Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

07.12.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON] засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1002061241101 від 30.12.2021 року у розмірі 129177,28 грн. станом на 03.09.2023 року зі строком дії до 30.12.2024, з яких 89152,65 грн. - заборгованості за кредитом, 11,23 грн. - заборгованості за процентами та 40013,40 грн. - заборгованості за комісією, а також судовий збір за подання позовної заяви до суду засобами Електронного суду у розмірі 2147,20 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка на підставі власно підписаної заяви приєдналася до договору комплексного банківського обслуговування у позивача з метою отримання кредиту у розмірі 94500,00 грн. на 36 місяців з розміром процентів 0,01% річних та комісії 2,99% річних. Кошти відповідачка отримала, однак договор належним чином не виконувала, що і стало підставою для подання позовної заяви до суду. Позивач у досудовому порядку повідомив позивача про необхідність повернення кредитних коштів, однак через відсутність будь-яких дій з боку відповідачки звернувся до суду із даною позовною заявою. Окремо в позовній заяві було зазначено, що позивач просить розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Ухвалою судді від 19.01.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.34). Позивач та його представник про вказану ухвалу був проінформований засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.36-37), а відповідачка вказану ухвалу отримала у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.38). Заяви, клопотання у справі від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 30.12.2021 року відповідачка підписала заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування у позивача №1002061241101, за умовами якої відповідачка прийняв публічну пропозицію акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті pumb.ua, з урахуванням умов надання всіх послуг (а.с.6-7). Відповідно до умов вказаного договору АТ «ПУМБ» надав позичальнику [PERSON] споживчий кредит на загальну суму 94500,00 грн. на строк 36 місяців до 30.12.2024 року, розмір процентної ставки - 0,01 %, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99 %. Цільове призначення кредиту: загальні споживчі цілі, сплата разової комісії банку. Повернення споживчого кредиту та сплата процентів за користування споживчим кредитом разом із комісіями здійснюється за ануїтетною (рівними платежами) схемою. Відповідно до графіку платежів, що міститься у заяві №1002061241101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, дата платежу до останнього числа кожного календарного місяця, розмір щомісячного платежу становить 5450,95 грн щомісячно, окрім останнього місяця, коли сума платежу становить 5450,92 грн., в тому числі комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2825,55 грн. щомісяця. На виконання умов укладеного договору банк відповідно до платіжної інструкції № TR.54954601.66557.8810 від 30.12.2021 року видав кредитні кошти відповідачці в обумовленій сумі у розмірі 94500,00 грн. (а.с.18, зворотній бік). Позивачем надана публічна пропозиція АТ «ПУМБ», затверджена рішенням правління позивача №874 від 26.10.2021 року на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка не містить підпису відповідачки (а.с.9, зворотній бік - 15). З наданої банком виписки з рахунку відповідачки вбачається, що відповідачка свої зобов`язання щодо здійснення щомісячних платежів виконувала не належним чином, а саме сплачувала відповідні платежі до 28.02.2022 року, після чого жодних платежів на користь позивача не здійснювала з усіх передбачених платежів (а.с.19-20), у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яку позивач бажає стягнути з відповідачки. Суд погоджується зі заявленими вимогами позивача в частині заявлених вимог щодо суми кредиту, який підлягає стягненню та процентів за його користування у сумах 57689,81 грн. та 11,23 грн. відповідно, оскільки вказані вимоги прямо виплавають із отриманого відповідачкою кредиту у позивача, визначені у її заяві на отримання кредиту як обов`язкові платежі, а тому вимоги в цій частині є доведеними. Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). В той же час суд вважає, що позивач не довів свого права на отримання відповідних комісій з відповідача по договору від 30.12.2021 року, оскільки питання оплати комісій визначено у публічній пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка фактично не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки суду не доведено що саме цю складову договору 30.12.2021 року відповідачка підписала чи ознайомилася з нею. У даному випадку мова йде про те, що на вказаній складовій договору позики, крім заяви відповідачки №1002061241101, відсутні ознаки накладення цифрового чи фізичного підпису чи будь-яких інших ознак підпису, які б фіксували дату ознайомлення і погодження позичальника, який є відповідачем у справі, із запропонованими у цьому документі умовами кредитування. У самій вищевказаній заяві у п.5 дійсно передбачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 %, що деталізовано у графіку платежів, де зазначена конкретна сума у розмірі 2825,55,00 грн щомісяця, однак розмір комісії встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту відповідачкою інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, суд вважає, що умови договору про комісію не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, що суперечить вимогам ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Відтак, умови договору про щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає нікчемними, а тому нарахована заборгованість за простроченою комісією в сумі 40013,40 грн. не підлягає стягненню з відповідача. Більш того, сплачена відповідачем та яка підтверджена позивачем у розрахунку заборгованості за комісією (а.с.21-22) комісія у розмірі 5651,10 грн. (2 платежів за січень та лютий 2022 року) повинна бути не просто погашена, а врахована у залік заборгованості за кредитом, що відповідає наслідкам визнання правочину нікчемним. Таким чином, розмір дійсної заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача становить 83501,55 грн. (89152,65 грн. - 5651,10 грн.), а також 11,23 грн. прострочених процентів за користування кредитом, а загалом 83512,78 грн. із первинно заявлених позивачем до стягнення 129177,28 грн. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Як вбачається з правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач, направивши повідомлення-вимогу від 04.09.2023 року про дострокове стягнення заборгованості (в частині комісій, яка визнана судом неправомірною), змінив строк дії та умови кредитного договору, фактично припинивши його дію, тому будь-які нарахування поза вказаним строком є неправомірними та стягненню не підлягають. Розрахунок заборгованості складений станом на 03.09.2023 року, тобто коли і було пред`явлено вимогу до відповідачки. Крім цього, при стягненні вказаної суми основне зобов`язання між сторонами припиняється та в подальшому до відповідачки позивач зможе застосовувати у судовому порядку виключно санкції, передбачені ст.625 ЦК України (індекс інфляції та 3% річних), які на час воєнного стану застосуванню не підлягають відповідно до норм ЦК України. На підставі ст .141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 83512,78 грн. із первинно заявлених позивачем до стягнення 129177,28 грн., що становить 64,65%, то із сплаченого позивачем судового збору як заявленої вимоги про відшкодування судових витрат при зверненні до суду з відповідачки слід стягнути судовий збір у вказаному процентному відношенні, шо складає 1388,17 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial