Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

22.03.2024 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свій позов тим, що 01.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» і відповідачем був укладений кредитний договір № 4453321, згідно якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8 000 гривень (далі - Договір). Відповідач не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання за Договором. 13.09.2021 року, згідно умов Договору відступлення прав вимоги № 07Т, ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за Договором на користь позивача, який набув право вимоги до відповідача на загальну суму 36 520, 00 грн, з яких: 8 000, 00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 27 000, 00 грн - заборгованість за відсотками, 1 520, 00 грн - заборгованість за комісійними винагородами, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача, а також судові витрати у справі: 2 422, 40 грн судового збору, 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позовна заява з додатками подана через систему «Електронний суд». Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2024 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 63). Ухвалою головуючого судді від 25.03.2024 року позовна заява була залишена без руху і наданий строк для усунення недоліку (ас 64-65), який був усунутий позивачем 25.03.2024 року (ас 67-70). У зв`язку з відсутністю в ЄДДР інформації про місце реєстрації відповідача (ас 77), 26.03.2024 року судом був надісланий відповідний запит до уповноваженого органу (ас 78) і 04.04.2024 року на запит суду надійшла відповідь про відсутність відомостей про місце реєстрації відповідача (ас 79). За таких обставин визначення територіальної підсудності даної справи було проведено за правилами частини 9 статті 28 ЦПК України, тобто за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання або перебування чи постійного заняття (роботи) відповідача - місто Рожище, вулиця Куліша, 41, згідно матеріалів справи і відомостей з ЄДДР. Ухвалою головуючого судді від 08.04.2024 року позовна заява ТОВ прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 07.05.2024 року (ас 81-82). 25.04.2024 року адвокат А.О. Бугайов, який діє від імені та в інтересах відповідача, подав Відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення заборгованості за відсотками на суму 24 000 грн (ас 97-102), мотивуючи свій Відзив тим, що відповідач не заперечує факту укладення Договору, згідно якого він отримав кредитні кошти в сумі 8 000, 00 грн на строк 15 днів (термін повернення кредиту - 16.06.2021 року) на наступних умовах: комісія за надання кредиту - 1 520, 00 грн, яка нараховується одноразово за ставкою 19, 00 % від суми кредиту за Договором; проценти за користування кредитом - 3 000, 00 грн, які нараховуються за ставкою 2, 50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; тип процентної ставки за договором - фіксована. Порядок повернення кредиту сукупною вартістю 12 520, 00 грн обумовлений графіком платежів за Договором. Таким чином, у межах 15-денного строку кредитування до закінчення дії кредитного договору, а саме до 16.06.2021 року, відповідач зобов`язаний був повернути кредиторові позику в сумі 8 000, 00 грн, комісію в сумі 1 520, 00 грн та сплатити проценти за користування нею за ставкою 2, 50 % за кожен день, що в даному випадку складає 3 000 гривень. За таких обставин відповідач визнає позов частково, а саме на суму 12 520, 00 грн, з яких: 8 000, грн - тіло кредиту; 3 000 грн - відсотки по кредиту; 1 520, 00 грн - комісія по кредиту, а в решті позовних вимог, а саме стягнення 24 000 відсотків по кредиту - не визнає, оскільки строк дії Договору закінчився 16.06.2021 року, а тому, починаючи з цієї дати нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється. Крім того, не зрозумілим є розрахунок нарахованих позивачем відсотків по кредиту в сумі 27 000 грн, а саме не зрозуміло, яка ставка відсотків була застосована та яка кількість днів прострочення і нарахування заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 27 000 грн фактично втричі перевищує заборгованість за кредитом, що свідчить на несправедливі умови договору. 30.04.2024 року позивач (його представник) подав суду Відповідь на відзив на позовну заяву (ас 109-112), згідно якого нарахування відсотків в сумі 27 000, 00 грн було проведено ТОВ «Мілоан» у повній відповідності до умов Договору, які відповідають вимогам ЦК України, а тому просить позовні вимоги задовольнити повністю. 01.05.2024 року позивач подав клопотання про долучення доказів - Відомість про щоденні нарахування та погашення по Договору (ас 119-122), яке відповідає вимогам ст. 183 ЦПК України, а тому суд приймає його до розгляду з урахуванням з принципу змагальності в цивільному процесіта вимог ст. 2 ЦПК України, якою визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Учасники судового процесу були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи ( ас 83-90, 95-96), в судове засідання не з`явилися. Позивач (його представник) просить розгляд справи проводити без участі представника ТОВ (ас 7, 70). Представник відповідача 07.05.2024 року подав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву, підтримує (ас 125). Суд ухвалив: розгляд справи проводити у відсутності учасників судового процесу, згідно частини 1 статті 223, частини 1 статті 279 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 07.05.2024 року - дата складення повного судового рішення. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке. 01.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» і відповідачем був укладений кредитний договір № 4453321, згідно якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8 000 гривень на наступних умовах: комісія за надання кредиту - 1 520, 00 грн, яка нараховується одноразово за ставкою 19, 00 % від суми кредиту за Договором; проценти за користування кредитом - 3 000, 00 грн, які нараховуються за ставкою 2, 50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; тип процентної ставки за договором - фіксована. Порядок повернення кредиту сукупною вартістю 12 520, 00 грн обумовлений графіком платежів за Договором. Дані обставини підтверджуються дослідженими письмовими доказами: анкетою-заявою на кредит № 4453321 від 31.05.2021 року (ас 11), Договором про споживчий кредит № 4453321 від 01.06.2021 року (ас 24-27), графіком платежів за Договором про споживчий кредит № 4453321 від 01.06.2021 року (ас 28-29), платіжним дорученням 47613795 від 01.06.2021 року (ас 32), та визнаються самим відповідачем і таке визнання відповідачем позову в цій частині вимог не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд доходить висновку про задоволення позову в цій частині вимог і з відповідача слід стягнути на користь позивача 12 520, 00 грн, з яких: 8 000, грн - тіло кредиту; 3 000 грн - відсотки по кредиту; 1 520, 00 грн - комісія по кредиту, з урахуванням того, що 13.09.2021 року, згідно умов Договору відступлення прав вимоги № 07Т, ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за Договором на користь позивача, що підтверджується дослідженими письмовими доказами: Витягом з Додатку до Договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 року (ас 10), платіжними інструкціями (ас 34-41), договором факторингу № 07Т від 13.09.2021 року (ас 43-45), Додатком № 1 до Договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 року (ас 46), актом повернення права вимоги (ас 47), актом погодження мінімальної ціни (ас 47 зв), звітом про отриманні платежі (ас 48), формою повідомлення боржника за кредитним договором (ас 48 зв), актом приймання-передачі від 13.09.2021 року (ас 49), досудовою вимогою від 27.09.2023 року (ас 60). Щодо вимоги позивача про стягнення 24 000 грн ( 27 000 грн - 3 000 грн = 24 000 грн) відсотків по кредиту, то суд зазначає наступне. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року ( справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року ( справа №202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Згідно п. 2.3.1.2. Договору, Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. В судовому засіданні встановлено, що кредит надавався строком на 15 днів з 01.06.2021 року (строк кредитування) (п. 1.3. Договору), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 16.06.2021 року (п. 1.4. Договору), і за цей період проценти за користування кредитом становили 2, 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Оскільки відповідач 16.06.2021 року кредит в сумі 8 000, 00 грн не повернув, а продовжував користуватися кредитним коштами, то ТОВ «Мілоан» відповідно до умов п. 2.3.1.2. Договору, з якими погодився відповідач, нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за 60 днів, тобто за період з 17.06.2021 року по 15.08.2021 року (ас 122), і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам Договору та спростовує пояснення представника відповідача про незаконність нарахування відсотків за користування кредитом після 16.06.2021 року. За таких встановлених обставин, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог ТОВ в частині вимог про стягнення 24 000 грн ( 27 000 грн - 3 000 грн = 24 000 грн) відсотків по кредиту. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позов ТОВ підлягає до задоволення повністю з наведених вище підстав і з відповідача слід стягнути на користь позивача 36 520, 00 грн, з яких: 8 000, 00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 27 000, 00 грн - заборгованість за відсотками, 1 520, 00 грн - заборгованість за комісійними винагородами, а також судові витрати у справі: 2 422, 40 грн судового збору. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача судових витрат в сумі 6 000 грн за отриману професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Згідно з частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України). На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: акт від 20.02.2024 року (ас 14), виписку з ЄДРЮО (ас 15), Додаткову угоду від 09.02.2024 року (ас 21), Довіреність від 07.12.2023 року (ас 22), детальний опис робіт від 20.02.2024 року (ас 23), Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (ас 42), Договір про надання правової допомоги від 11.12.2023 року (ас 50-52). Враховуючи наведені стороною позивача доводи на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, складність справи, час, затрачений адвокатом та обсягом наданих ним послуг, залишення позовної заяви без руху для усунення недоліку, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (у тому числі проведення судового засідання у відсутності представника позивача), суд доходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved