Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Вак О. В. звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, відповідно до вимог якого просила: визнати за [PERSON] право власності на грошові кошти в розмірі 162 999,58 грн, які знаходяться на рахунку [NUMBER] в Акціонерному товаристві Комерційний Банк "ПриватБанк" та належали [PERSON] , померлому [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] під час виконання військових обов`язків у зоні бойових дій загинув її брат [PERSON] . Після його смерті залишилось майно у вигляді грошових коштів в сумі 162 999,58 грн, які зберігаються на картковому рахунку відкритому в АТ «Приват Банк», що підтверджується матеріалами спадкової справи. Відповідно до ст. 1261 ЦК України відповідачка по справі дочка померлого є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] . Позивачка в свою чергу є спадкоємицею другої черги за законом. В передбачений законом термін позивачка звернулась до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Овчаренко І. Ж. із заявою про прийняття спадщини за законом. При відкритті спадкової справи нотаріус повідомив, що відповідача та спадкодавець були зареєстровані за однією адресою по [ADDRESS] . Відповідно видати свідоцтво про право на спадщину позивачці нотаріус не може оскільки позивачка являється спадкодавцю сестрою тобто спадкоємицею другої черги, натомість відповідачка є спадкоємицею першої черги та в силу вимог закону вважається такою, що прийняла спадщину. Проте вимоги ч. 3 ст. 1268 ЦК України розповсюджуються на осіб, які саме проживали із спадкодавцем на момент смерті, в той час як реєстрація за певною адресою не є беззаперечним доказом спільного проживання. Відповідачка, не зважаючи на своє місце реєстрації, разом з батьком на момент смерті не проживала та в силу вимог ст. 1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину. Спадкодавець за вказаною адресою ніколи не проживав, до розірвання шлюбу із [PERSON] він проживав із дружиною та донькою у АР Крим, у червні 2021 року він переїхав на постійне місце проживання до сестри за адресою [ADDRESS] . [PERSON] під час несення військової служби надав контакти своєї сестри, а не доньки, що підтверджується копіями сповіщень із військової частини. Крім того відповідачка за адресою [ADDRESS] тривалий час не проживає та фактично ніколи не проживала, оскільки виїхала до АР Крим. У зв`язку з чим позивачка вважає за необхідне звернутися до суду із вимогою про визнання за нею право власності на грошові кошти в розмірі 162 999,58 грн, які знаходяться на картковому рахунку [PERSON] відкритому у АТ «Приват Банк». 23 серпня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та задоволено клопотання позивачки про витребування доказів. Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову залучено АТ КП «Приват Банк». У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Вак О. В. вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник третьої особи щодо задоволення позовних вимог поклалась на розсуд суд. Відповідачка в судові засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, місце та час судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, а також за місцем реєстрації в Україні, вона вважається повідомленою належним чином. Крім того, інформація про розгляд справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України є доступною для учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка відповідача в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, при цьому у справі достатньо наявних матеріалів для її розгляду та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи. Заперечень щодо заочного розгляду справи не надійшло. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідачки, яка не повідомила про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою інших учасників справи, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 08 листопада 2022 року виданого Яготинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ). Із витягу про реєстрацію спадкової справи вбачається, що 05.12.2022 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу відкрито спадкову справу №171/2022 після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 15 липня 2003 року актовий запис №74, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 13.08.2003 р. виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Яготинського районного управління юстиції Київської області. [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою, що підтверджується їх свідоцтвами про народження, батьком обох вказаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Із довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований по [ADDRESS] . Відмова нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Овчаренко І.Ж. від 17.07.2023 № 24\\07-14 обґрунтована тим, що з наданого витягу Яготинської міської ради про осіб місце реєстрації яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 10.12.1999 по 01.11.2022по [ADDRESS] вбачається, що на момент смерті [PERSON] разом з ним за однією адресою була зареєстрована його донька [PERSON] , яка в силу вимог ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно видати свідоцтво про право на спадщину позивачці нотаріус не може оскільки позивачка являється спадкодавцю сестрою тобто спадкоємицею другої черги, натомість відповідачка є спадкоємицею першої черги та в силу вимог закону вважається такою, що прийняла спадщину. [PERSON] проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, що підтверджується відповідним Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 14.12.2021. Із витягу про реєстрацію осіб місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 10.12.1999 по 01.11.2022 по [ADDRESS] вбачається, вбачається, що за вказаною адресою із [PERSON] була також зареєстрована його дочка [PERSON] . За адресою [ADDRESS] за роки свого життя і до дня своєї смерті [PERSON] 01.11.2022 не проживав, оскільки вказане нерухоме майно належало його покійній тьощі Орел Лідії, що підтверджується актом обстеження депутата Яготинської міської ради восьмого скликання [PERSON] від 13.07.2023. Актом депутата Яготинської міської ради [PERSON] також встановлено, що [PERSON] до смерті [INFO] проживав за адресою [ADDRESS] . Із довідки виданої військовою частиною [NUMBER] вбачається, що з 14.12.2021 та по 12.09.2022 [PERSON] перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . Із сповіщень військової частини [NUMBER] та начальника [INFO] від 02 листопада 2022 р. надісланих на ім`я [PERSON] вбачається, що її брат [PERSON] , військовослужбовець в/ч [NUMBER] , майстер відділення технічного обслуговування автомобілів, технічних тягачів і транспортерів взводу технічного обслуговування, вірний присязі та виявивши стійкість та мужність, загинув у бою за нашу Батьківщину у результаті прямого влучання танкового снаряду противника в окоп поблизу н.п. Павлівка, Маріїнського р-ну, Донецької області. Із спадкової справи № 171/2022 наданої приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Овчаренко І.Ж. на виконання ухвали суду, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась лише його сестра [PERSON] . Із довідки АТ КБ «ПриватБанк» наданої на запит приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Овчаренко І. Ж. вбачається, що у померлого [PERSON] у АТ КБ «Приват Банк» відкриті картки: від 06.12.2022 із залишком 162 996,58 грн та від 18.05.2022 із залишком 3,38 грн. На виконання ухвали суду від 31.10.2023 АТ КБ «Приват Банк» повідомив, що на ім`я [PERSON] було відкрито рахунок з номером [NUMBER] згідно договору SAMDNWFC00073450218 від 06.01.2022 з призначенням для виплат, залишок на рахунку складає 162 996,58 грн. Із повідомлення Яготинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано відповідно до актового запису №74 від 15 липня 2003 року про що свідчить відмітка в актовому записі про шлюб. Інших актових записів про шлюб [PERSON] , [INFO] в архіві відділу не виявлено. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили, що [PERSON] дійсно проживав із сестрою [PERSON] та її сином за адресою [ADDRESS] . Доньки [PERSON] жодного не бачили. Їм відомо, що померлий [PERSON] деякий час проживав в АР Крим. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст.55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Як передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємицею першої черги є [PERSON] , однак у визначений законом строк не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Разом із тим, позивачка в передбачений законом термін звернулась до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Овчаренко І. Ж. із заявою про прийняття спадщини за законом, оскільки вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Наявність інших спадкоємців, зокрема тих, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, судом не встановлена. В пункті 4.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 20.02.2012 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 від 22.02.2012), для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Правовий аналіз законодавства свідчить, що право на спадкування у особи виникає саме за фактом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а не за самим лише фактом його реєстрації разом із спадкодавцем. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно з ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Місцем проживання фізичної особи за змістом ч. 1ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання заявника і навпаки не може бути доказом того, що заявник не проживав зі спадкодавцем, оскільки, сама по собі відсутність такої реєстрації згідно з ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є достеменним підтвердженням обставин того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Відповідні правові позиції щодо застосування норм права сформульовано, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 204/1052/20 (61-18625св21), від 10.01.2019 у справі № 484/747/17 та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц, які приймаються судом до уваги як такі, що є обов`язковими до застосування в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України. З огляду на досліджену судом доказову базу, покази свідків, письмові докази, у даній конкретній справі підстав для сумніву у правдивості тверджень позивача про факт його постійного проживання разом із спадкодавцем, не виявлено. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування (постанови Верховного Суду: від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц /провадження № 61-15147св18/, від 20.06.2018 у справі № 266/5267/18 /провадження № 61-6647св19/, від 20.03.2019 у справі № 550/1040/16-ц /провадження № 61-28423св18/; від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18 /провадження № 61-17859св19/; від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18 /провадження № 61-11210св19/; від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц /провадження № 61-43734св18/, від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18 /провадження № 61-9410св19/ від 02.08.2023 у справі № 640/1851/19 /провадження № 61-13504св21/, що свідчить про сталість судової практики з відповідного питання). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку(постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 /провадження № 61-16069св20/). На підставі викладеного суд вважає, що права позивача потребують судового захисту, обраний спосіб захисту прав позивача є ефективним та забезпечить дієве відновлення його прав. Обставини, на які посилалась сторона позивача знайшли своє підтвердження, а тому визнання за позивачкою права на спадкове майно, а саме на грошові кошти підлягають задоволенню частково (оскільки в позовній заяві вказана сума 162999,58 грн, натомість відповідно до листа від 10.11.2023 № 20.1.0.0.0/7-231109/61649 АТ КБ "Приватбанк" грошові кошти зберігаються на рахунку в сумі 162996,58 грн). Тож в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial