Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

15 червня 2023 року [PERSON] звернувся із позовною заявою до Головного управління\~Національної поліції\~у Львівській\~області,\~Державної казначейської\~служби Українипро відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівника поліції, у якій просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн 00 коп. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 листопада 2021 року він отримав рекомендоване поштове відправлення від Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області, в якому знаходилася постанова про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №479412, яка була винесена 10 листопада 2021 року інспектором Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Вансович А.А. Відповідно до даної постанови він 10 листопада 2021 року, о 03 год 15хв, на 19 км + 300 м автодороги Яворів-Грушів, керуючи транспортним засобом, не увімкнув правого покажчика повороту при виконанні повороту праворуч та при перевірці документів не пред`явив для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс обов`язкового страхування відповідальності власників транспортного засобу, чим порушив вимоги п. п. 9.2б, 2.1а, 2.1б, 2.4а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. За вказане правопорушення на нього було накладено штраф в розмірі 510,00 грн. Не будучи згідний з даною постановою, він 01 грудня 2021 року подав до Яворівського районного суду Львівської області позов про її скасування. Постановою суду від 10 січня 2023 року його позовну заяву було задоволено, а постанову було скасовано та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Даним рішенням суду беззаперечно доведено, що інспектором Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області Вансович А.А. було безпідставно та незаконно притягнуто його до адміністративної відповідальності за дії, яких він не вчиняв. Разом з тим, у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому було завдано моральних страждань. Дії та поведінка посадових осіб відповідача, зокрема, інспектора [PERSON] , в нічний час 10 листопада 2021 року були явно незаконними та брутальними. Зупинка здійснювалася на неосвітленій ділянці автодороги, на службовому автомобілі поліції не були включені проблискові маячки, працівник поліції [PERSON] не представився та відмовився пред`явити службове посвідчення. Також, коли він заперечив пред`явлене порушення щодо не включення вказівника правого повороту при виїзді з перехрестя з круговим рухом, то [PERSON] став шарпати за ручку дверей автомобіля, вимагаючи, щоб він вийшов з автомобіля та погрожуючи фізичною розправою. Так як до автомобіля підійшла ще одна невідома особа у форменому одязі поліцейського, а в салоні автомобіля в якості пасажира також знаходилася його донька [PERSON] , то переживаючи за її та свою безпеку, він зателефонував за номером «102», де назвав себе та повідомив диспетчеру чергової частини про виниклі обставини на автодорозі. Таким чином, посадовою особою відповідача ГУ НП у Львівській області його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, якого він не вчиняв. Для відвернення негативних наслідків він змушений був скористатися правовою допомогою адвоката, витрачати свій час і кошти для оскарження незаконної постанови та подальшої участі в судовому розгляді справи, який тривав більше року, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та душевного стану, відповідно це вимагало додаткових зусиль та зміни усталеного способу життя і поведінки. З врахуванням вищенаведених обставин, виходячи з вимог розумності, справедливості та співмірності, оцінює завдану йому моральну шкоду внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності в розмірі 20000,00 грн. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 19 червня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 20 липня 2023 року відповідач Державна казначейська служба України подала відзив на позовну заяву, в якому заперечує позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. На обґрунтування заперечень зазначає, що Казначейство відповідно до наданих повноважень здійснює лише виконання рішень про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ (в тому числі віконня рішення про стягнення коштів з Державного бюджету для відшкодування (компенсації) відповідної шкоди). Оскільки, як випливає зі змісту позову, казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступило у правовідносини з ним, і жодної шкоди позивачу не завдало, то відповідно вимог Конституції України, ЦК України, та інших актів законодавства, Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава України, як учасник цивільних відносин. Таким чином відповідачем у справі є Держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є відповідний орган поліції. Казначейство, яке лише здійснює повноваження щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету та відшкодування відповідної шкоди, не може бути відповідачем у даній справі. Казначейство може бути залучене до участі у справі, виключно в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Крім того, при відшкодуванні шкоди, завданої посадовою чи службовою особою органу державної влади обов`язковою умовою є встановлення факту незаконності дії (бездіяльності), та необов`язковою умовою є встановлення вини. Позивач не надав суду відповідного процесуального документу, що підтверджував би факт незаконної дії чи бездіяльності відповідача. При тому, позивач не просить суд визнати дії/бездіяльність відповідача незаконними. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 також вказано на те, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність таких умов: неправомірної дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Крім цього, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості. Водночас у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача ГУ НП у Львівській області, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а скасування протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. Позивачем не підтверджено факт заподіяння йому моральної шкоди, також позивачем не доведено за яких обставин і якими саме діями заподіяно шкоду, достовірно не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між порушеними життєвими зв`язками і стосунками та діями відповідача, не зрозуміло з чого виходив позивач при оцінці заподіяної йому моральної шкоди. З наведених підстав вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 11 липня 2023 року відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області подало до суду відзив, у якому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повістю. На обґрунтування заперечень зазначає, що, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. ГУ НП у Львівській області вважає, що позивач скориставшись своїм правом на оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, які були скасовані судом. Скасування вказаної постанови не є безумовним доказом неправомірності дій або бездіяльності у розумінні ст. 1173 ЦК України. Окрім цього, дана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вищезазначене свідчить про реалізацію позивачем передбачених КАС України права на оскарження рішення органу державної влади і не є безумовним доказом неправомірності процесуального рішення, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1173 ЦК України. Також позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяної йому ГУНП у Львівській області моральної шкоди, яка, згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, правові підстави для застосування норм ст. ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Ухвалою від 08 серпня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 06 березня 2024 року відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області подало додаткові пояснення, в яких зазначило, що постанова Яворівського районного суду Львівської області, на яку посилається позивач як на підставу для відшкодування моральної шкоди, не є належним і допустимим доказом заподіяння йому моральної шкоди, зокрема, що він зазнав душевних хвилювань, погіршилося самопочуття, порушився звичайний ритм його життя, оскільки факт закриття провадження у справі за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення не є тотожним факту заподіяння моральної шкоди, який підлягає доведенню на загальних підставах. В рішенні Яворівського районного суду Львівської області не доведено наявності вини ГУ НП у Львівській області, безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними, на думку позивача, діями управління та заподіяною моральною шкодою. Наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Позивачем не надано доказів, що йому було заподіяно фізичний біль та страждання. Також не надано доказів, що позивач пережив душевні страждання, які він зазнав, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. У позові не наведено будь-яких доказів, що підтверджували б приниження честі та гідності, а також ділової репутації. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність зазначених обставин. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язкою між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральної шкоди) він зазнав та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. 19 квітня 2024 року представник відповідача надала додаткові пояснення в яких зазначила, що при вирішенні справи необхідно врахувати позицію Львівського апеляційного суду, висвітлену у постанові від 12 квітня 2024 року у справі №461/8624/23. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області не прибув на розгляд справи, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в задоволенні позову просила відмовити. Представник відповідача Державної казначейської служби України, який про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений в судове засідання не прибув, клопотань про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи подані заяви, а також відзиви на позовну заяву та письмові пояснення, суд вважає можливе провести розгляд справи за відсутності сторін (їх представників). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що постановою інспектора Яворівського РВ ГУ НП у Львівській області Вансовича А.А. серії БАБ № 479412 від 10 листопада 2022 на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн 00 коп за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 10 січня 2023 у справі № 944/6657/21, яке набрало законної сили, постанову серії БАБ № 479412 від 10 листопада 2022 було скасовано та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Будь-яких доказів, які б підтверджували те, що [PERSON] вчинив правопорушення, вказане у постанові про накладення адміністративного стягнення, суду відповідачем не представлено. У матеріалах справи відсутній будь-який доказ, який би підтвердив факт порушення позивачем п. п. 9.2 «б», 2.1 «а», 2.1 «б», 2.4 «а» Правил дорожнього руху України, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови. Крім цього, відповідач не скерував на адресу суду відзив на адміністративний позов, не надав жодних доказів, зокрема відеофіксації вчинення адміністративного правопорушення. З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності винесеної інспектором Яворівського РВП ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Вансовичем А.М. постанови, суд дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованою, прийнятою без повного та об`єктивно з`ясування усіх фактичних обставин, а тому підлягає скасуванню, а провадження підлягає закриттю. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Загальноконституційні засади\~відносин між\~державою та\~громадянином,\~зокрема,\~щодо відповідальності\~держави,\~закріплено в\~конституційні та\~цивільно-правові\~норми,\~а саме\~у ст.\~56\~Конституції України,\~ст.\~ст.\~1173-1176\~Цивільного кодексу\~України,\~Законі України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (Закон № 266/94-ВР). Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. У справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття зазначеної вище справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц. Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, відповідно до п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. п. 3, 4 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Також, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи наведені вище обставини, встановлені під час розгляду справи, оцінивши доводи сторін і надані ними докази, враховуючи зазначену вище практику Верховного Суду, суд вважає доведеним факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди внаслідок накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, постановою серії БАБ № 479412 від 10 листопада 2022 року, яка була скасована рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 10 січня 2023 у справі № 944/6657/21, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями посадової особи Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області, яка винесла дану постанову, та заподіянням такої шкоди позивачу. Разом з ти, суд вважає, що [PERSON] не обґрунтував належним чином розміру моральної шкоди, заявленого ним у позовній заяві, а саме 20000,00 грн. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який слід стягнути з державного бюджету на користь [PERSON] , виходячи з наведених вимог закону, характеру дій відповідача, завданих позивачу моральних страждань, дотримуючись принципів розумності, співмірності та справедливості, слід визначити в розмірі 1000,00 грн. що, на думку суду, буде достатньою компенсацією завданих йому моральних страждань. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового\~збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. За подання даного позову до суду згідно із ставками, встановленими ст. 4 Закону України «Про судовий збір», підлягав сплаті судовий збір в розмірі 107,60 грн. Водночас, позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову і часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача ГУ НП у Львівській області слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 53,68 грн, а судовий збір в розмірі 1019,92 грн компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial