Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути: 1) заборгованість за заявою-договором № 0033322 від 10.06.2019 у сумі 29\~066,94 грн., з яких 13\~711,46 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4\~034,68 грн. заборгованість за процентами, 9\~846,08 грн. заборгованість за комісією, 269,87 грн. 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 28.10.2021 по 23.02.2022, 1\~204,85 грн. інфляційні втрати за період з 28.10.2021 по 23.02.2022; 2) заборгованість за заявою-договором № 1033322 від 05.11.2019 у сумі 45\~541,39 грн., з яких 21\~993,75 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6\~621,71 грн. заборгованість за процентами, 14\~615,37 грн. заборгованість за комісією, 422,83 грн. 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 28.10.2021 по 23.02.2022, 1\~887,73 грн. інфляційні втрати за період з 28.10.2021 по 23.02.2022; витрати на сплату судового збору. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 10.06.2019 між АТ «РВС Банк» та [PERSON] було підписано заяву-договір № 0033322 про надання банківської послуги, відповідно до якої відповідачу було надано споживчий кредит у сумі 20\~512,82 грн. на строк 24 місяці зі сплатою 18% річних за користування кредитом, разової комісії при видачі кредиту у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту та щомісячною комісією за супроводження кредиту у розмірі 3% від суми наданого кредиту. Також 05.11.2019 між АТ «РВС Банк» та [PERSON] було підписано заяву-договір № 1033322 про надання банківської послуги, відповідно до якої відповідачу було надано споживчий кредит у сумі 25\~641,03 грн. на строк 24 місяці зі сплатою 18% річних за користування кредитом, разової комісії при видачі кредиту у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту та щомісячною комісією за супроводження кредиту у розмірі 3% від суми наданого кредиту. 28.10.2021 між АТ «РВС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» укладено договір про відступлення права вимоги. Оскільки відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за заявою-договором №0033322 від 10.06.2019 в сумі 27\~592,22 грн. та за заявою-договором №1033322 від 05.11.2019 у сумі 43\~230,83 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 27 березня 2024 року. 27 березня 2024 року судове засідання відкладено на 30 квітня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явився, у позовній заяві зазначає про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень на зареєстроване місце проживання, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 10.06.2019 між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] підписано заяву-договір № 0033322 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РВС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичної осіб. Сторонами також підписано додаток № 1 до заяви договору № 0033322 від 10.06.2019 (Графік платежів). Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 20\~512,82 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка фіксована 18 %, разова комісія при видачі кредиту складає 2,5 % від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту становить 3 % від суми наданого Кредиту. Крім того, 05.11.2019 між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] підписано заяву-договір № 1033322 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РВС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичної осіб. Сторонами також підписано додаток № 1 до заяви договору № 1033322 від 05.11.2019 (Графік платежів). Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 25\~641,03 грн, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка фіксована 18 %, разова комісія при видачі кредиту складає 2,5 % від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту становить 3 % від суми наданого Кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за заявою-договором № 0033322 від 10.06.2019 заборгованість по тілу кредиту становить 13\~711,46 грн., заборгованість за процентами становить 4\~034,68 грн., комісія у сумі 9\~846,08 грн., загальна сума заборгованості 27\~592,22 грн. за період з 10.06.2019 по 28.10.2021. Згідно розрахунку заборгованості за заявою-договором № 1033322 від 05.11.2019 заборгованість по тілу кредиту становить 21\~993,75 грн., заборгованість за процентами становить 6\~621,71 грн., комісія у сумі 14\~615,37 грн., загальна сума заборгованості 43\~230,83 грн. за період з 05.11.2019 по 28.10.2021. 28 жовтня 2021 року між АТ «РВС Банк», як первісним кредитором, та ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС», як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги №28/10/2021-1. Відповідно до п. п. 1.1, 3.1 договору відступлення, первісний Кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними договорами зазначеними в Додатку № 1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Права вимоги за Кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно витягу з Додатку № 1 до Договору №28/10/2021-1 про відступлення прав вимоги від 05.03.2020, до ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» від АТ «РВС Банк» перейшло право вимоги за договорами № 0033322 від 10.06.2019, № 1033322 від 05.11.2019. \~ \~ \~ \~Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідач належним чином умови договорів не виконував, кредитні кошти позивачу не повернені, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума заборгованості за заявою-договором № 0033322 від 10.06.2019 у сумі 13\~711,46 грн. та за заявою-договором № 1033322 від 05.11.2019 у сумі 21\~993,75 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Як вбачається з розрахунку заборгованості за заявою-договором № 0033322 від 10.06.2019 позивачем нараховані відсотки за період з 27.06.2019 по 28.10.2021 у сумі 4\~034 грн. Договором визначено строк кредитування 24 місяці, тобто до 10.06.2021, умов щодо пролонгації договір не містить, отже позивач має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91). Суд зазначає, що нарахування позивачем відсотків за заявою-договором № 0033322 від 10.06.2019 у період з 24.06.2021 по 28.10.2021 є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредиту, передбаченого Договором, тобто за межами строку кредитування. Тому з відповідача підлягають стягненню відсотки за заявою-договором № 0033322 від 10.06.2019 у сумі 3\~073,22 грн., нараховані з 10.06.2019 по 10.06.2021, що становить 24 місяці. У задоволенні стягнення відсотків за період з 11.06.2021 по 28.10.2021 слід відмовити. За заявою-договором № 1033322 від 05.11.2019 відсотки нараховані за період з 29.11.2019 по 28.10.2021, тобто в межах строку кредитування, а тому підлягають до стягнення з відповідача у сумі 6\~621,71 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення комісії, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ч. 1,2,3,4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Як було встановлено судом, умовами заяв-договорів встановлена сплата комісії 2,5% від суми кредиту одноразово при видачі кредиту за надання кредиту та щомісячна комісія за супроводження кредиту у розмірі 3% від суми кредиту. Проте, сторона позивача не вказує, які саме послуги за вказану комісію надаються (будуть надаватися) відповідачу [PERSON] . Умови кредитного договору не містять жодних даних про такі послуги за комісією. Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Враховуючи викладене вище та те, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача комісія не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії у заявленому розмірі за обома договорами задоволенню не підлягають, оскільки така вимога не має належного обґрунтування. Також суд вважає, що розмір такої комісії, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови договору про оплату комісії є несправедливими. За вказаних обставин, у задоволенні вимог про стягнення комісії слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке. Відповідно до положень ст.\~625\~ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення: 1)\~за заявою-договором\~№ 0033322\~від 10.06.2019 3 % річних у сумі 164,17 грн, інфляційні втрати за період з 28.10.2021 по 23.02.2022 у сумі 732,93 грн.; 2) за заявою-договором № 1033322 від 05.11.2019 3 % річних у сумі 279,88 грн., інфляційні втрати за період з 28.10.2021 по 23.02.2022 у сумі 1\~249,53 грн. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості: 1) за заявою-договором № 0033322 від 10.06.2019 у сумі 17\~681,78 грн., з яких 13\~711,46 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3\~073,22 грн. заборгованість за процентами за період з 27.06.2019 по 10.06.2021, 164,17 грн. 3 % річних, 732,93 грн. інфляційні втрати за період з 28.10.2021 по 23.02.2022; 2) за заявою-договором № 1033322 від 05.11.2019 у сумі 30\~114,87 грн., з яких 21\~993,75 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6\~621,71 грн. заборгованість за процентами, 279,88 грн. 3 % річних, 1\~249,53 грн. інфляційні втрати за період з 28.10.2021 по 23.02.2022; а всього 47\~826,65 грн. У решті позовних вимог слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3\~846,30 грн.

Outcome: partial