Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

В провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частки квартири особистою приватною власністю подружжя, в якій позивач просила суд визнати особистою приватною власністю подружжя 1/3 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Згодом представник позивач адвокат Брюханова Т.О. надала суду заяву про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, в якій уточнила формулювання позовної вимоги, виклавши її у наступній редакції та просила: визнати особистою приватною власністю подружжя 1/3 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] за [PERSON] . Іншу вимогу щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , залишила без змін. В обґрунтування позову представник зазначила, що з 1987 року по 20.09.2013 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . 20.09.2013 року шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвано. Повідомила, що у шлюбі з відповідачем ними була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі- продажу від 05.02.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І. та зареєстрованого за реєстраційним номером 765. Пояснила, що вказана квартира хоч і була придбана у період шлюбу, але купівля відбулася за її власні кошти, які вона отримала в борг по розписці від 25.01.2005 року від [PERSON] Повідомила, що відповідач з моменту розірвання шлюбу з 2013 року претензій щодо спільно набутого майна не пред`являв та й не проживає у квартирі саме з цього часу та не опікується своєю 1/3 часткою у квартирі, про що надає акт про не проживання особи за місцем реєстрації з лютого 2014 року. Усі витрати по сплаті комунальних послуг та ремонту квартири вона здійснює самостійно. Вважала, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Пояснила, що не звернулася раніше до суду з питанням про поділ спільного майна подружжя, оскільки хворіла на онкологічне захворювання та наразі через стан свого здоров`я хоче вирішити питання щодо оформлення спадщини на належне їй майно. Ухвалою суду від 12.10.23 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`являвся, судом про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. У поштових повідомленнях, наявних в матеріалах справи, листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, встановив наступне. Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 16.05.1987 р. до 01.10.2013 р., про що свідчить рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва про розірвання шлюбу, ухвалене 20.09.2013 р. у цивільній справі № 488/4020/13-ц. З матеріалів справи вбачається, що у період шлюбу, а саме 25.02.2005 р., [PERSON] , [PERSON] , неповнолітня [PERSON] , яка діяла за згодою своїх батьків [PERSON] , [PERSON] , та згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради від 22.02.2005 року за № 218, придбали у рівних частках кожний квартиру, що розташована у [ADDRESS] . З пункту 2.1. вказаного договору вбачається, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 14 728 гривень, які отримані продавцем від покупців під час оформлення цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І. 25.02.20005 р. та зареєстрований в реєстрі за № 765. З Витягу Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6635279 від 01.03.2005 р. вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/3 частині у двокімнатній квартирі [ADDRESS] . З матеріалів справи також вбачається, що 10.03.2005 р. [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , яка діяла за згодою своїх батьків: [PERSON] , [PERSON] та згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради від 22.02.2005 року за № 218, та проживали в [ADDRESS] , продали (відчужили) [PERSON] однокімнатну квартиру, розташовану в [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І. 10.03.2005 року та зареєстрований в реєстрі за № 873. Як вбачається з п. 2.1. даного договору, продаж квартири [ADDRESS] відбувся за домовленістю сторін за 5 105,00 грн., які отримані продавцями від покупця до оформлення цього договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру. Як доказ на підтвердження своїх доводів, викладених в уточненій позовній заяві від 13.03.2024 р., позивач надала копію розписки від 25.01.2005 р. про отримання нею у борг від [PERSON] грошових коштів в сумі 6 300,00 доларів США для купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] в рахунок наступної купівлі квартири по [ADDRESS] . Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed