Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

01 березня 2024 року в суд надійшов позов [PERSON] , за підписом представника [PERSON] , до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, АТ КБ «Приват Банк» про поділ спільного майна, який відправлено 29 лютого 2024р. засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд»). В позовній заяві зазначає, що з 22 жовтня 2005р. сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням суду від 26.04.2021р. Повідомляє, що під час шлюбу подружжя придбало в іпотеку квартиру [ADDRESS] . При цьому, за іпотечним договором №CVSWG40000000602 від 09.10.2007р. іпотекодавцем є [PERSON] , строк виконання зобов`язання 09.10.2027р., розмір основного зобов`язання 123000,00 грн. Вказує, що після розірвання шлюбу сторони не досягли згоди щодо поділу вищезазначеної квартири в позасудовому порядку, у зв`язку із чим [PERSON] змушена звернутися в суд. Зазначає, що у разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю, частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, а тому просить здійснити поділ спірної квартири, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири. Окрім того, у разі поділу спільного майна позивач погоджується виконувати умови іпотечного договору відповідно до частки її майна, тобто зобов`язується сплатити банку 1/2 частки залишку боргу, а тому просить солідарно розподілити між сторонами права і обов`язки за іпотечним договором №CVSWG40000000602 від 09.10.2007р. Ухвалою суду від 04.03.202р. відкрито загальне позовне провадження в даній справі, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи та призначено підготовче засідання на 27 березня 2024р. об 11 год. 00 хв., яке відкладено у зв`язку із неявкою відповідача на 09 квітня 2024р. об 11 год. 00 хв. Ухвалою суду від 09.04.2024р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 квітня 2024р. об 11 год. 00 хв. 11 квітня 2024 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») в суд надійшла заява про забезпечення позову за підписом представника позивача, адвоката Колісника А.І. по справі за позовом [PERSON] , за підписом представника [PERSON] , до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, АТ КБ «Приват Банк» про поділ спільного майна, яка задоволена ухвалою суду від 11.04.2024р., вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, що на праві приватної власності належить [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] , в межах ціни позову. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, жодних заяв чи клопотань не подавала. Натомість, в судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] , повноваження якого підтверджені ордером від 29.02.2024р. на надання правничої (правової) допомоги (а.с. 14). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце проведення таких засідань за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] ; правом на надання відзиву на позов не скористався. При цьому, 19 березня 2024р. відповідач отримав копію ухвали суду від 04.03.2024р., що підтверджується\~ рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0600254352389 (а.с. 36), а також представник позивача направив відповідачу копію позовної заяви із копіями доданих до неї письмових доказів, що підтверджується інформацією від 29.02.2024р. про відправлення №0405354103818 та описом вкладення у цінний лист (а.с. 18). В подальшому, у суд повернулися поштові конверти із судовими повістками про виклик на підготовче та судове засідання у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 48-49, 65-66). Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, відповіддю № 476776 від 04.03.2024р. з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 23), суд вважає відповідача таким, що повідомлений про дату засідання належним чином. Представник третьої особи АТ КБ «Приват Банк» Бацей Т.М. засобами електронного зв`язку подала письмові пояснення (а.с. 50), згідно з якими кредити за кредитними договорами №CVSWG50000000602 (кредит на аванс) та № CVSWG40000000602 (кредит на житло, кредит ГИУ) від 09.10.2007р. погашені (сплачені), у зв`язку з чим у вирішенні спору покладається на розсуд суду, просить розгляд справи провести за її відсутності. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, зважаючи на відсутність заперечень зі сторони представника позивача, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання за наявної явки учасників справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просить здійснити поділ спірної квартири, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири. Зазначив, що оскільки кредити за кредитними договорами [PERSON] погашені, то відмовляється від позовної вимоги про солідарний розподіл між сторонами прав і обов`язків за іпотечним договором №CVSWG40000000602 від 09.10.2007р. Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що за рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 26.04.2021р. по справі № 719/49/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 22 жовтня 2005 року, розірвано (а.с. 4-7) . 09 жовтня 2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено іпотечний договір № CVSWG40000000602 (надалі - договір) (а.с. 9-13), згідно з п.1.1. якого Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання Зобов`язання, що випливає з Договору про іпотечний кредит, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим Договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: трьохкімнатну квартиру зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 63,10 кв.м., житловою площею 37,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі Предмет іпотеки). Відповідно до п.1.2. Договору Предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Банковською О.Ю. 28 вересня 2007 року за реєстровим № 521, укладеного між Іпотекодавцем та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та зареєстрованого в КП «Новодністровське бюро технічної інвентаризації» 01 жовтня 2007 року за порядковим номером об`єкта нерухомого майна 20447730 за номером запису 823 в книзі 1-3/823. На період дії цього Договору Предмет іпотеки згідно з п. 1.5. Договору залишається у володінні, користуванні та розпорядженні Іпотекодавця. На даний час за інформацією АТ КБ «ПриватБанк» кредити за кредитними договорами №CVSWG50000000602 (кредит на аванс) та № CVSWG40000000602 (кредит на житло, кредит ГИУ) від 09.10.2007р. погашені (сплачені). Отже, сторони по справі під час шлюбу придбали спірну квартиру [ADDRESS] , яка за даними інформаційної довідки № 367797110 від 28.02.2024р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зареєстрована в реєстрі з 11 вересня 2015 року за [PERSON] , як одноосібним власником; відомості про реєстрацію іншого речового права, про державну реєстрацію іпотеки, про державну реєстрацію обтяжень відсутні (а.с. 8). Оціночна вартість спірної квартири [ADDRESS] , згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 26.02.2024р. становить 2163872,44 грн. (а.с. 15-16). Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017р. у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018р. у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018р. у справі № 404/1515/16-ц та Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020р. у справі № 725/1776/18. Згідно з ч. 1 ст. 68, ч. 1, 2 ст. 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та обставини справи, беручи до уваги презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним в період шлюбу, суд приходить до висновку, що спірна квартири [ADDRESS] , належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. У постанові Верховного Суду від 13.02.2020р. по справі №320/3072/18 (провадження 61-5819ск19) зазначено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. У ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. У постанові Верховного Суду від 08.07.2019р. по справі № 522/17048/15-ц (провадження № 61-33246св18) зазначено, що положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки. Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. Судом встановлено, що спірна квартира, яка є об`єктом права спільної сумісної власності сторін по справі, була предметом іпотеки, проте, на час розгляду справи у суді зобов`язання за іпотечним договором № CVSWG40000000602 від 09.10.2007р. виконано. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним в період шлюбу, яка не спростована відповідачем [PERSON] , суд приходить до висновку, що позов [PERSON] , за підписом представника [PERSON] , до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» про поділ спільного майна в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку спірної квартири підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. У п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом, про що постановляє ухвалу. Відтак, перевіривши повноваження представника позивача згідно з ордером від 29.02.2024р. на надання правничої (правової) допомоги, де зазначено, що повноваження адвоката не обмежуються, враховуючи відмову представника позивача від позовної вимоги про солідарний розподіл між сторонами прав і обов`язків за іпотечним договором №CVSWG40000000602 від 09.10.2007р. внаслідок повного виконання договору на час розгляду справи, яка не суперечить інтересам позивача, суд приймає таку відмову та постановляє в цій частині ухвалу про закриття провадження у справі. При цьому, суд зауважує, що у постанові Верховного Суду від 13.02.2020р. по справі №320/3072/18 (провадження 61-5819ск19) роз`яснено, що відповідач не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за подання позовної заяви в розмірі 10819,36 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн. На підставі ст.ст. 60, 61, 65, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 325, 328, 355, 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved