Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним та поданим його представником адвокатом Сааді Р.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 1/24-ПСВ від 17.01.2024, що підтверджується ордером серія ВА № 1070927, до відповідача [PERSON] , в якому (позові) просив: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 22.05.2012, а саме проценти у розмірі облікової ставки НБУ за користування позикою (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) за період з 05.03.2021 по 22.01.2024 у сумі 105399,65 грн.; - розподілити судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22.05.2012, позивач уклав із відповідачем договір позики у формі розписки, за яким передав, а відповідач отримала у якості позики грошові кошти в сумі 17748,16 грн., які відповідач зобов`язувалася повернути рівними частинами щороку до 31 грудня по 4443,84 грн. та повернути всю суму позики на першу мою вимогу. У визначені договором позики строки відповідач борг не сплачувала. 04.03.2021 позивач направив відповідачу лист-вимогу про повернення всієї суми позики - 217748,16 грн., сплату процентів (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) - 263849,49 грн. та інфляційного збільшення боргу (збитків від інфляції) - 386241,01 грн., які у семиденний строк, який він надав на виконання його вимоги, відповідачка не повернула та не сплатила. Прочекавши всі розумні строки на відповідь, позивач вимушений звернутися до суду у 2021 році. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 28.07.2022 у справі № 388/659/21 було відмовлено у позові, так як суд встановив, що позивачем не доведено факт вручення відповідачу листа-вимоги від 04.03.2021. 28.08.2023 позивач повторно надіслав відповідачці лист-вимогу від 04.03.2021. 20.09.2023 відповідачка отримала лист-вимогу від 04.03.2021. Однак, станом на 09.10.2023 не сплатила борг та похідні від нього зобов`язання. Зазначив, що сума боргу та сума процентів у розмірі облікової ставки НБУ за користування позикою (ч. 1 ст. 1048 ЦК України), тобто з 23.05.2012 по 04.03.2021, є предметом розгляду у цивільній справі № 388/1936/23, яка знаходиться у провадженні Долинського районного суду Кіровоградської області. Сума процентів у розмірі облікової ставки НБУ за користування позикою (ч. 1 ст. 1048 ЦК України), тобто з 05.03.2021 по 22.01.2024 (розрахунок додається), складає 105399,65 грн. Ухвалою від 30.01.2024 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Копія зазначеної ухвали (разом з позовною заявою з додатками та судовою повісткою) була надіслана відповідачу за встановленою судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України адресою її зареєстрованого місце проживання (перебування) і яка відповідно до умов ч. 6 ст. 272 ЦПК України вважається врученою останній 23.02.2024. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Інші заяви по суті справи від учасників справи до суду не надходили. Ухвалою від 07.03.2024 підготовче провадження у справі закрито та її призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Відповідач, яка про дату, час і місце розгляду справи, повідомлялася належним чином засобами поштового зв`язку за її зареєстрованим місцем проживання (перебування), встановленим судом у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України, та яка відповідно до положень ст. 128 ЦПК України є такою, якій судова повістка вручена 26.03.2024, - у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у суду матеріалів справи. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити, обґрунтовував свою позиція аналогічно викладеному у позові. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Додатково пояснив, що зазначене у назві розписки «про отримання орендної плати» є явною помилкою, оскільки суть цієї розписки полягає у тому, що [PERSON] отримала від [PERSON] кошти у позику, тобто ці кошти є саме запозиченими. Заслухавши представника позивача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулась позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. За змістом розписки від 22.05.2012 [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 217748,16 грн. та зобов`язалась повернути вказані кошти рівними частками шляхом сплати частини позики у сумі 4443,84 грн. кожного поточного року до 31 грудня щороку до повного погашення всієї суми позики. Також у розписці зазначено, що позика, також повинна бути повернута [PERSON] на першу вимогу [PERSON] . Раніше позивач звертався до суду з позовом до відповідача, у якому просив стягнути заборгованість за договором позики від 22.05.2012 у сумі 512385,13 грн., а саме: основний борг у сумі 217748,16 грн.; проценти за період 23.05.2012 по 04.03.2021 у сумі 263849,45 грн.; збитки від інфляції за час прострочення виконання зобов`язань, за період 01.01.2013 по 05.05.2021 у сумі 30787,52 грн. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 28.07.2022 у справі № 388/659/21 було відмовлено у позові, у зв`язку з тим, що позивачем не було доведено факт вручення відповідачу листа-вимоги від 04.03.2021 Після цього позивачем відповідачу було надіслано листа-вимогу про повернення коштів від 04.03.2021 з якої вбачається, що [PERSON] звертається до [PERSON] з вимогою про повернення коштів отриманих відповідно до розписки у повному обсязі з врахуванням процентів у розмірі облікової ставки НБУ за користування позикою (ч. 1 ст. 1048 ЦК України в розмірі 263849,49 грн. та інфляційне збільшення боргу на суму 386241,01 грн. Загальна сума коштів, які підлягають поверненню становить - 867838,66 грн. За даними опису вкладення листа з оголошеною вартістю від 28.08.2023, накладної № 5000605411639 від 28.08.2023, трекінгу відстеження поштового відправлення та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зазначений лист-вимога була отримана особисто [PERSON] 19.09.2023. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. За змістом ст. 626 та ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Положеннями ст. 525, ст. 526 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Спільний аналіз ст. 1046 та ст. 1047 ЦК України свідчить про те, що по своїй суті розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 (справаі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18) визначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до умов ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У визначені договором позики від 22.05.2012 строки відповідач борг не сплачувала та на час розгляду справи запозичені кошти не повернула. І таке твердження позивача відповідачем під час розгляду даної справи не спростовано, а тому така обставина судом вважаються доведеною. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки, розмір і порядок одержання процентів договором позики від 22.05.2012 не встановлювався, то розмір процентів від суми позики слід визначати на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі проценти підлягають нарахування після пред`явлення позикодавцем вимоги до позичальника про повернення суми боргу, тобто з 05.03.2021. Розмір облікової\~ставки Національного\~банку України\~у період\~з 05.03.2021\~по 22.01.2024\~(день\~подачі позову)\~за даними\~офіційного сайту\~Національного банку\~України (https://bank.gov.ua/ua/monetary/archive-rish)\~становив: з 26.01.2024 - 15,0; з 15.03.2024 - 14,5; з 26.04.2024 - 13,5; з 15.12.2023 - 15,0; з 27.10.2023 - 16,0; з 15.09.2023 - 20,0; з 16.06.2023 - 25,0; з 28.04.2023 - 25,0; з 17.03.2023 - 25,0; з 27.01.2023 - 25,0; з 09.12.2022 - 25,0; з 21.10.2022 - 25,0; з 09.09.2022 - 25,0; з 22.07.2022 - 25,0; з 03.06.2022 - 25,0; з 04.03.2022 - 10,0; з 21.01.2022 - 10,0; з 10.12.2021 - 9,0; з 22.10.2021 - 8,5; з 10.09.2021 - 8,5; з 23.07.2021 - 8,0; з 18.06.2021 - 7,5; з 16.04.2021 - 7,5; з 05.03.2021 - 6,5. Враховуючи суму боргу у розмірі 217748,16 грн. та період неповернення запозичених коштів після вимоги про їх повернення виходячи з формули: сума заборгованості х облікова ставка Національного банку України х кількість днів прострочення, сума процентів у розмірі облікової ставки Національного банку України за користування позикою (ч. 1 ст. 1048 ЦК України), за період з 05.03.2021 по 22.01.2024 становить 105399,65 грн. Враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, встановивши неповернення відповідачем позивачу станом на час подачі позову - 22.01.2024 грошових коштів за договором позики від 22.05.2012, при пред`явленні останнім вимоги про їх повернення 04.03.2021, з якою відповідач обізнана, та встановивши підстави для застосування умов ч. 1 ст. 1048 ЦК України, щодо визначення процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України, - суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення процентів за договором позики є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів та розрахунків, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи. Питання розподілу судових витрат у частині витрат, понесених по сплаті судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, - суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, понесені останнім по сплаті судового збору за подачу до суду позовної заяви у розмірі 3028,00 грн. Питання щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи зроблену, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі представником позивача заяву про надання суду протягом п`яти днів доказів понесення позивачем таких витрат, - слід вирішити у судовому засіданні, яке слід призначити у порядку та строки, передбачені ст. 246, ст. 270 ЦПК України.

Outcome: approved