Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7 500,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини, а в разі його навчання до досягнення ним віку 23 років. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем з 05.09.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.10.2020 шлюб між сторонами було розірвано. Син мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, участі у його вихованні не приймає, при цьому, є працездатним, на утриманні інших осіб не має. Самостійно забезпечувати потреби дитини позивач не в змозі. З урахуванням наведеного вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою від 23.01.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду. 26.02.2024 відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що частково визнає позовні вимоги і просить суд ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. без індексації до досягнення дитиною повноліття.Зазначив у відзиві, що після початку військової агресії позивач разом із дитиною виїхала за кордон, де знаходжяться і дотепер, оформила фінансову допомогу. Від виконання батьківських обов`язків він не відмовляється, перераховував грошові кошти на рахунок позивача, крім того, відправляв сину одяг та інші необхідні речі поштою. Зараз відповідач не працює, має періодичні підробітки, стабільний дохід відсутній, у зв`язку з чим перебуває у скрутному матеріальному становищі. Вимогу про стягнення з нього аліментів до досягненням сином 23 років, у разі його навчання, вважав необґрунтованою та передчасною. Позивач у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що відповідач частково визнає позовні вимоги та згоден сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. без індексації до досягнення сином повноліття. Пояснила, що [INFO] , у зв`язку з повномасштабною агресією рф, позивач разом з дитиною виїхала до Литви та на сьогоднішній день перебуває там. З моменту припинення шлюбних відносин між сторонами відповідач надавав матеріальну допомогу позивачу на утримання сина, перераховуючи кошти позивачу. Кілька років відповідач не має постійного заробітку, тому розмір заявлених позивачем аліментів є завеликим для [PERSON] . Відповідач у судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та згоден сплачувати аліменти у розмірі 3 000,00 грн. щомісяця без їх індексації. Пояснив, що надавав позивачу щомісячну грошову допомогу у добровільному порядку у розмірі 4 000,00 грн. Вислухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 07.10.2020. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.11.2015 року. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Згідно до ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Таким чином, ч.2 ст. 184 СК України не має імперативного характеру щодо індексації розміру аліментів, які стягуються у твердій грошовій сумі, та передбачається відповідна альтернатива щодо стягнення за погодженням платника та одержувача аліментів. Позивачем не заявлено вимогу про індексацію розміру аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, з огляду на те, що відповідач позов визнав частково, на утриманні інших осіб не має, виходячи з матеріального становища сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно без індексації, починаючи стягнення з 15.01.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів з урахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме аліменти у розмірі 7500 грн. щомісяця становлять половину від суми, яка витрачається нею щомісяця на дитину. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів з відповідача до досягнення [PERSON] , [INFO] , двадцяти трьох років у разі його навчання, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За приписами ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З урахуванням наведеного вимоги позивача в частині подальшого стягнення з відповідача аліментів після досягнення дитиною повноліття до двадцяти трьох років у разі навчання сина є передчасними та необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial