Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь: нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 402 935,81 грн.; компенсацію за невикористану відпустку за 10 календарний днів; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. та допустити негайне виконання рішення в частині стягнення всієї частини боргу. Заява мотивована тим, що позивач з 22.05.1973 р. перебувала у трудових відносинах з ДП «Науково-Дослідний інститут «Квант» та 25.12.2023 р. відповідно до наказу № 490-к/тр була звільнена з займаної посади за угодою сторін. Розмір заборгованості по заробітній платі згідно довідки 4-ДФ від 22.12.2023 р. становить 402 935,81 грн. . Крім того, наказом про звільнення була передбачена виплата компенсації за невикористану відпустку у кількості 10 календарних днів. При цьому, середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 376,78 грн. Беручи до уваги, що суми, які належали до виплати позивачу при звільненні остання так і не отримала, наявні підстави для захисту її прав шляхом, визначеним у позові. За таких обставин [PERSON] і звернулась до суду з даним позовом. Провадження у справі відкрито 30.01.2024 р., відповідно до приписів ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву де зазначив наступне. Станом на 16.04.2024 р. заборгованість по заробітній платі позивача становить 305 151 грн. 10 коп., що підтверджується довідкою ДП «НДІ «Квант». Саме даний доказ є належним та допустимим. Крім того, відповідно до вимог чинної норми КЗпП України (ст. 117) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то за відсутності доказів таких витрат, вимога про їх стягнення не може бути задоволена. Зважаючи на викладене представник відповідача просить суд позовні вимоги задовольнити в частині стягнення заборгованості у розмірі 305 151 грн. 10 коп. та відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Позивач просила розглянути справу за її відсутності, вказавши що підтримує заявлені вимоги в повному обсязі. Представник відповідача також просити здійснити розгляд справи за його відсутності, зазначивши що підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ДП «Науково-Дослідний інститут «Квант» та відповідно до наказу № 490-к/тр від 25.12.2023 р. була звільнена з посади провідного інженера-конструктора відділу № 33 розробки систем та приладів оптико-електронного спостереження та виявлення загроз Науково-дослідного відділення з розроблення систем виявлення та протидії високоточної зброї (НДВ-1) 25.12.2023 р. за угодою сторін. Як вбачається з вищезазначеного наказу про звільнення фінансово-бухгалтерському відділу відповідача надано вказівку провести остаточний розрахунок з позивачем та виплатити їй грошову компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки в кількості 10 календарних днів за відпускної період з 23.09.2021 по 28.02.2022. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата сіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Позивач зазначає, і це не заперечується представником відповідача, що остаточний розрахунок при звільненні [PERSON] не проведений, заробітна плата (заборгованість) не виплачена. Також під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили, що сума компенсації за невикористану відпустку була виплачена. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. [PERSON] вказує, що заборгованість відповідача по заробітній платі становить 402 935,81 грн. Разом з тим, надані позивачем відомості д Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 22.12.2023 (за період з 1 кварталу 2019 р. по 4 квартал 2022 р.) та форма ОК - 5 Пенсійного фонду України таких відомостей не містять. З іншого боку, представником відповідача надано довідку № 679 від 16.04.2024 р. відповідно до якої [PERSON] дійсно працювала на Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут «Квант» з 1973 року по 2023 рік та сума заборгованості із заробітної плати складає 305 151 грн. 10 коп. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, як це визначено ч. 1 ст. 12 ЦПК України. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В розумінні ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. В свою чергу ст. ст. 77,80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Зважаючи на встановлені обставини, беручи до уваги, що докази надані позивачем не містять належні відомості про розмір заборгованості по заробітній платі, суд вважає за можливе покласти в основу рішення довідку відповідача про розмір заборгованості № 679 від 16.04.2024 р. та стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 305 151 грн. 10 коп. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Також, зважаючи на те, що доказів виплати компенсації за невикористану відпустку за 10 календарних днів за відпускний період з 23.09.2021 р. по 28.02.2022 р. представником не надано, суд вважає, що така компенсація також має бути стягнута з Державного підприємства. Розраховуючи розмір такої компенсації, беруться до уваги положення п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з відповідними змінами і доповненнями) «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Так, за розрахунками позивача, середньоденна заробітна плата [PERSON] , яка передувала події - відпускному періоду за який вимагається компенсація, становила 376 грн. 78 коп. Розмір середньоденної заробітної плати, яка підлягає застосуванню для здійснення розрахунку розміру компенсації не заперечувалась і не оспорювалась відповідачем, а тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача і в цій частині вимог та стягнути з ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 3767 грн. 80 коп. (376,78 грн. Х10 днів). Крім того слід зазначити, що відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України (в редакції, що діє на момент виникнення правовідносин) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Здійснюючи розрахунок середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з порушенням вимог ст. 116 КЗпП України, суд також застосовує положеннями вищенаведеної постанови КМУ та з урахуванням того, що як вбачається з наказу про звільнення позивача, [PERSON] не працювала в з 01.03.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 31.12.2023 р. трудовий догові було призупинено, розмір середньоденної заробітної плати, сума яка підлягає стягненню з відповідача (за період затримки розрахунку з 25.12.2023 р. по 22.04.2024 р. - 86 робочих днів) становить 32 403 грн. 08 коп. За приписами ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. При поданні позовної заяви позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат і серед них витрати на правову допомогу - 5 000,00 грн. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Разом з тим, положення ч. 3 ст. 137 ЦПК України не виконані, а тому підстави для стягнення витрат на правничу допомогу на день розгляду справи по суті відсутні. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial