Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Трун О.В., з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах в період з 28.02.2018 по 16.10.2020 року та з 18.05.2021 року по 12.07.2021 року. 16.10.2020 року та 12.07.2021 року його було звільнено за ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. При звільненні підприємство не провело з позивачем повний остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2023 (справа № 235/359/23) стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» ЄДРПОУ 32281519) на користь [PERSON] суму заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 131044 (сто тридцять одна тисяча сорок чотири) гривні 10 копійок. 22 грудня 2023 року рішення суду в примусовому порядку виконано в повному обсязі. Як вбачається з квитанції № 148426 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС, відповідачу було доставлено позовну заяву [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі 27.05.2023 року. Тому, час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з 28.05.2023 року і закінчується 28.11.2023 року (6 місяців) та становить 132 робочих днів. Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 травня 2023 року по 28 листопада 2023 року. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, крім того витребувано від ТОВ «Краснолиманське» відомості про середньоденний заробіток на момент звільнення (довідку про розмір доходу за два місяці, які передували звільненню та з зазначенням кількості відпрацьованих днів) [PERSON] . Представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач у повному обсязі не визнає позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2023 року по 28.11.2023 року з наступних підстав. Позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем в період з 28.02.2018 року по 16.10.2020 року та з 18.05.2021 року по 12.07.2021 року. 16.10.2020 року був звільнений за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України та в цей день не працював, а знаходився в черговій відпусці 16.10.2020 року, що підтверджується довідкою з ВКТО від 22.04.2024 року у розділі «Коментарий». 12.07.2021 року був звільнений за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України та в цей день не працював, а знаходився в черговій відпустці 12.07.2021 року, що підтверджується довідкою з ВКТО від 23.04.2024 року у розділі «Коментарий». Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.09.2023 р. справа № 235/359/23 (далі - рішення), з відповідача на користь позивача стягнуто: заборгованість по заробітній платі в розмірі 131044,10 грн. Судове рішення виконано 22.12.2023 року в повному обсязі, що не заперечує сам позивач. Середньоденний заробіток позивача за останні 2 місяці (серпень-вересень 2020 року) складає 1 026,49 грн. за перший період звільнення 16.10.2020 року, що підтверджується довідкою від 11.04.2024 року № 241, яку відповідач додає до відзиву. Середньоденний заробіток позивача за останні 2 місяці (травень-червень 2021 року) складає 1 010,37 грн., що підтверджується довідкою від 11.04.2024 року № 242 за другий період звільнення 12.07.2021 року. Представник просить суд при вирішенні даної справи застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності, як то наголошують численні постанови Верховного суду України, а також позовні вимоги задовольнити частково, застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку належного позивачеві, шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] перебував з ТОВ «Краснолиманське» у трудових відносинах з 28.02.2018 року по 16.10.2020 року та з 18.05.2021 року по 12.07.2021 року. 16.10.2020 року був звільнений за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.09.2023 р. справа № 235/359/23 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 131 044,10 грн. Судове рішення виконано 22.12.2023 року в повному обсязі, що не заперечується сторонами. Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до рішення суду у справі 204/8796/23 07 липня 2023 року на адресу суду надійшла заява, у якій представник відповідача просив суд винести рішення по суті справи, у відповідності до норм чинного законодавства. Як вбачається з квитанції № 148426 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС, відповідачу було доставлено позовну заяву [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі 27.05.2023 року. Тому, час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з 28.05.2023 року та закінчується днем остаточного розрахунку 22.12.2023 року, проте має бути обмежений відповідно статті 117 КЗпП України шестимісячним строком. У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Середньоденний заробіток [PERSON] за останні 2 місяці (травень-червень 2021 року) складає 1 010,37 грн, що підтверджується довідкою від 11.04.2024 року № 242 за другий період звільнення 12.07.2021 року. Таким чином, період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить з 28.05.2023 року (наступний день після отримання відповідної заяви) по 28.11.2023 року (термін передбачений ст. 117 КЗпП України). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні склав: 132 робочих дні * 1010,37 гривень = 133368,84 гривень. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18), суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Після ухвалення судового рішення про стягнення сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. До такого висновку прийшов Верховний Суд України в ухвалах від 16.05.2012 (справа № 6-47110св11), від 18.07.2012 (справа № 6-14417св12), від 29.01.2014 (справа № 6-144ц13). Крім того, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 100000,00 гривень. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial