Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

У березні 2023 року ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулось до суду із вищевказаною позовною заявою. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що позивач є експлуатуючою організацією в будинку [ADDRESS] на підставі Акту приймання - передачі житлового комплексу з балансу на баланс від 03 вересня 2015 року, та виконує функції із утримання будинку, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами житлових приміщень за надані комунальні послуги. Основним видом економічної діяльності позивача є комплексне обслуговування об`єктів, Зазначений паркінг обладнано відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.З.- 15:2007». Для обслуговування паркінгу та утримання його в належному стані, позивачем укладені договори з постачальниками електроенергії, води, теплопостачання, здійснюється пропускний і внутрішній режим, постійна охорона підземного паркінгу. Відповідач [PERSON] є власником машиномісця гараж № [NUMBER] у підземному паркінгу, що знаходить за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П. 05.08.2016. З моменту набуття права власності на вказане машиномісце відповідач повинен нести витрати по утриманню паркінгу, оскільки машиномісця не є відокремленими, а знаходяться у підземному паркінгу на 180 машиномісць, які мають місця загального користування та на отримання яких позивачем сплачуються кошти суб`єктам господарювання, які ці послуги надають. 04.10.2018 відповідачем було здійснено оплату за обслуговування паркінгу. Внаслідок належного виконання покладеного на відповідача обов`язку з оплати наданих позивачем послуг, утворилась заборгованість за надані послуги з утримання паркомісця за період з червня 2018 по 28 лютого 2023 року, яка становить 21 496 грн 23 копійки. Загальний розмір заборгованості відповідачки за надані відповідачу житлово-комунальні послуги складає: 24 321 грн 61 копійку, з них: основна заборгованість: 21 496 грн 23 копійок; індекс інфляції: 2 042 грн 78 копійок; 3 % річних від простроченої суми 782 грн 60 копійок, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн. 00 копійок. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2023 дана цивільна справа розподілена головуючому судді Анохіну А.М. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.05.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.07.2023 відповідач на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що позовні вимоги ним не визнаються, оскільки йому не належить на праві власності машиномісце № [NUMBER] , вказує на те, що позивачем не надано доказів відповідно до який було б встановлено що позивачем були понесені заявлені витрати, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 07.08.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач не погоджується з викладеними у відзиві твердженнями, просив суд позовні вимоги задовільнити. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2024, цивільну справу № 758/3553/23 передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д. В., оскільки суддю [PERSON] відраховано зі штату Подільського районного суду м. Києва, згідно Наказу № 1/02-02 від 11 січня 2024 року «Про відрахування зі штату Подільського районного суду м. Києва судді Козелецького районного суду Чернігівської області Анохіна А.М.». Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Петрова Д.В. від 29.01.2024 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31.01.2024 від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній вказував, що позивач не довів обставин на які він посилається, а тому у задоволенні позову просив відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги в останній редакції підтримала, просила задовільнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив застосувати строки позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. У судовому засіданні встановлено, що власником машиномісця, загальною площею 16,9 кв. м за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу машиномісця від 05.08.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П. та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 12, 56). 04.10.2018 відповідачем було здійснено оплату за обслуговування паркінгу. Внаслідок належного виконання покладеного на відповідача обов`язку з оплати наданих позивачем послуг, утворилась заборгованість за надані послуги з утримання паркомісця за період з червня 2018 по 28 лютого 2023 року, яка становить 21 496 грн 23 копійки. Загальний розмір заборгованості відповідачки за надані відповідачу житлово-комунальні послуги складає: 24 321 грн 61 копійку, з них: основна заборгованість: 21 496 грн 23 копійок; індекс інфляції: 2 042 грн 78 копійок; 3 % річних від простроченої суми 782 грн 60 копійок, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн. 00 копійок. Вказаний розмір заборгованості підтверджений наданими до суду розрахунками, відповідачем жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору суду надано не було. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст.26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV). Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч. 1 ст. статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Крім того, відповідно до статей 156, 162 ЖК України, власники квартир зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Обов`язок на власників жилого приміщення по несенню витрат на утримання будинку і при будинкової території, сплаті комунальних послуг покладений також нормами ст. 322 ЦК України та Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи розрахунок заборгованості охоплює період з червня 2018 по 28 лютого 2023 року. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувалася. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX(зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022), затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та змінами внесеними указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який послідуючими Указами Президента України неодноразово подовжувався та триває і на даний час. Також, у п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не було порушено строку позовної давності щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за період з червня 2018 року по лютий 2020 року. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, зокрема про стягнення з відповідача на користь позивача борг за період з червня 2018 по 28 лютого 2023 року 21 496 грн 23 копійок, індекс інфляції: 2 042 грн 78 копійок, 3 % річних від простроченої суми 782 грн 60 копійок. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн 00 копійок.

Outcome: approved