Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

21 липня 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину удаваним. Позов мотивує тим, що з 1999 року спільно з [PERSON] проживали однією сім`єю, шлюб був зареєстрований у подальшому 25 липня 2008 року. За час спільного проживання, а саме 27 лютого 2002 року придбали у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Придбання квартири зареєстрували як нібито подарунок на ім`я [PERSON] , хоча насправді квартиру купили за спільні кошти, які [PERSON] особисто передав [PERSON] під час укладення договору дарування. Після придбання квартири [PERSON] та [PERSON] почали спільно проживати у згаданій квартирі, де з 16 квітня 2002 року [PERSON] був зареєстрований. 28 грудня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний після чого [PERSON] фактично виселила [PERSON] із вищезгаданої квартири, при цьому позбавивши його місця проживання. В даний час [PERSON] відмовляється надати можливість проживати у квартирі, не бажає відшкодувати вартість спільного майна, тобто вирішити спір без звернення до суду не можливо. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Повідомили, що [PERSON] уникає будь-якого спілкування не бажає добровільно вирішити спір та поділити спільне майно, в окремій заяві позивач просив поновити йому строк позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, оскільки він є абсолютно безпідставним, так дійсно [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі та проживали разом у квартирі, що належить [PERSON] , яку вона прийняла у дар в 2002 році від [PERSON] . Жодних прав на згадану квартиру [PERSON] не має і не мав, оскільки лише проживав у даному житлі зі згоди [PERSON] . Крім того згадана квартира не може бути спільним майном чоловіка та дружини, що проживали разом без реєстрації шлюбу, оскільки [PERSON] на момент дарування квартири перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою і шлюб між ними був розірваний лише у 2004 році. Позивачу було відомо на який умовах він проживає у квартирі та на підставі яких правовідносин [PERSON] стала власником даного житла, а тому він звернувся до суду з даним позовом поза межами строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно у 2002 році продала власну квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , даний правочин був оформлений нотаріально як дарування за бажанням покупців. При укладенні даного договору [PERSON] передав їй кошти за придбання квартири. Ухвалою судді від 04 вересня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Суд, з`ясувавши обставини справи дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що\~27 лютого 2002 року був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] прийняла в дар від [PERSON] згадане житло(а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 28 грудня 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 28 грудня 2021 року(а.с.12). Відповідач [PERSON] внаслідок одруження змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 06 лютого 1998 року(а.с.48). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 лютого 2024 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 19 квітня 2004 року. Відповідно до\~ст.\~368\~ЦК України:\~спільна власність\~двох або\~більше осіб\~без визначення\~часток кожного\~з них\~у праві\~власності є\~спільною сумісною\~власністю. Суб`єктами\~права спільної\~сумісної власності\~можуть бути\~фізичні особи,\~юридичні особи,\~а також\~держава,\~територіальні громади,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~є їхньою\~спільною сумісною\~власністю,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Судом встановлено, що квартири [ADDRESS] була прийнята в дар [PERSON] від [PERSON] у 2002 році, тобто до укладення у 2008 році шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] на момент дарування спірної квартири перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний у 2004 році. Тобто у розумінні положень ст.74 СК України [PERSON] не міг набути права на майно, що було придбане чоловіком та дружиною, які проживають разом без реєстрації шлюбу, оскільки на момент набуття [PERSON] права на квартиру, він перебував у зареєстрованому шлюбі. З`ясувавши обставини справи суд не знаходить підстав для поновлення [PERSON] строків позовної давності, оскільки ним в судовому засіданні не було наведено жодних підстав для цього, навпаки він підтвердив той факт, що йому було відомо і він жодним чином не заперечував проти того, що квартира [ADDRESS] у 2002 році була прийнята [PERSON] в дар від [PERSON] . Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою у позові позивачу, якому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення суду та який є інвалідом 3-ї групи, суд приходить до висновку про доцільність віднесення судових витрат за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed