Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 04.08.2012 із [PERSON] , аргументуючи свої вимоги тим, що від шлюбу мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують шлюбних стосунків. Ухвалою судді 01.04.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 06.04.2024 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотань про надання строку для примирення з позивачкою та про зупинення провадження на час перебування у складі Збройних Сил України. Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений, не подав відзив, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції, за актовим записом № 237. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких вона наполягає на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини вона наміру не має. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved