Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

05.10.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю Гребенюка Олександра Сергійовича засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номеру від 02.03.2007 року у розмірі 38737,29 грн. станом на 31.03.2023 року, з яких 3246,32 грн. - заборгованості за кредитом, 34799,90 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 50,61 грн. - пеня та 421,98 грн. - комісії, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн. Через помилку позивача справа була без відкриття провадження перенаправлена до Первомайського міськрайонного суду Харківської області та 05.10.2024 року розподілена даному складу суду (а.с.47-51). При цьому у прохальній частині позовної заяви була заявлена сума боргу у розмірі 38518,81 грн., а в мотивувальній частині 38737,29 грн. Судом після перевірки встановлено, що позивач помилився у сумі 38737,29 грн. не вірно склавши усі складові заявленої ним заборгованості, а тому дійсною сумою до стягнення є сума 38518,81 грн., вказана у прохальній частині позовної заяви. В обгрунтування позову було зазначено, що 02.03.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір без номеру у порядку ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України на підставі анкети-заяви [PERSON] про приєднання до «Умов надання банківських послуг» і «Тарифів банку», які були отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, зокрема кредитний, зі сплатою на користь позивача процентів за користування кредитними коштами. Позивач вказав, що за умовами вказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених сторонами та в межах кредитного ліміту. Відповідач в процесі користування кредитним рахунком не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушив вимоги статей 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, тобто ухилився від виконання взятих на себе зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 02.11.2023 року справу було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по ній без виклику осіб, наданий час сторонам по справі для подання усіх заяв по суті позову (а.с.56). Позивач про вказану ухвалу був повідомлений належним чином засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України. Відповідач про вказану ухвалу був повідомлений у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.58-59). Відзив від відповідача не надходив. Заяви, клопотання від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 02.03.2007 року [PERSON] підписав заяву-анкету відповідно до вимог ст.634 ЦК України, в якій підтвердив, що він ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які разом складають між відповідачем та позивачем договір про надання банківських послуг (а.с.26). Вказана заява містила норму про те, що базова кредитна ставка по кредиту складає 1,9 % на залишок заборгованості та 1% - щомісячна комісія. Вказана заява не містила підстав для відповідальності у вигляді пені за порушення вимог договору. 07.04.2022 року була складена анкета-опитувальник відповідача, яка не містила жодний підтверджень укладення або зміни договору між сторонами (а.с.27-28). Для отримання банківських послуг [PERSON] отримав у позивача одну єдину картку [NUMBER] строком дії до 28.02.2023 року (а.с.25), за якою 17.03.2011 року був зменшений кредитний ліміт до 2980,00 грн., а 08.11.2019 року вказаний ліміт був скасований (а.с.24). В даній справі кредитні правовідносини між сторонами припинилися 28.02.2013 року, коли припинила дію єдина видана відповідачеві кредитна картка, відповідно після 28.02.2013 року позивач мав стосовно відповідача єдину можливість нараховувати йому відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, що він не робив, продовжуючи нараховувати визначені ним проценти. Тому реальною заборгованістю відповідача є заборгованість перед позивачем станом на 28.02.2013 року у розмірі 6121,15 грн., яка складається з 3246,32 грн. - заборгованості за кредитом, 1657,27 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 795,58 грн. - пені та 421,98 грн. - комісії. Вказана позиція судді відповідає висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), з яких вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В той же час суд не може погодитися із розміром нарахованих процентів у визначеній сумі 6121,15 грн. та розміру пені, оскільки для відповідача позивач у період з 02.03.2007 року до 28.02.2013 року застосовував процентну ставку 22,8% та 30% (у період з 01.01.2013 ро до 28.02.2013 року) (а.с.7-12), замість погоджених сторонами 1,5 % (а.с.26), та нараховував пеню за нормами договору, яка між сторонами не погоджувалася, тобто вийшов за межі власних повноважень при її нарахуванні. Підстав для самостійного проведення нарахування процентів суд у вказаний період не має, а тому відмовляє в частині нарахованих процентів у повному обсязі. Таким чином, дійсна сума, яку суд встановлює доведеною під час судового розгляду складає 3668,30 грн. і яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3246,32 грн. та заборгованості за комісією у розмірі 421,98 грн. за період з 02.03.2007 року до 28.02.2023 року, що було доведено під час судового розгляду. Відповідач заяву про застосування строку позовної давності відносно вказаних вимог не подавав. Таким чином під час розгляду справи підтвердився борг за сумою тіла кредиту та комісією у визначеному позивачем розмірі у сумі 3668,30 грн. замість заявлених до стягнення 38518,81 грн. і виключно за період з 02.03.2007 року до 28.02.2013 року. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - позивач АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В даній справі позивач не довів факту укладання договору з відповідачем із можливістю застосування кредитної ставки у розмірі більше 1,5% та можливості нарахування відповідачеві пені. На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги у розмірі 3668,30 грн. замість заявлених до стягнення 38518,81 грн. , що становить 9,52% від ціни позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 9,52% від сплаченого при зверненні до суду позивачем судового збору у розмірі 2684,00 грн., що становить 255,52 грн. Іншу суму сплаченого судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial