Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом в обґрунтування якого зазначає, що впродовж 2022-2023 рр. йому почали телефонувати та надходити СМС від невідомих осіб та організацій з вимогою сплати борг за кредитом. Також перевіряючи свою кредитну історію на сайті Українське бюро кредитних історій, позивач виявив, що в його історії міститься інформація про активні кредити, зокрема, на договори: договір позики (6cd93246-e-764-4805-8e7c-4fa95fbf316d), дата видачі кредиту 06.11.2019, сума кредиту 4100,00 грн., термін кредиту до 21.11.2019 р., Донор інформації - Служба Миттєвого кредиту (Бистрозайм); кредит позики (f922d481-0084-11ea-90f6-0cc47ae7dbf0), дата видачі кредиту 06.11.2019, сума кредиту 9000,00 грн., термін кредиту до 21.11.2019 р., Донор інформації - Служба Миттєвого кредиту (Бистрозайм). Як зазначив позивач, він ніколи не отримував у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитні кошти. На адвокатський запит відповідач надав відповідь та копії кредитних договорів з АТ "Укрсиббанк", які не містять жодного підпису, загальна сума заборгованості станом на 30.06.2023 р. складає 369 767,00 грн. Проте, АТ "Укрсиббанк", надав відповідь, проте, що на ім`я позивача рахунки не відкривались. Позивач просить суд визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» щодо передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» інформації для формування кредитної історії [PERSON] про грошові зобов`язання за кредитними договорами № 1931038881473 від 06.11.2021 р, та № 1931039689894 від 06.11.2021 р., зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії [PERSON] інформацію про грошове зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» за кредитними договорами № 1931038881473 від 06.11.2021 р, та № 1931039689894 від 06.11.2021 р., що відображається, як інформація за договором (6cd93246-e-764-4805-8e7c-4fa95fbf316d), та (f922d481-0084-11ea-90f6-0cc47ae7dbf0). Ухвалою суду від 10.01.2024 вказаний позов було залишено без руху, надано час для усунення недоліків. 15.01.2024 р до суд надійшла заява про усунення недоліків, з якої вбачається, що вимоги ухвали суду виконано. Ухвалою суду від 16.01.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 05.02.2024 р. до суду від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач позов не визнав, зазначив, що позивач не надає доказів, що він є потерпілою особою, вирок суду відсутній (а.с. 123-124). 12.02.2024 до суду від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач позов не визнав, зазначив, що відсутній предмет спору, оскільки кредитні договори не укладались, також зазначив, що після отримання копії позовної заяви, він анулював кредитні договори, персональні дані видалено, а також видалено дані про заборгованість позивача (а.с. 129-135). 28.02.2024 р. до сдуу від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній вимоги позову підтримав, також зазначив, що дійсно відповідач кредитну історію відносно позивача видалив, де вказано підставу - рішення суду. Також заначив, що відзив містить суперечність. Також позивач просив вирішити питання судових витрат (а.с. 137-141). Заперечень на відповідь на відзив до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та задоволення позовних вимог з наступних підстав. Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що в кредитній історії позивача [PERSON] на момент звернення до суду містилася інформація про активні кркедити, зокрема, на договори: договір позики (6cd93246-e-764-4805-8e7c-4fa95fbf316d), дата видачі кредиту 06.11.2019, сума кредиту 4100,00 грн., термін кредиту до 21.11.2019 р., Донор інформації - Служба Миттєвого кредиту (Бистрозайм); кредит позики (f922d481-0084-11ea-90f6-0cc47ae7dbf0), дата видачі кредиту 06.11.2019, сума кредиту 9000,00 грн., термін кредиту до 21.11.2019 р., Донор інформації - Служба Миттєвого кредиту (Бистрозайм). На адвокатський запит відповідач надав відповідь та копії кредитних договорів з АТ "Укрсиббанк", які не містять жодного підпису, загальна сума заборгованості станом на 30.06.2023 р., складає 369 767,00 грн. АТ "Укрсиббанк" надав відповідь, проте, що на ім`я позивача рахунки не відкривались (а.с. 67). [PERSON] звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 75). Відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до ЄРДР за № 12023105080002179 від 30.11.2023 (а.с.77) та здійснюється на даний момент досудове розслідування (а.с.76). Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі відсутності істотної умови договір вважається неукладеним. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20.02.2019 у справі №629/5364/13-ц, від 26.02.2020 у справі №205/5292/15-ц. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Позивач вказує на те, що ці договори він не укладав і не підписував, грошові кошти за цими договорами не отримував Згідно інформаційної довідки ПАТ «ВФ Україна» №GD від 22.11.2023 телефонний номер [NUMBER] станом на 06.11.2019 року обслуговувався знеособлено (анонімно), на умовах передплаченого зв`язку (а.с.74). Вказаний номер телефону використовувався при укладанні спірних договорів. З довідки АТ "Укрсиббанк" №11/22008 від 23.08.2023 вбачається, що на ім`я позивача [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) рахунки в вказаному банку не відкривались. Надати інформацію щодо номеру картки [NUMBER] недостатньо для перевірки інформації щодо держателя картки та запитуваних платежів (а.с. 67). Таким чином, судом встановлено, що відповідач на час укладання кредитів не мав жодних договірних відносин з АТ "Укрсиббанк". Доказів того, що грошові кошти були перераховані на картковий рахунок позивача відкритий в АТ "Укрсиббанк" і були отримані саме позивачем [PERSON] суду не надано. З огляду на приписи ст. 1046 ЦК України, згідно із якими договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, суд приходить до висновку, що спірний договір є неукладеним, оскільки позивачка не отримувала грошових коштів від відповідача. Оскільки договір позики ( 6cd93246-e-764-4805-8e7c-4fa95fbf316d), дата видачі кредиту 06.11.2019, сума кредиту 4100,00 грн., термін кредиту до 21.11.2019 р., Донор інформації - Служба Миттєвого кредиту (Бистрозайм); кредит позики ( f922d481-0084-11ea-90f6-0cc47ae7dbf0), дата видачі кредиту 06.11.2019, сума кредиту 9000,00 грн., термін кредиту до 21.11.2019 р., Донор інформації - Служба Миттєвого кредиту (Бистрозайм). є неукладеним, відтак дії ТОВ «Служба миттєвого кредитування» щодо передачі ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації для формування кредитної історії [PERSON] про грошові зобов`язання за вказаними договорами є протиправними, а інформація про грошове зобов`язання [PERSON] перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за даними договорами має бути вилучена з кредитної історії позивача відповідно до п.1 ч.1 ст.10 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» . Так, відповідно до статті 4 Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» від 23 червня 2005 року № 2704-IV формування та доступ до інформації, яка складає кредитну історію, повинно здійснюватися із забезпеченням конституційних прав і свобод суб`єктів кредитних історій, достовірності такої інформації, а також обов`язкової наявності згоди суб`єкта кредитної історії на збір і надання інформації, що складає кредитну історію. Відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними; 2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; 3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Бюро має право за участю користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим законом та договором. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину. Що стосується судовиз витрат на професійну правову допомогу, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення заяви виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В обгрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 15 000,00 грн., представник позивача надав до суду договір 22/06-23 про надання правової допомоги від 22.06.2023 р. (а.с. 79-80), акт № 1 виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 22/06-23 від 22.06.2023 р. від 03.01.2024 р. на суму 15 000,00 грн. (а.с. 81). Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами такої діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є не значної складності, досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному провадженні без виклику учасників процесу з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідачів витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 10 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. За таких фактичних обставин та за змістом вищенаведених норм процесуального закону на відповідачів належить покласти відшкодування витрат позивача на правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи в розмірі по 5 000,00 грн. з кожного, в іншій частині - ці витрати належить покласти на позивача. Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору то з відповідачів належить стянути на кристь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. з кожного.

Outcome: approved