Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , за результатом розгляду якого позивач просить суд визнати за [PERSON] право на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] без ордеру; визнати дії Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в особі відділу приватизації житлового фонду щодо відмови [PERSON] у приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] протиправними; зобов`язати Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в особі відділу приватизації житлового фонду вчинити дії щодо приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] за відсутності ордеру на житлове приміщення. В обґрунтування позову вказує, що позивач разом зі своєю сім`єю з 2012 року на законних підставах проживає у квартирі [ADDRESS] . У 2012 році сім`я позивача була вселена до даного житлового приміщення на підставі документа, який було видано ЖУ «Південне» ДП «ЕКОС». На даний час оригінал цього документа, тобто ордера, відсутній, оскільки ЖУ «Південне» перебуває у стані припинення діяльності, а примірник, наданий позивачу, був поданий останнім з метою державної реєстрації місця проживання. З 6 жовтня 2015 року позивач та члени його сім`ї зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням про приватизацію квартири, але отримав відмову через відсутність копії ордеру. Позивач вважає, що відсутність копії ордеру не може бути підставою для відмови у приватизації квартири, оскільки він та його сім`я проживають у ній на законних підставах протягом тривалого часу, не мають іншого житла і не брали участі у приватизації іншого житла. Ухвалою судді від 05.01.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідач про судовий розгляд справи повідомлявся у спосіб, передбачений ЦПК України, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, яку відповідач отримав 30.01.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Ухвалою від 10.04.2024 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач працював у житловому управлінні «Південне» на посаді монтажника сантехнічних систем та устаткування 3-го розряду з 5 жовтня 2005 року згідно з наказом №169-п від 5 жовтня 2005 року. Це підтверджується довідкою ЖУ «Південне» ДП «ЕКОС» №1526 від 5 квітня 2011 року (а.с. 38) та довідкою ЖУ «Південне» №3175 від 22 серпня 2012 року (а.с. 39). Постійне проживання родини з 2012 року в кімнаті № [NUMBER] підтверджується договором №58 про відшкодування комунальних послуг на приміщення, що здані в оренду, та утримання прибудинкової території від 30 січня 2012 року (а.с. 39-40). Згідно з цим договором споживач відшкодовує вартість комунальних послуг на утримання будинку та прибудинкової території за житлове приміщення, що передане споживачу в користування за адресою [ADDRESS] . Акт обстеження житлових умов позивача від 15 жовтня 2012 року, виданий ЖУ «Південне», підтверджує відкриття особового рахунку на [PERSON] (а.с. 41). Відповідно до розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 липня 2015 року №415 «Про внесення змін до розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21 листопада 2014 року №714 «Про впорядкування нумерації житлових приміщень у житловому будинку по [ADDRESS] » (а.с. 41), кімната №103 відповідає кімнатам № 4 та №6 (двокімнатна) у комунальній квартирі [ADDRESS] . Згідно з довідкою форми 3 від 14 вересня 2016 року №5101, виданою ЖЕД 106, [PERSON] , народжений [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] , і зареєстрований у ній з 6 жовтня 2015 року. Також у квартирі [ADDRESS] , з 6 жовтня 2015 року зареєстровані: [PERSON] , народжена [INFO] , дружина власника квартири; [PERSON] , народжена [INFO] , дочка власника квартири; [PERSON] , народжена [INFO] , онука власника квартири (а.с. 43). Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною 3 ст. 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч.4 ст. 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Частиною 10 ст. 8 Закону визначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, в якому приведено перелік жилих приміщень, які не підлягають приватизації. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц. З матеріалів справи вбачається, що позивачі тривалий час проживають у квартирі [ADDRESS] (яка до впорядкування нумерації у 2015 році була кімната [ADDRESS] ) Позивач зазначив, що квартира була комунальною, ордер на зайняття кімнати в ній був виданий у 2012 році. На даний час у квартирі зареєстровані та проживають лише позивач та треті особи. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі №296/4642/19 від 24 лютого 2021 року обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Вирішуючи спір у справі, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування. З урахуванням приведених висновків у вказаній постанові, суд виходить з того і цього не спростовує відповідач, що позивачі тривалий час проживають у квартирі на законних підставах, вселилися у квартиру у встановленому законом порядку, несуть витрати по її утриманню, що не заперечується балансоутримувачем будинку. Крім того, суд також зважає на те, що законність їх проживання у квартирі ніким не оспорюється і не оспорювалося, балансоутримувач будинку підтверджує законність проживання позивачів у квартирі та не заперечує проти її приватизації ними. Вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом протягом усього часу проживання позивача також ніким не заявлялися. Суд також зважає на пояснення позивача, що вказана квартира є їх єдиним житлом, іншого вони не мають, вони мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому їх «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Так, статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. З урахуванням цього суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача у частині визнання права на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] без ордеру. Що стосується зобов`язання провести приватизацію квартири суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України, якими можуть бути, в тому числі, визнання права та припинення дії, яка порушує право. Так, з листа Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 жовтня 2023 року (а.с. 87) вбачається, що підставою для відмови в передачі квартири у власність була відсутність всіх передбачених законом документів. Тобто, такий лист не є остаточним рішенням про відмову в задоволенні заяви позивача про оформлення передачі квартири в приватну власність (приватизації). З урахуванням цього, суд приходить до висновку про захист порушених прав позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути подані позивачем документи для приватизації квартири та прийняти відповідне рішення стосовно передачі зазначеного приміщення у власність позивачу з урахуванням приведених у рішенні суду висновків. З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial