Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Представник органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа Запорізький міський центр соціальних служб ЗМР про відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову зазначено, що батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Батько дітей, [PERSON] , служить в Збройних силах України. Малолітні діти проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району від 12.07.2023 № 176р малолітні [PERSON] , [PERSON] були відібрані у матері, [PERSON] 12.07.2023 р. діти тимчасово влаштовані в родину баби, [PERSON] , на підставі заяви про тимчасове влаштування. За результатами проведення оцінки потреб, наявні ознаки складних життєвих обставин, через низький батьківський потенціал матері, неналежні санітарно-гігієнічні норми проживання у приміщенні. Посилаючись на зазначені обставини, просили суд відібрати малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав; стягнути з [PERSON] на користь фізичної чи юридичної особи, на утриманні якої будуть перебувати малолітні [PERSON] , [PERSON] , аліменти у розмірі 1/2 частини доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, затвердженого для дитини відповідного віку. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2023 року провадження по справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, зазначили про відсутність підстав для відібрання дітей, всі недоліки виправили, відповідач змінила ставлення до дітей та бажає приймати участь у їх вихованні. Представник третьої особи Запорізького міського центру соціальних служб ЗМР в судовому засіданні просила ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.03.2019 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.12.2021 року. Згідно із довідками № 2301-7501181699 від 02.08.2022 р. та № 2301-5002114340 від 12.09.2022 р., [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , взято на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] ; законний представник, що супроводжує малолітніх дітей - [PERSON] . Відповідно до наказів служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 877 та № 878 від 13.07.2023 р. «Про взяття на облік», [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , взято на облік, як дітей, що перебувають у складних життєвих обставинах (проживання у сім`ї, у якій батьки або особи, які їх заміняють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини). Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного представниками відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 07.07.2023 р., проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , яким встановлено, що умови проживання задовільні. В квартирі необхідно провести генеральне прибирання, повітряний режим не дотримано, є техніка та меблі. Згідно із актом обстеження умов проживання, складеним представниками відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 12.07.2023 р., з метою перевірки стану виконання батьківських обов`язків проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , яким встановлено, що умови проживання незадовільні. В помешканні брудно, квартира перебуває в антисанітарному стані, у дітей брудна постільна білизна, мають ознаки занедбаності. Відповідно до розпорядження заступника голови районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району № 176 р від 12.07.2023 р., негайно відібрано малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у матері, [PERSON] . Згідно із наказами начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 863, № 864 від 12.07.2023 р., тимчасово влаштовано малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в родину [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , до прийняття рішення про їх влаштування. Відповідно до інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» від 14.07.2023 р. за № 1587/01-08, повідомлено, що мати не в повному обсязі виконує приписи лікарів щодо здоров`я дітей. [PERSON] з народження не обстежена фахівцями, не щеплена відповідно віку. Скарг про неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків, зловживання алкогольними напоями чи наркотичними речовинами, жорстоке поводження з дітьми не надходило. Останній раз мати з [PERSON] та [PERSON] зверталась до лікаря-педіатра, після запрошення, в липні 2023 р. з приводу вакцинації дітей. Згідно з висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування № 20.03/01-19-49 від 24.01.2024 року, враховуючи ставлення матері до дітей, вважають наявним факт ухиляння матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та вважають доцільним відібрання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у матері, [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. Допитана в попередньому судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є бабусею дітей, їх батько наразі є військовослужбовцем. [PERSON] ставиться до дітей добре, діти здорові, проведені щеплення за віком, остання турбується про них та займається їх розвитком. Критичних умов у квартирі не було, шкідників видалили, у дітей наявне спальне місце, одяг, їжа. Вважає, що [PERSON] може належно виконувати свої батьківські обов`язки, всі обставини, про які зазначалося в акті усунуті. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного представниками відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 31.01.2024 р., проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , яким встановлено, що умови проживання задовільні. Є меблі, техніка. Повітряний режим дотримано частково, необхідно провести вологе прибирання, впорядкувати речі. Є місця для сну та відпочинку, одяг по сезону, іграшки за віком. Згідно із актом обстеження умов проживання, складеним представниками відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 03.04.2024 р., проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , яким встановлено, що умови проживання задовільні. Необхідно провести вологе прибирання, провітрювання оселі. Є місце для сну та відпочинку, іграшки за віком, одяг, взяуття по сезону. Постільна білизна чиста. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Згідно з усталеною прецедентною практикою ЄСПЛ взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції (рішення у справах «Гаазе проти Німеччини» від 8 квітня 2004 року, «Йогансен проти Норвегії» від 7 серпня 1996 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 р.). З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою відібрання дітей без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дітей обстановки: їх життя, здоров`я і морального виховання. Суд вважає, що всі вказані в акті обставини є неприпустимим та не можуть допускатися батьками по відношенню до своїх дітей під час їх виховання. Водночас, позивачем не доведено, яким чином наявність вказаних фактів, як в цілому, так і кожний окремий факт створював загрозу для життя і здоров`я малолітніх дітей та необхідності застосування такого заходу, як негайне розлучення матері з малолітніми дітьми. Матеріали справи не містять доказів того, що залишення дітей під опікою матері могло стати наслідком жорстокого поводження або створення загрози для їх здоров`я. Самі по собі факти зазначені позивачем у актах обстеження умов проживання не можуть бути покладені в обґрунтування підстав, передбачених частиною 1 статті 170 СК України, для відбирання дітей від матері. Крім того, протягом розгляду судом в рамках даної цивільної справи позову пред`явленого органом опіки та піклування в інтересах малолітніх відповідачем [PERSON] було вжито заходів, які змінили саму ситуацію в організації її життя та побуту, внаслідок чого були усунуті обставини, які були підставами для негайного відібрання у неї дітей. Під час судових засідань [PERSON] зазначила, що бажає жити з дітьми, усвідомила свою поведінку та дії, що вказує на усвідомлення нею необхідності належного виконання своїх материнських обов`язків, з наданих нею пояснень вбачається, що на даний час [PERSON] веде активну роботу над усуненням можливих недоліків у вихованні дітей та тих обставин, які призвели до їх відібрання. Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання. Суд виходить з того, що найкращим для малолітніх дітей є їх проживання в рідній сім`ї, і більш того, відібрання дітей у матері при встановлених під час судового розгляду конкретних обставинах, що існують на даний час, не відповідає інтересам дітей. Суд також враховує, що поведінка відповідача змінилась, вона зробила для себе висновки, бажає і надалі виконувати батьківські обов`язки, має любов до своїх дітей, і демонструє своїм ставленням дійсне бажання жити з дітьми та опікуватись ними. Порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дітей посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідача, а також враховуючи, що відібрання дітей від матері може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дітей у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, суд не вбачає на даний час підстав для відібрання малолітніх [PERSON] , [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, та вважає, що таке відібрання не відповідатиме інтересам дітей, на підставі чого відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей є похідними від позовних вимог про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав, а тому також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed