12.2023 інфляційні втрати підлягають списанню. Також, у зв`язку з поточною судовою практикою щодо нарахування процентів на підставі ст. 625 ЦК України позивач відмовляється від стягнення з відповідача процентів у розмірі згідно п. 2.11 Договору. У зв`язку з наведеними обставинами позивач заявляє про зменшення розміру позовних вимог. А саме, сума кредиту - 3000,00 грн.; проценти (строкові) - 950,00 грн.; проценти (згідно ст. 625 ЦК України) - 229,53 грн.; інфляційні втрати (згідно ст. 625 ЦК України) - 713,24 грн., що разом станове: 4892,77 грн. З урахуванням зміни (зменшення) розміру позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 4832,77 грн. 01.04.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Ходіною Н.В. через підсистему «Електронний суд» подано заяву про визнання позову. Відповідно до якої, сторона відповідача просить прийняти заяву про визнання позову. Винести Рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості у розмірі 4832,77 грн., а також, судовий збір у розмірі 1514,00 грн., у відповідності ст. 142 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Крім того, 01.04.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Ходіної Н.В. через підсистему «Електронний суд» подано заяву про зменшення витрат на правову допомогу. Оскільки, роботи, що входять до складу витрат на правничу допомогу у цій справі не є унікальними та такими, що виконані виключно для цього цивільного спору, що свідчить про те, що витрачені адвокатом час та обсяг робіт на надання послуг з професійної правничої допомоги, не у повній мірі відповідають критеріям обґрунтованості, пропорційності, розміру таких витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та витраченому адвокатом часу в контексті приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, а також, те, що на етапі судового розгляду, відповідач визнав позовні вимоги, вважаю, що справедливим буде стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. 02.05.2024 від представника позивача на адресу Деснянського районного суду міста Києва надійшли заяви про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Ходіна Н.В. в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.02.2020 між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 2094624 в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, який підписано електронним цифровим підписом позивача та акцептовано відповідачкою шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором. В пункті 1.1 розділу III Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту зазначено, що кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених Договором. Згідно п. 2.2 розділу III Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, сума кредиту та строк повернення кредиту в межах, визначених договором, зазначається в Індивідуальній оферті та в Акцепті Позичальника, що є невід`ємними частинами Договору разом з Офертою. Відповідно до п. 2.6 Пропозиції (оферти), датою надання кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в день надання кредиту. Згідно п. 2.10 Пропозиції (оферти), позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, визначені згідно п. 2.8 Договору, в останній день строку користування Кредитом. Періодичний платіж за договором не передбачено. Згідно умов Індивідуальної пропозиції (Оферти) № 2094624 укладення договору про надання кредиту, відповідачка отримала кредит за Договором на наступних умовах: сума кредиту - 3000,00 грн, граничний строк повернення кредиту і плати за користування кредитом - 30 днів, плата за користування кредитом - 950,00 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 385 %, орієнтована загальна вартість кредиту - 3950,00 грн. (п. 2.1. Індивідуальної пропозиції (Оферти) № 2094624 від 17.02.2020). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ст .ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В частинах 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно вимог ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. В ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно вимог ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції, визначені Закон України «Про електронну комерцію». З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що відповідачкою здійснено відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення кредитного договору № 2094624 від 17.02.2020. При цьому, відповідачка, ознайомившись із вказаними умовами та погодилась з ними, підписавши заявку на отримання кредиту, шляхом використання одноразового ідентифікатора. Факт отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 3000,00 грн. підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн Україна» від 09.08.2021. А також, суд звертає увагу, що обставини щодо факту укладення договору № 2094624 від 17.02.2020 та перерахування грошових коштів у розмірі 3000,00 грн. відповідачу встановлені рішенням Київського районним судом м. Одеси від 20.12.2021 у цивільній справі № 522/9077/21 за участі обох сторін, яке набрало законної сили та не підлягають повторному доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, указаними правовими нормами передбачено право кредитора стягувати з позичальника, який своєчасно не повернув суму позики, відсотки з простроченої суми, розмір яких установлюється договором. У випадку, якщо сторони Договори не визначили таких умов та розмір відсотків, то кредитор має право на стягнення 3% річних простроченої суми. Згідно 8.5. розділу III Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту у випадку припинення дії, або закінчення строку дії договору сторони не звільняються від обов`язку виконання зобов`язань, що виникли під час його дії. В п. 2.11 Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту зазначено, що починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно з вказаним пунктом Договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування. Таким чином, укладений сторонами кредитний договір встановлює процентну ставку за користування Кредитом розмір 1,5 % від отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, а тому відповідач, який погодився на укладення договору на умовах викладених у публічній оферті, повиннен оплатити позивачу проценти за період прострочення згідно пункту 2.11 вказаного договору. Розрахунок заборгованості по процентами за користування кредитом, наданий позивачем, стороною відповідача не спростований, контррозрахунок суду не доведений, отже суд вважає, що до стягнення з відповідачки підлягають проценти за кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка допустила прострочення повернення кредиту, в добровільному порядку отримані від позивача кредитні кошти не повернула, незважаючи на доведення до її відома ТОВ «АІА Фінанс Груп» відповідної інформації щодо виконання зобов`язань за договором. Таким чином, відповідачка допустила неналежне виконання умов кредитного договору, який було укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості за кредитним договором № 2094624 від 17.02.2020 в розмірі 4832,77 грн., яка складається з: суми кредиту - 3000,00 грн.; процентів (строкові) - 950,00 грн.; процентів (згідно ст. 625 ЦК України) - 229,53 грн.; інфляційних втрат (згідно ст. 625 ЦК України) - 713,24 грн., з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. У позовній заяві представником ТОВ «АІА Фінанс Груп» - адвокатом Литвинцем С.А. було заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача суму понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6867,16 грн, яка надавалася адвокатом Литвинцем С.А. на підставі договору про надання правової допомоги № 21-3 від 01.09.2021. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано Договір №21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2021, Додаткову угоду № 2 від 03.09.2021 до договору № 21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2021 та акт № 240125-1 від 25.01.2024 про надані послуги згідно договору № 21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2021, згідно якого загальна вартість наданих послуг за договором становить 6867,16 грн. Згідно п. 2 Акту № 240125-1 від 25.01.2024 передбачено, що клієнт зобов`язується здійснити розрахунок за Договором в розрізі даного акту в строк до 30 робочих днів з моменту його підписання. Проте, стороною позивача протягом розгляду справи не було надано суду платіжного документу про сплату позивачем адвокату Литвинцю С.А. витрат на правничу допомогу, тобто витрати документально не підтверджені. Відповідно відсутні підстави для задоволення вимоги про їх відшкодування. Питання щодо судових витрат підлягає вирішенню у порядку ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнала, а також обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір у розмірі 1514,00 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову у розмірі 1514,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved