Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшла заява представника [PERSON] адвоката Радзієвської Олени Євгенівни про ухвалення додаткового рішення, за якою позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати у вигляді правової допомоги в розмірі 14 211,20 грн. В обґрунтування заяви вказує, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2024 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, разом з тим не було вирішено питання про розподіл судових витрат, які складають 1 211,20 грн. судового збору та 13 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи та заяви, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Пунктом 3 частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати . Відповідно до частин другої, третьої статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Зі змісту мотивувальної та резолютивної частин ухваленого 21 березня 2024 року рішення у справі вбачається, що судом не вирішено питання про стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Тому з даного приводу слід зазначити наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви про розірвання шлюбу позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). На підтвердження надання правової допомоги представником позивача надано суду Договір №001/2024 про надання правової допомоги від 22.01.2024р., Додаткова угода №1 від 22.01.2024р. до Договору про надання правової допомоги №001/2024 від 22.01.2024р., Акт приймання передачі послуг №1 від 22.01.2024р., Акт приймання-передачі послуг №2 від 26.03.2024р. Так, згідно Акту приймання-передачі №1 від 22.01.2024р. визначено, що адвокатом здійснено консультування клієнта з питань порядку поданян та перспектив судового розгляду згідно чинного законодавства України позовної заяви про розлучення; підготовку та подання до Голосіївського районного суду міста Києва позовної заяви від імені клієнта про розлучення з [PERSON] , погоджена сторонами вартість послуги складає 9 000,00 грн. Згідно Акту приймання-передачі послуг №2 від 26.03.2024р. визначено наступні послуги: підготовка та подання до Голосіївського районного суду міста Києва від імені клієнта заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №752/2281/24, отримання в Голосіївському районному суді міста Києва рішення по справі №752/2281/24, яке набуло законної сили (примірнику з відповідним штампом про набуття законної сили), погоджена сторонами вартість послуги складає 4 000,00 грн. У вказаних актах у пункті 2 зазначено, що клієнт оплатив надані адвокатом послуги, які зазначенів в п. 1 цього Акту, належним чином та в повному обсязі. При цьому до матеріалів заяви не було додано доказів оплати позивачем правничої допомоги (платіжних доручень, квитанцій, виписок і т.ін.), що є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial