Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

У січні 2024 року позивач звернувся до суду з указаним позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договором № 186594-КС-003 про надання кредиту від 04.07.2021 у розмірі 90\~080,21 грн та судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.07.2021 між ТОВ «Бізпозика» та [PERSON] укладено договір № 186594-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». 04.07.2021 позивач направив відповідачці пропозицію (оферту) укласти договір № 186594-КС-003 про надання кредиту. 04.07.2021 відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 186594-КС-003 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. ТОВ\~«Бізпозика» направило відповідачці через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-1459 на її номер телефону, котрий відповідачкою було введено/відправлено. Таким чином, 04.07.2021 між позивачем та відповідачкою укладено договір №\~186594-КС-003 про надання кредиту, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику грошові кошти в сумі 31 000,00 грн, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,08064958 % за кожен день користування кредитом, а позичальник у свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах, установлених договором та графіком платежів. Товариство свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 31 000,00 грн шляхом перерахування на її банківську картку. [PERSON] свої зобов`язання за договором №\~186594-КС-003 про надання кредиту належним чином не виконала, лише часткового сплатила кошти, тобто вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за цим договором. Станом на 09 січня 2024 року відповідачка прострочила виконання зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 90\~080,21 грн, з яких: 31\~000,00 грн за тілом кредиту; 54\~430,21 грн за процентами за кристування кредитом; 4650,00 грн за комісією з надання кредиту. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16\~лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 29 березня 2024 року 12-00 год., яке у подальшому відкладено на 06 травня 2024 року 09-00 год. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов, жодних заяв/клопотань не подавала. З урахуванням положень ст. 128, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 04 липня 2021 року між ТОВ «Бізпозика» та [PERSON] укладено договір № 186594-КС-003 про надання кредиту, який підписано останньою шляхом використання одноразового ідентифікатора електронного підпису G-1459 (а.\~с.\~18). Відповідно до п. 1 цього договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 31\~000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісією за надання кредиту. Кредит надається строком на 24 тижні до 19.12.2021. Тип процентної ставки фіксована 1,08094958 % у день, реальна процентна ставка 7334,55 %. Комісія за надання кредиту становить 4650,00\~грн. Підписавши цей договір, позичальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема, ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору. Сторонами в п. 3 договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. До вказаного договору додані пропозиція (оферта) щодо укладання договору, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), паспорт споживчого кредиту, візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта (а. с. 16, 17, 19, 26, 28). Крім цього, 04 липня 2021 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, який передбачає ті ж самі умови отримання кредиту, що і вищевказаний договір (а. с. 16 - 18). ТОВ «Бізпозика» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 31 000,00 грн, що підтверджується квитанціями платіжного сервісу «Fondy» № 421363308 та №\~421363506 від 04.07.2021 (а. с. 20). Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 09.01.2024 заборгованість [PERSON] становить 90\~080,21 грн, з яких: 31\~000,00 грн за кредитом, 54\~430,21\~грн за процентами, 4650,00 грн за комісією (а.\~с.\~10\~ 15). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до\~ст.\~204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України\~«Про\~електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ч. 1\~ст.\~1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 652\~ЦК України\~дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). У силу вимог ч. 1\~ст.\~638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Згідно зі\~ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 2 ЦПК України\~встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно із ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Установлено, що відповідачка не виконала належним чином узятих за договором зобов`язань щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що призвело до утворення заборгованості станом на 09 січня 2024 року у розмірі 90\~080,21 грн, з яких: 31\~000,00 грн за кредитом, 54\~430,21 грн за процентами, 4650,00 грн за комісією, яку слід стягнути з відповідачки на користь позивача. При цьому суд ураховує, що відповідачка не подала до суду відзиву на позов, не спростувала вказаних у позові обставин. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved