Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, поданим його представником - адвокатом Цокало Т.М., що діє на підставі договору про надання правової допомоги № 884 від 13.02.2024, що підтверджується ордером серія ВІ № 1204281 через систему «Електронний суд» до відповідача ТОВ «ФК «ДІНЕРО», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Городецька Ю.С, у якому (позові) просив: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 23.09.2021, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., зареєстрований в реєстрі за № 28555 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ДІНЕРО» заборгованості у сумі 30949,00 грн.; - стягнути з ТОВ «ФК «ДІНЕРО» на користь [PERSON] понесені судові витрати. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Кіроовградської області Золотарьовою Т.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № [NUMBER]) з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 23.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований у реєстрі за № 28555 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ДІНЕРО» заборгованості за кредитним договором № AG2732499 від 03.04.2020 у розмірі 30949,00 грн. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки сума заборгованості не є безспірною. Зазначив, що не був обізнаний про наявність виконавчого напису, виконавчого провадження. Шляхом отримання відповіді на адвокатський запит, він отримав від приватного виконавця Золотарьової Т.В. копії документів виконавчого провадження, зокрема, оспорюваного виконавчого напису № 28555 від 23.09.2021, копії спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG2732499 від 03.04.2020, наданий ТОВ «ФК «ДІНЕРО» та постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 30.12.2021. Вважає, що оспорюваний ним виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню з огляду на відсутність підтвердження безпірної заборгованості. Зазначив, що в матерілах виконавчого провадження відсутній оригінал кредитного договору та вважає, що виконавчий напис № 28555 від 23.09.2021 вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріуса. Зазначив також про фактичне понесення ним витрат на сплату судового збору за подачу позову у розмірі 968,96 грн., заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн., а також професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 13000,00 грн. Ухвалою від 15.03.2024 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову у даній цивільній справі - зупинено стягнення за оспорюваним виконавчим написом. Ухвалою від 03.04.2024 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Представника позивача - адвокат Цокало Т.М. звернулася до суду із заявою, зареєстрованою у суді 26.04.2024 за вх. № 3452/24, у якій позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача. Відповідач звернувся до суду із заявою, зареєстрованою у суді 11.04.2024 за вх. № 3079/24, у якій просив розглянути справу за відсутності відповідача. Крім того, відповідач просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу, посилаючись на необгрунтованість їх розміру, оскільки сума 13000,00 грн. є не співмірною зі складністю справи, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, відсутній детальний опис послуг із заначенням витраченого часу. Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., якого про дату, час і місце розгляду справи, повідомлено належним чином засобами поштового зв`язку за місцезнаходженням (місцем здійснення професійної діяльності), та відповідно до положень ст. 128 ЦПК України є таким, якому судова повістка вручена 23.04.2024, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від третьої особи до суду не надходило. Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Городецька Ю.С, яку про дату, час і місце розгляду справи, повідомлено належним чином, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від третьої особи до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності її учасників без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи висловлені ними у процесуальних заявах по суті справи, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. 23.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 28555 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ДІНЕРО» заборгованості за період з 18.06.2020 по 06.08.2021у розмірі 30949,00 грн., що становить: прострочена заборгованість за сумрю кредиту - 16000,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відстокам за користування кредитом - 14299,00 грн.; плата за вчинення цього виконавчого напису становить 650,00 грн. Постановою від 30.12.2021 приватного виконавця виконавчого округу Кіроовградської області Золотарьвою Т.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 30949,00 грн. Постановою від 25.08.2023 приватного виконавця виконавчого округу Кіроовградської області Золотарьвою Т.В. звернено стягнення на заробітну плату [PERSON] , яку він отримує у СФО «РОССОЛАН». Згідно інформаційної довідки № 34201020240313 від 13.03.2024, наказом Міністерста юстиції України № 619/7 від 23.02.2024 діяльність приватного виконавця виконавчого округу Кіроовградської області Золотарьвої Т.В. припинено. Згідно договору від 28.02.2024 заміщення здійснює приватний виконавець виконавчого округу Кіроовградської області Городецька Ю.С. Таким чином, у даній справі перевірці підлягають підстави та умови вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, діяла та наразі діє редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, без урахування змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Зазначений висновок суду у повній мірі узгоджується з висновком викладеним у Постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Крім того, слід відзначити, що згідно з положеннями п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Отже, п. 1 Переліку, у чинній редакції, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого п. 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус при його вчиненні керувався стяттею 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку. Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, з огляду на наведене, вбачається, що нотаріус у день вчинення спірного виконавчого напису 23.09.2021 керувався пунктом Переліку, який був нечинним, та на підставі нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед банком на підставі лише документів передбачених пунктом 2 Переліку. Отже, при вчиненні нотаріусом оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не було взято до уваги, що кредитний договір № AG2732499 від 03.04.2020 укладено у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчено, що також вбачається із змісту самого виконавчого напису та на підтвердження зворотного відповідачем докази суду не надавались. Таким чином, наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного, суд констатує, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріус керувався нечинним правовим актом та вчинив зазначений виконавчий напис без наявності обов`язкового документа на обґрунтування стягнення, - на підставі чого суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав фізичної особи. Ухвалюючи дане судове рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені та/чи зазначені у процесуальних заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи, норм матеріального права та процесуального закону, а тому такі доводи не вимагають детальної відповіді або спростування. Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу судом відзначається таке. Відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат по оплаті професійної правничої допомоги надано наступні докази: - договір № 884 про надання правничої допомоги від 13.02.2024, укладений між адвокатом Цокало Т.М. та [PERSON] щодо надання правової допомоги у межах цивільної справи за позовом останнього про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, із сплатою за такі правові послуги гонорару у розмірі 13000,00 грн.; - квитанція № 884 від 01.03.2024, якою підтверджено сплату [PERSON] адвокату Цокало Т.М. гонорару у розмірі 13000,00 грн. за договором № 884 про надання правової допомоги від 03.02.2024; - акт приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 до договору № 884 про надання правової допомоги від 14.03.2024, за змістом якого сторони договору про надання правової допомоги від 13.02.2024 підтвердили надання адвокатом правової допомоги, а саме: надання усної консультації; підготовка та написання запиту до приватного виконавця Золотарьвої Т.В.; надання повторної консультації; підготовка та написання позовної заяаи про визнання виконавчого таким, що не підлягає виконанню; підготовка до написання заяви про забезпечення позову, за гонорар у розмірі 13000,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до умов ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничой допомоги посилаючись на те, що витрати позивача на адвоката неспівмірні ззі складністю справи. Таким чином,

Outcome: approved