Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Краматорської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на земельну ділянку. Згідно автоматизованого розподілу справ між суддями, зазначена справа була розподілена до провадження судді Бойко О.М. В позовних вимогах позивачка [PERSON] , просить суд: визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), право власності на земельну ділянку площею 0,1208 гектарів з кадастровим номером: 1412947100:00:004:0340 за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із набуттям [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) права власності на об`єкт нерухомого майна житлового будинку (домоволодіння), розміщеного на земельній ділянці площею 0,1208 гектарів з кадастровим номером: 1412947100:00:004:0340 за адресою: [ADDRESS] та за набувальною давністю. Обґрунтовує свої вимоги тим, що [PERSON] є власницею за набувальною давністю житлового будинку AA1a, господарської споруди, літньої кухні Б, сараю Г, Д, гаражу Е, вбиральні В, огорожі 1-3, замощення І, криниці К, загальною площею 36,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №114430528 від 19.02.2018. Зазначений вище житловий будинок, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: 1412947100:00:004:0340, з цільовим призначенням - «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», площею 0,1208 га, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру №HB-1402308432016 від 12.12.2016, а також, додатково, - Планом земельної ділянки у Технічному паспорті на житловий будинок за №2715-V від 19.06.2008. Право власності на дану земельну ділянку зареєстроване за - [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування: Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 03.03.1997, видане виконкомом Шабельківської селищної ради м. Краматорськ 24 січня 1997 року, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 15.02.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6-6-182. 29.08.1997 року, після смерті [PERSON] , державним нотаріусом в.о. Другої краматорської державної нотаріальної контори видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом №HБ0437869 на - [PERSON] , на підставі заповіту, посвідченого Другою краматорською державною нотаріальною конторою 25 лютого 1997 року і, зареєстрованого в реєстрі за №20, згідно якого на [PERSON] зареєстроване спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] . 14.02.2000 [PERSON] , на яку зареєстроване право на спадщину за заповітом [PERSON] за №НБ437869, померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 15.02.2000, не скориставшись на момент смерті своїм право на спадщину на дану земельну ділянку. Позивачка надала до суду копію Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13.10.2017 року (провадження №2/234/4821/17) та Постанови апеляційного суду Донецької області від 24.01.2018 року (провадження №22-ц/775/40/2018) по справі №234/14002/17 в яких зазначається, що: у домоволодінні, яке належить позивачці за набувальною давністю і, яке розташоване на земельній ділянці 1412947100:00:004:0340, позивачка проживає з донькою безперервно з травня 2007 року. Донька колишньої власниці домоволодіння, [PERSON] [PERSON] , пустила позивачку жити в цей будинок, віддала всі документи і виїхала до рф, де постійно й проживає. До м. Краматорська ні [PERSON] , ні її донька - [PERSON] ні разу не приїжджали, родичів в них в Україні не залишилося і в даному будинку ніхто з них не був зареєстрований. За ці роки позивачка робила в будинку ремонтні роботи, клеїла шпалери, красила вікна, поли, паркан, ворота, зробила цементну відмостку біля будинку, перебудувала підвал, частково замінила сантехніку та труби водопостачання, сплачує поточні платежі за користування комунальними послугами. Також позивачка постійно обробляє земельну ділянку, на якій саджала огородину та фруктові дерева. Таким чином, на думку позивачки з вищезазначених обставин виходить, що, з моменту її заселення в зазначене домоволодіння, де вона проживаю до теперішнього часу з травня 2007, [PERSON] , впродовж більш ніж 16 років сумлінно, відкрито і безперервно володіла чужим майном як своєю власністю - земельною ділянкою площею 0,1208 з кадастровим номером: 1412947100:00:004:0340 за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований належний [PERSON] житловий будинок і, відповідно вважає, що має право власності на дану земельну ділянку за набувальною давністю та одночасно, у з зв?язку з набуттям права власності на об?єкт нерухомого майна - жилий будинок, розміщений на земельній ділянці. Додатково зазнає, що після спливу 15 років, починаючи з травня 2007 року, коли [PERSON] заселилась у дане домоволодіння, повністю відпали обставини, якими керувався Апеляційний суд Донецької області у Постанові по справі №234/14002/17, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на дану земельну у зв?язку невідповідністю позову вимогам статті ст.119 Земельного кодексу України (користування спірною земельною ділянкою менше 15 років). У зв`язку із чим [PERSON] звернулась до суду із відповідною позовною заявою. В судовому засіданні сторони не з`явились, представник позивачки адвокат Курячий А.М. просив справу слухати без його участі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. На підставі ст. 280 ЦПК України за згодою представника позивача суд розглядає справу в заочному порядку. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власницею за набувальною давністю житлового будинку AA1a, господарської споруди, літньої кухні Б, сараю Г, Д, гаражу Е, вбиральні В, огорожі 1-3, замощення І, криниці К, загальною площею 36,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №114430528 від 19.02.2018. Зазначений вище житловий будинок, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: 1412947100:00:004:0340, з цільовим призначенням - «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», площею 0,1208 га, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру №HB-1402308432016 від 12.12.2016, а також, додатково, - Планом земельної ділянки у Технічному паспорті на житловий будинок за №2715-V від 19.06.2008. Право власності на дану земельну ділянку зареєстроване за - [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування: Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 03.03.1997, видане виконкомом Шабельківської селищної ради м. Краматорськ 24 січня 1997 року, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 15.02.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6-6-182. 29.08.1997 року, після смерті [PERSON] , державним нотаріусом в.о. Другої краматорської державної нотаріальної контори видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом №HБ0437869 на - [PERSON] , на підставі заповіту, посвідченого Другою краматорською державною нотаріальною конторою 25 лютого 1997 року і, зареєстрованого в реєстрі за №20, згідно якого на [PERSON] зареєстроване спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] . 14.02.2000 [PERSON] , на яку зареєстроване право на спадщину за заповітом [PERSON] за №НБ437869, померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 15.02.2000, не скориставшись на момент смерті своїм право на спадщину на дану земельну ділянку. Позивачка надала до суду копію Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13.10.2017 року (провадження №2/234/4821/17) та Постанови апеляційного суду Донецької області від 24.01.2018 року (провадження №22-ц/775/40/2018) по справі №234/14002/17 в яких зазначається, що: у домоволодінні, яке належить позивачці за набувальною давністю і, яке розташоване на земельній ділянці 1412947100:00:004:0340, позивачка проживає з донькою безперервно з травня 2007 року. Донька колишньої власниці домоволодіння, [PERSON] [PERSON] , пустила позивачку жити в цей будинок, віддала всі документи і виїхала до рф, де постійно й проживає. До м. Краматорська ні [PERSON] , ні її донька - [PERSON] ні разу не приїжджали, родичів в них в Україні не залишилося і в даному будинку ніхто з них не був зареєстрований. За ці роки позивачка робила в будинку ремонтні роботи, клеїла шпалери, красила вікна, поли, паркан, ворота, зробила цементну відмостку біля будинку, перебудувала підвал, частково замінила сантехніку та труби водопостачання, сплачує поточні платежі за користування комунальними послугами. Також позивачка постійно обробляє земельну ділянку, на якій саджала огородину та фруктові дерева. Таким чином, на думку позивачки з вищезазначених обставин виходить, що, з моменту її заселення в зазначене домоволодіння, де вона проживаю до теперішнього часу з травня 2007, [PERSON] , впродовж більш ніж 16 років сумлінно, відкрито і безперервно володіла чужим майном як своєю власністю - земельною ділянкою площею 0,1208 з кадастровим номером: 1412947100:00:004:0340 за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований належний [PERSON] житловий будинок і, відповідно вважає, що має право власності на дану земельну ділянку за набувальною давністю та одночасно, у з зв?язку з набуттям права власності на об?єкт нерухомого майна - жилий будинок, розміщений на земельній ділянці. Додатково зазнає, що після спливу 15 років, починаючи з травня 2007 року, коли [PERSON] заселилась у дане домоволодіння, повністю відпали обставини, якими керувався Апеляційний суд Донецької області у Постанові по справі №234/14002/17, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на дану земельну у зв?язку невідповідністю позову вимогам статті ст.119 Земельного кодексу України (користування спірною земельною ділянкою менше 15 років). 13 жовтня 2017 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Визнано за [PERSON] право власності в порядку набувальної давності, на житловий будинок АА`а загальною площею 36,0 кв.м, господарські споруди літню кухню Б, сараю Г, Д, гаражу Е, вбиральню В, огорожу 1-3, замощення І, криницю К, земельну ділянку площею 1208 кв.м, розташовані по [ADDRESS] . Не погодившись з рішенням суду прокуратурою Донецької області подана апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду в частині визнання права власності на земельну ділянку скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, мотивуючи неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Постановою від 24 січня 2018 року Апеляційний суд Донецької області постановив: «… Апеляційну скаргу прокуратури Донецької області задовольнити частково. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2017 року в частині визнання права власності на земельну ділянку скасувати. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до Шабельківської селищної ради в частині визнання право власності на земельну ділянку площею 1208 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] - відмовити. …». Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ч.4 ст.319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує. Згідно ст.322 ЦК України власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Згідно ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об?єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об?єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об?єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об?єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об?єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об?єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об?єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об?єкта до набувача такого об?єкта без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п?ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність. Згідно ч. 4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративний справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: partial