Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення засобами поштового зв`язку 29.11.2023 (надійшла до суду 07.12.2023), в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 27.07.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №462; судові витрати стягнути з відповідача. Пред`явлені вимоги\~мотивовано тим,\~що 27.07.2002 сторони уклали шлюб, від якого мають двох спільних дітей малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю з дитинства. Внаслідок протилежних поглядів на сімейне життя, ведення господарства, діаметрально протилежні характери, постійне виникнення сварок та конфліктів, стосунки між подружжям втратили сімейний сенс, набули неродинного характеру та остаточно припинились з 2019 року. З початком війни в України, побоюючись за життя та здоров`я дітей, [PERSON] разом з доньками виїхала до Федеративної Республіки Німеччина. [PERSON] , будучи батьком дитини з інвалідністю, виїхав разом з ними. Перебуваючи за кордоном, вони мешкали усі разом в одному приміщенні, однак подружніх стосунків не підтримували. Не зважаючи на це, [PERSON] допускав періодичне вчинення домашнього насильства фізичного та психологічного характеру відносно неї, зловживав алкогольними напоями. У зв`язку з неприпустимою поведінкою відповідача, районним судом Боркен 20.01.2023 було прийнято рішення про винесення тимчасового запобіжного заходу відносно [PERSON] як кривдника. Після чого вони більше не бачились, дійсне його місце перебування позивачеві не відоме, жодних зв`язків вона з ним не підтримує. На переконання позивача, шлюб між ними розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме її інтересам. Надання строку на примирення вважає недоцільним. Майновий спір та спір щодо визначення місця проживання дітей відсутній. Ухвалою суду від 21.02.2024 (головуючий суддя Прасолов В.М.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.37). У зв`язку із звільненням судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] у відставку та відрахуванням зі штату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду №389 від 17.04.2024 матеріали цивільної справи передано в провадження судді Євтушенку О.І. (а.с.39, 40). Ухвалою суду від 23.04.2024 цивільну справу прийнято до провадження суддею Євтушенком О.І. (а.с.41). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Одночасно з позовною заявою [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення рішення не заперечувала (а.с.25). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи, надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 27.07.2002 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №462, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 27.07.2002 (а.с.17). Від шлюбу сторони мають двох спільних доньок: малолітню [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.06.2018, а.с.18), та повнолітню [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.04.2005, а.с.19), яка є інвалідом з дитинства (а.с.20, 21). Як вказувала позивач, наразі доньки проживають з нею у Федеративній Республіці Німеччина, куди виїхали із введенням в Україні воєнного стану. Судовим розглядом встановлено, що шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені з 2019 року. За змістом позову, причиною цьому стало виникнення постійних сварок, конфліктів, розбіжність у поглядах, характерах та вчинення відповідачем домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно [PERSON] , на підтвердження чому позивачем долучено до позову рішення Районного суду Боркен про застосування до [PERSON] як кривдника тимчасового заборонного припису (в офіційному засвідченому перекладі з німецької мови на українську, а.с.22-24, 26-32). Не маючи наміру та бажання зберегти шлюб на майбутнє, позивач просить його розірвати. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 пп. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у порядку ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27.07.2002 (а.с.17) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке суд вважає за можливе залишити без змін з урахуванням відсутності вимоги позивача про відновлення дошлюбного прізвища. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073 грн. 60 коп. (а.с.1) стягнути з відповідача на її користь. Інші процесуальні витрати у справі відсутні.

Outcome: approved