Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 3765948813, відповідно до умов якого ТОВ Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надав відповідачці кредит у сумі 133 801,50 грн., строком на 60 місяців. Річні проценти 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,49% від суми кредиту, а відповідач зобов`язується повернути кредити та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. ТОВ Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» виконало свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти шляхом безготівкового перерахування коштів. 25 жовтня 2022 року право вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк`на підставі Договору про відступлення права вимоги№ 01/09/21 від 01.09.2021 року . Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року, АТ «Таскомбанк» став новим кредитором [PERSON] за Кредитним договором № 3765948813 від 24.10.2022. В порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання. Таким чином, [PERSON] станом на 09.08.2023 року має заборгованість яка становить 167 128,20 грн., в т.ч.: - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 133 801,50 грн., -заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) 10,10 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 33 316,60 грн. Просив стягнути з відповідачів на його користь наявну заборгованість в загальному розмірі 167\~128,20\~грнгрн, а також судовий збір. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.08.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений законом строк сторони заперечення щодо такого розгляду не направили. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками відповідач отримав 23 вересня 2023 року за місцем зареєстрованого проживання, що підтверджено зворотнім повідомленням. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідачі був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи. Письмового відзиву, заперечень, клопотань до суду не подавалось, причини неможливості їх подати суду також не повідомлено. Відповідно до положень ч. 8ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, принцип змагальності згідно ст.\~12\~ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Статтею 204\~ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1ст.\~626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. ст.628,629\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 1ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 24 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 3765948813, відповідно до умов якого ТОВ Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надав відповідачці кредит у сумі 133 801,50 грн., строком на 60 місяців. Річні проценти 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,49% від суми кредиту, а відповідач зобов`язується повернути кредити та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. ТОВ Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» виконало свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти шляхом безготівкового перерахування коштів. 25 жовтня 2022 року право вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року . Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року, АТ «Таскомбанк» став новим кредитором [PERSON] за Кредитним договором № 3765948813 від 24.10.2022. Судом встановлено,\~що \~відповідач ухиляється\~від виконання\~зобов`язання,\~кредит та\~проценти за\~користування кредитними\~коштами не\~сплачує.\~В зв`язку\~з чим, [PERSON] станом на 09.08.2023 року має заборгованість яка становить 167 128,20 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 133 801,50 грн., заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) 10,10 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 33 316,60 грн. Відповідач, не надавши суду відзиву на позов, приведених у позові обставин не спростувала, проти розрахунку, наданого банком, не заперечувала. Свого розрахунку не надала. Суд наголошує, що процесуальним законом закріплено принципи змагальності сторін і диспозитивної цивільного судочинства, сторони мають обов`язок доказування і подання доказів (ст. ст. 10, 11, 60 Цивільно-процесуального кодексу України). Доказування не може ґрунтуватися на догадках і припущеннях суду чи учасників процесу. За таких обстави та міркувань позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 684,00 грн. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Outcome: approved