Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що позивачка є керівником фірми, яка займається виготовленням модульних будинків. Декілька років тому у неї складися неприязні стосунки з відповідачем, який працює водієм з доставки будівельних матеріалів в різні організації, у тому числі на замовлення позивачки. При цьому, позивачкою за виконану роботу завжди вчасно проводилися всі розрахунки з відповідачем, жодних притензій за виконану роботу до відповідача не було. Однак, під час виконання одного із завдань, [PERSON] було пошкоджено готову продукцію, що нанесло позивачці чималого матеріального збитку. В подальшому, коли фактично між сторонами було розірвано угода про перевезення виробів та металів з відповідачем, осатнній став безпідставно скаржитися до суду на позивачку щодо невиплати йому частини заробітку за перевзення вантажу, незважаючи на те, що саме ним було вчинено шкоду. У подальшому, [PERSON] вирішив через мережу Інтернер поширити відносно неї неправдиву інформацію. Так, в листопаді на сайті фірми module.lviv.ua [PERSON] розмістив завідомо неправдиву інформацію наступного змісту: «Це аферисти Лігутко. Введіть в пошук «Лігутко» і побачите. Кинули пів Вінниці і втекли в Львів. Привласнили кошти, які призначалися військовим». Вказана недостовірна інформація сильно образила позивачку і завдала непомірних душевних страждань, оскільки підприємницькою діяльністю вона займається на підставі дозвільних документів, сплачує податки, а з початку повномасштабного вторгнення росії на територію України допомагає коштами захисникам. Проте, викладена відповідачем недостовірна інформація, поширилася серед знайомих, та людей, яких цікавить її продукція, що негативно вплинуло на репутацію позивачки. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд визнати недостовірним та таким, що порушують її честь, гідність та ділову репутацію повідомлення поширене [PERSON] через мережу Інтернет на сайті фірми module.lviv.ua, а саме: : «Це аферисти [PERSON] . Введіть в пошук «Лігутко» і побачите. Кинули пів Вінниці і втекли в Львів. Привласнили кошти, які призначалися військовим» та зобов`язати [PERSON] у строк не пізніше 5 днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію через засоби масового зв`язку. Крім того, стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100\~000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 04.01.2024 року матеріали позовної заяви залишено без руху та надано термін позивачу для усунення недоліків. 18.01.2024 року року на адресу суду надійшла позовні заява у новій редакції, відповідно до якої позивачка просила суд визнати інформацію, яку поширив через мережу Інтернет [PERSON] на сайті ТзОВ «Модуль Львів Україна» module.lviv.ua 19.11.2023 року, а саме: «Це аферисти Лігутко. Введіть в пошук «Лігутко» і побачите. Кинули пів Вінниці і втекли в Львів. Привласнили кошти, які призначалися військовим» недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] та зобов`язати відповідача в строк не пізніше 5 днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом публікації тексту рішення суду через мережу Інтернет на сайті ТзОВ «Модуль Львів Україна» module.lviv.ua із зазначенням, що згідно рішення суду викладена ним 19.11.2023 року інформація: «Це аферисти Лігутко. Введіть в пошук «Лігутко» і побачите. Кинули пів Вінниці і втекли в Львів. Привласнили кошти, які призначалися військовим» є недостовірною. Крім того, стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100\~000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 26.01.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 14.02.2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву у якому представник зазначив, що позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі з наступних підстав. Звертаючись до суду із позовом позивачка вказує на те, що відповідачем через мережу Інтернет було викладено допис, який містить недостовірну інформацію та порушує її права на повагу її честі, гідності та ділової репутації, завдає моральної шкоди. Як доказ надала скріншот з текстом такої публікації. При цьому, надані позивачем скріншоти тексту в соціальних мережах не доводять факту її поширення саме відповідачем, оскільки будь-хто може зареєструватися в мережі Інстаграм під будь-яким іменем і створити сторінку, на яку завантажити інформацію будь-якого змісту. Таким чином, позивачкою не надано достовірних доказів того, що саме [PERSON] поширював оспорювану позивачем інформацію в мережі Інтернет, з огляду на те, що мережа «Інстаграм» є соціальною, загальнодоступною, де будь-хто, без ідентифікації особи може встворити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким іменем, публікувати тексти, коментарі. Крім того, відповідачем з`ясовано, що вказаний допис на момент подання відзиву відсутній на сайті ТзОВ «Модуль Львів Україна». Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив суд відомовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивачки витрати на правовову допомогу адвоката у розмірі 5\~000,00 грн. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. На аркушах справи №14 міститься скріншот сторінки із соціальної межері «Інстаграм» із назвою «Це аферисти Лігутко! Введіть в пошуку «Лігутко» і побачите. Кинули пів Вінниці і втікли в Львів. Привласнили кошти які призначалися військовим». Позивачка зазначає, що відповідач [PERSON] поширив недостовірну і негативну інформацію викладену на сайти ТзОВ «Модуль Львів Україна». Суд досдідивши вказані докази позивача, вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. За змістом ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті майнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. З огляду на зазначені правові норми, коментар автора допису в соціальній мережі стосовно « [PERSON] » викладений на веб-сайті ТзОВ «Модуль Львів Україна», яка розміщена у вільному доступі, є саме оціночними судженнями вказаної особи, його суб`єктивні думки. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. А, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. З огляду на вказане та те, що зазначені оціночні судження не висловлені у брутальній, принизливій чи непристойній формі, то відсутні підстави для визнання їх недостовірною інформацією, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та зобов`язання їх видалення. Також, суд звертає увагу, що позивачка не була позбавлена можливості скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку, однак не скористалась ним. Також суд звертає увагу, що у даному дописі її автор висловлює свою думку стосовно « [PERSON] », однак, відповідних доказів, що саме позивачка [PERSON] є особою про яку описується у дописі суду не надано. Тобто, однозначно ідентифікувати особу про яку автор зазначає у своєму дописі суд позбавлений можливості. Також, суд вбачає за необхідне зазначити наступне. Із вищезазначеного доказу поширення недостовірної інформації - тексту на сайті фірми ТзОВ «Модуль Львів Україна» неможливо ніяким чином встановити автора даної публікації. Позивачкою не надано будь-яких доказів що саме відповідачем було поширено недостовірну інформацію. Враховуючи наведене, вимоги позовної заяви до задоволення не підлягають, оскільки інформація, яка вказана в статті є саме оціночними судженнями автора, його суб`єктивні думки, і не можуть тлумачитись як поширенням недостовірної та такої, що порушує особисті немайнові права [PERSON] . а також, те, що\~позивачем недоведено , що саме відповідачем [PERSON] , поширено вказану інформацію. Позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено порушень його прав, які б підлягали захисту, а тому відсутні і підстави для стягнення відповідної матеріальної компенсації за порушення таких прав. Враховуючи те, що суд відмовляє в задоволенні позову судові витрати відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд залишає за позивачем. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмові в позові - на позивача. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Під час розгляду справи судом встановлено, що представником відповідача адвокатом Красіловським В.О. було подано відзив в якому наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмірі 5000,00 грн. на правничу допомогу; договір про надання правової допомоги № 31-05-01/22, ордер, квитанцію про оплату витрат на правову допомогу на суму 5000,00 грн. Враховуючи те, що сума витрат відповідача на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. підтверджується наданими доказами, а доказів на спростування наданих адвокатом послуг та їх неспівмірності позивачем не представлено, у задоволенні позову відмовлено повністю, суд вважає, що вимога представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу з позивача підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved