Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №2213307 віл 13.01.2022 року, який укладено між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «КІФ» недійсним; зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «КІФ» спростувати недостовірну інформацію стосовно укладеного договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №2213307 від 12.01.2022 року, між [PERSON] та ТОВ «ФК «КІФ», та існуючої за нею заборгованості перед ТОВ «ФК «КІФ» шляхом внесення змін до інформації, що міститься в Українському бюро кредитних історій [PERSON] , про недійсність вказаного договору; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у період часу з 13.01.2022 року по 14.01.2022 року невстановленою особою, шахрайськими діями було взято у позику від імені [PERSON] грошові кошти у декількох фінансових установах, зокрема у ТОВ «Фінансова компанія «КІФ» на суму 3000 грн. У зв`язку з шахрайськими діями, які пов`язані з використанням паспорту [PERSON] було анульовано паспорт громадянина України серії [NUMBER] від 17.06.2014 року, який видано Дарницьким РВ ГУДМС України в м. Києві. Після чого, [PERSON] , отримала паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] , орган видачі - 8025, дата оформлення - 20.01.2022 року, дійсний до 20.01.2032 року. 12.08.2022 року представником позивача було отримано відповідь від ТОВ «Фінансова компанія «КІФ» на адвокатський запит, до якого були долучені наступні документи: копія договору про надання коштів у позику, в тому числі i на умовах фінансового кредиту № 2213307 від 13.01.2022 року; додаток № 1 до договору про надання коштів у позику, в тому числі i на умовах фінансового кредиту № 2213307 від 13.01.2022 року (таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором); інформаційна довідка від ТОВ «Платежі Онлайн» вих. № 19/08 від 12.08.2022 р.; довідка-розрахунок заборгованості за договором фінансового кредиту № 2213307 від 13.01.2022 року станом на 12.08.2022 року; PNG-файли на 7ми аркушах (персональні дані, особисті дані, паролі, історія змін платіжних карт, остання активність). Позивач не підписував письмово та не мав наміру укладати кредитний договір №2213307 від 13.01.2022 року з ТОВ «Фінансова компанія «КІФ», а тому не є зобов`язаною стороною цього договору. Позивач вважає, що оскаржуваний договір № 2213307 від 13.01.2022 року, окрім вказаних порушень норм його укладання, є несправедливим, оскільки передбачає такі обов`язки позивача, які порушують його права та інтереси. Позивач не ознайомлювався з істотними умовами вказаного договору та правилами надання послуг відповідача. Позивач зазначає, що він не отримував та відповідно не застосовував одноразовий ідентифікатор (СМС-повідомлення). Оскаржуваний договір, укладений між відповідачем та [PERSON] не містить даних про те, що позивач належним чином був ідентифікований при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «КІФ» відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису та взагалі не надсилав відповідачу ТОВ «ФК «КІФ» електронне повідомлення чи заповнював формуляр заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі. А тому зобов`язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем не виникало. Таким чином, у відповідача відсутні будь-які належні та допустимі докази, що телефон, на який приходив одноразовий ідентифікатор належить саме позивачу та відповідний правочин укладено саме його особою, а не будь-якою іншою особою. Крім того, даний договір не відповідає внутрішній волі позивача, є явно несправедливим та порушує вимоги чинного законодавства щодо захисту прав споживачів та укладення кредитних договорів. Таким чином, договір, що оскаржується, укладений між відповідачем та нібито позивачем в електронній формі, є нікчемним в силу статей 203, 215,1055 ЦК України, оскільки не містить автентичних підписів сторін, у тому числі електронного цифрового підпису позивача, не відповідає його волі, а тому не є підставою для виникнення будь-яких договірних зобов`язань. Варто звернути увагу, що з 13.01.2022 року по 14.01.2022 року на ім`я [PERSON] в наслідок шахрайських дій було відкрито декілька карткових рахунків у різних банках, в тому числі в АТ «Ощадбанк», на підтвердження чого долучаємо копію скарги щодо шахрайських дій на відкриття банківської таємниці з боку АТ «Ощадбанк» від 20.01.2022 року та копію відповідь АТ «Ощадбанк» від 26.01.2022 року. Ухвалою суду від 07.09.2022 року відкрито спрощене провадження з повідомлення сторін. Ухвалою суду від 08.11.2023 року залучено у якості третьої особи - Товариство з додатковою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал». 22.02.2024 року справу розподілено в провадження судді Дзержинського районного суду м.Харкова Невеніцина Є.В. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило, судова повістка повернулась до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи викладене, оскільки відповідач повідомлений про час та місце слухання справи своєчасно та належним чином, представник позивача надав згоду на ухвалення заочного рішення, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно копії договору про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №2213307 від 13.01.2022 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «КІФ» та [PERSON] відповідач передає позивачу кредит у розмірі 3000 грн, з оплатою по процентній ставці, що вираховується у графіку згідно п.3.2 цього договору, а позивач зобов`язується повернути кредит та сплатити, передбачені цим договором проценти у строки та на умовах договору. За користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити Товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3,98%. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п.4 цього договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування. Видача (надання) Товариством кредиту клієнту за цим договором проводиться протягом трьох операційних банківських днів з моменту укладення цього договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, операції за якими можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, реквізити якої зазначені клієнтом у особистому кабінеті, та, ка визначена клієнтом у якості основної платіжної картки. Договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством відповіді про прийняття (акцепту) пропозиції в порядку. Відповідь клієнта про прийняття (акцепт) пропозиції надається шляхом надсилання електронного повідомлення Товариству, підписаного у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором. При цьому одноразовий ідентифікатор передається товариством як суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, клієнту у текстовому повідомленні засобом рухомого (мобільного) зв`язку на зазначений (на момент направлення пропозиції) клієнтом у своєму особистому кабінеті/у системі номер мобільного телефону (телефонний номер мобільного зв`язку), та додається (приєднується) до електронного повідомлення від клієнта як особи, яка прийняла пропозицію. Цей договір є електронним договором у розумінні Закону України «Про електронну комерцію», оформленим в електронній формі. Цей договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, використання якого допускає Закону України «Про електронну комерцію». Згідно паперової копії договору №2213307 останній підписаний [PERSON] , паспорт [NUMBER] , ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає: [ADDRESS] , телефон [NUMBER] , електронний підпис з одноразовим ідентифікатором [NUMBER] . Згідно довідки №19/08 від 12.08.2022 року ТОВ «Платежі Онлайн», як оператор послуг платіжної інфраструктури повідомляє, що на сайті LOVILAVE.COM.UA через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція типу видачу кредиту 13.01.2022 року о 10:55:14 на суму 3000 грн на карту № [NUMBER] , банк-емітент OSCHAD BANK. За повідомленням АТ «Ощадбанк» від 26.01.2022 року 11.01.2022 року о 09:51 год. за допомогою чат-боту Банку в додатку «Telegram», при авторизації з номеру телефону [NUMBER] створено заявку на випуск платіжної картки «Моя картка» - Цифрова. При подачі заявки було надано фото оригіналів документів [PERSON] належної якості, а саме: 1-5 сторінки паспорту, сторінка паспорту з пропискою та ідентифікаційний код. По розгляду заявки 12.01.2022 року [PERSON] було здійснено випуск картки № [NUMBER] . Після випуску та отримання реквізитів картки № [NUMBER] , 13.01.2022 року о 11:03 год. здійснено реєстрацію в системі «Ощад 24/7» та 14.01.2022 року о 09:44 за допомогою системи «Ощад 24/7» здійснено випуск нової картки «Моя картка» - Цифрова № [NUMBER] . Цифрові картки після випуску одразу активні, по даним карткам здійснювалися зарахування та переказ коштів. Згідно довідки №859/125/48-2022 від 20.01.2022 року дізнавача ВД Дарницького УП ГНПУ в м.Києві в період часу з 13.01.2022 року по 14.01.2022 рік невстановлена особа, шахрайським шляхом, а саме взяла в займ від імені [PERSON] грошові кошти, у вигляді договору позики у наступних фінансових установах: «Манівео швидка фінансова установа» грн суму 3100 грн, «Інвест Фінанс» сума 8900 грн, «Глоба Кредит» 2000 грн. Дану заяву розглянуто в рамках кримінального провадження №12022105020000169. За повідомленням ПрАТ «ВФ Україна» від 16.12.2022 року абонентський номер [NUMBER] у період часу з 12.01.2022 року по 14.01.2022 року обслуговувався знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», тому визначити абонента в користуванні якого знаходились вказаний телефонний номер не має можливості. На виконання ухвали Печерського районного суду м.Києва від 09.03.2023 року про витребування доказів ПрАТ «ВФ Україна» направлено інформацію про телекомунікаційні послуги по абонентському номеру [NUMBER] у період з 12.01.2022 року по 15.01.2022 рік. Згідно отриманих даних телефон за номером [NUMBER] в період часу з 12.01.2022 року по 14.01.2022 рік знаходився у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області. За інформацією ПрАТ «Київстар» комунікаційні послуги за номером телефону [NUMBER] в період часу з 12.01.2022 року по 14.01.2022 року включно надавались на умовах контрактної форми обслуговування юридичній особі та за [PERSON] зареєстрований не був. За наданою інформацією по номеру телефону [NUMBER] в період часу з 12.01.2022 року по 14.01.2022 рік адреси розташування базових станцій знаходились у м.Києві. За повідомленням ТОВ «Бомакс Плюс» з 08.02.2017 року і по теперішній час директором Товариства є [PERSON] , за період з 01.01.2022 року і по 16.08.2023 року директор Товариства не був у відрядженнях, робочих поїздках чи представницьких зустрічах за межами м.Києва. Згідно замовлення №1 до угоди №3040556 від 12.11.2008 року між ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» та ТОВ «Бомакс Плюс» номер телефону [NUMBER] послуга стільникового мобільного зв`язку надається зазначеному товариству. Наказом №3/17 від 08.02.2017 року зазначений номер мобільного телефону закріплено для адміністративної, господарської та представницької діяльності за директором [PERSON] з 08.02.2017 року. Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, зазначений вище договір укладений в електронній формі. Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За положенням ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Частинами 12,13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Верховний Суд у постанові по справі №243/6552/20 зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є підставою для визнання такого правочину недійсним (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Чинним законодавством не передбачено обмежень щодо доведення обставин підписання, укладення договору позики та отримання коштів за договором позики виключно вироком суду в рамках кримінального провадження. В даному випадку, саме на позикодавця покладається обов`язок забезпечення фіксування укладення договорів та проходження ідентифікації позичальників при отриманні позики, а тому, саме ТОВ «Фінансова Компанія «КІФ» мало надати суду достатні докази, які б підтверджували проходження ідентифікації [PERSON] при укладенні договору та отримання нею позики. Крім того, оскільки саме позикодавець має забезпечити розробку та належне функціонування системи, держателем якої він є, ризики укладення договору позики від імені позичальника іншою особою, має нести саме позикодавець як суб`єкт підприємницької діяльності, який первинно допустив можливість таких дій. Відповідачем не надано суду доказів на спростування обставин вказаних позивачем, разом з тим ТОВ «ФК «КІФ» фактично допустило оформлення договору позики лише за наявності у запитувача даних щодо прізвища ім`я по батькові заявника, РНОКПП та місця його проживання. Відповідачем не надано суду жодних доказів щодо належної ідентифікації особи, яка звернулась до них із заявою про оформлення договору про надання коштів у позику, доказів на підтвердження того, що вказаний рахунок належить саме [PERSON] . Судом встановлено, що номер телефону, через який здійснювалась ідентифікація отримувача грошових коштів у позику не був закріплений за [PERSON] , при цьому фактично абонент, який проходив ідентифікацію знаходився у Дніпропетровській області, абонентський номер який закріплений за ТОВ «Бомбакс Плюс», директором якого є [PERSON] , знаходився у м.Києві. Матеріали справи не містять доказів того, що позивачем подавалась заявка до банку АТ «Державний ощадний банк України» на відкриття платіжної картки «Моя картка» - цифрова. Відтак, ураховуючи, що грошові кошти за оспорюваним договором про надання коштів у позику перераховані на банківську картку, належність якої їй позивач не визнає, з метою захисту своїх інтересів позивач звернулась до правоохоронних органів, договір позики не містить банківські реквізити картки, номер телефону, через який здійснювалась ідентифікація особи, номер телефону не закріплений за позивачем, суд дійшов висновку, що оспорений договір не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки відсутнє волевиявлення позивача на укладання оспорюваного правочину. Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду по справі №619/598/21 від 30.11.2022 року, по справі №752/6020/21 від 26.02.2024 року. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що під час проведення верифікації клієнта, товариством не до кінця проведена ідентифікація особи, з якою укладається договір. А отже, за відсутності належних та допустимих доказів того, що оспорюваний правочин укладено саме позивачкою, а не будь-якою іншою особою, та за відсутності її волевиявлення на укладання оспорюваного правочину і належних доказів отримання саме позивачкою вказаних кредитних коштів, та не спростування відповідачем зазначених обставини, наявні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним. Щодо вимог позивача про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію стосовно укладеного договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №2213307 від 12.01.2022 року, між [PERSON] та ТОВ «ФК «КІФ», та існуючої за нею заборгованості перед ТОВ «ФК «КІФ» шляхом внесення змін до інформації, що міститься в Українському бюро кредитних історій [PERSON] , про недійсність вказаного договору, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними; 2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; 3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Бюро має право за участю користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим законом та договором. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину. Таким чином, задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання договору про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №2213307 від 13.01.2022 року, який укладено між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «КІФ» недійсним буде достатнім та ефективним для захисту його порушених прав, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визнання кредитного договору недійсним є підставою для його вилучення з кредитної історії та такі вимоги є передчасними та не відповідають порушеному праву, оскільки про порушення прав [PERSON] в цій частині можна буде стверджувати лише після набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним договору позики та у разі не вчинення відповідачем таких дій у добровільному порядку. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема доказів протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Як і не було надано стороною позивача будь-якого доказу на підтвердження реального розміру цієї шкоди. З урахуванням викладеного суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги суду не надходило. Згідно договору №24-01/22 від 24.01.2022 року між [PERSON] та адвокатським бюро «Юридична компанія «Шаповалов та партнери» клієнт доручає, а адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надати правову допомогу. Конкретний вид правової допомоги, розмір винагороди за її надання, строки та форма розрахунку між сторонами встановлюється за домовленістю сторін та визначаються у додатках до цього договору. Згідно додатку №4 до зазначеного договору [PERSON] та адвокатське бюро ЮК «Шаповалов та партнери» уклали цей додаток про юридичний супровід в суді по справі про визнання договору позики від 13.01.2022 року на суму 3000 грн у ТОВ «ФК «КІФ» недійсним. Вартість робіт складає 10000 грн 00 коп., оплата проводиться в момент підписання адвокатської угоди у повному розмірі. Згідно детального опису робіт на підставі договору про надання правової допомоги №24-01/22 від 24.01.2022 року надано наступну правничу допомогу: надання правових консультацій, написання запиту, відправка запиту, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, опрацювання судової практики, написання позовної заяви до суду. Згідно платіжного доручення від 01.08.2022 року сплачено згідно договору №24-01/22 від 24.01.2022 року та додатків №1,2,3,4 від 24.01.2022 року 40000 грн. З актом виконаних робіт №4сторони договору не мають претензій чи зауважень один до одного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Представником позивача підтверджено витрати на правову допомогу, а відтак витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково та позивач звільнений від сплати судового збору за подання заяви, а відтак з відповідача на користь держави підлягає до стягнення сума судового збору за одну вимогу немайнового характеру.

Outcome: partial