Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, третя особа - приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко Наталія Степанівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому вона просила встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина на майно, зокрема на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав на праві власності бабі позивача - [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 січня 1977 року, яка померла [INFO] . За життя, 15 січня 1991 року, [PERSON] склала заповіт, згідно якого усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті за законом заповіла дядькові позивача - [PERSON] , який є братом її мами. Після смерті баби [PERSON] ні мати позивача, ні дядько жодних заяв про прийняття спадщини до нотаріуса не подавали, спадкова справа на майно [PERSON] не заводилась. Разом з тим, з огляду на той факт, що на момент смерті [PERSON] мати [PERSON] - [PERSON] проживала з останньою, здійснила поховання матері та після її смерті розпорядилася особистими речами [PERSON] , моя мати [PERSON] фактично вступила в управління і володіння майном. [INFO] [PERSON] помер. Останній жодним чином не реалізував своє право на спадщину за заповітом на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . За життя, [INFO] [PERSON] , хоча і не оформив свої спадкові права, проте залишив заповіт на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на свою рідну сестру, маму позивача, [PERSON] . Інше майно, яке належало йому на праві особистої власності, він заповів своєму другу [PERSON] . Останній в установлений законом термін оформив спадок. Окрім [PERSON] , інших спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на житловий будинок не має. Після смерті матері [PERSON] позивач своєчасно, в установлений законом строк звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини. Приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко Н.С. була заведена спадкова справа № 178/2021 та 19.01.2023 року, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище вказаний житловий будинок отримала відмову. З огляду на вище викладене, позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті, витребувано у нотаріуса копії спадкових справ [PERSON] та [PERSON] . 12.04.2024 року на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи [PERSON] за №178/2021. 16.04.2024 року на адресу суду надійшов лист нотаріуса з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №76582248, відповідно до якої спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила вирішити справу на розсуд суду. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про причини не явки не повідомила. В судове засідання сторони не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.31), [PERSON] народився [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народилася [PERSON] в родині [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження, наявна у матеріалах спадкової справи(а.с.95). [INFO] [PERSON] одружився з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.17). [PERSON] народилася [INFO] в родині [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). 07.08.1981 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.14). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.15), [INFO] померла [PERSON] . На підставі копії Договору купівлі-продажу від 13.01.1977 року(а.с.20-21), [PERSON] належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії заповіту від 1991 року(а.с.29), [PERSON] заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті за законом заповіла дядькові позивача - [PERSON] . Згідно з копією довідки(а.с.32), [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , дбала про свого брата [PERSON] , [INFO] , котрий до смерті проживав за адресою: [ADDRESS] , та робила його захоронення. Проживання померлого [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] (а.с.35, 40). Згідно з викладеним у письмових поясненнях, на момент смерті [PERSON] з нею проживала [PERSON] , яка здійснила поховання матері та після її смерті розпорядилася її особистими речами, тобто фактично вступила в управління і володіння майном. [PERSON] жодним чином не реалізував своє право на спадщину за заповітом на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , хоча і включив до заповіту вказаний будинок. Відповідно до копії заповіту від 10.03.2004 року(а.с.28), [PERSON] заповів [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , інше спадкове майно він заповів [PERSON] . Вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно копії звіту про оцінку вартості майна з додатками(а.с.22-27), становить 99 300 гривень. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.01.2023 року(а.с.33), спадкоємцем майна [PERSON] є її донька [PERSON] , а саме житлового будинку: [ADDRESS] . Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.34), [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Також, позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій матері, однак їй було відмовлено через відсутність документів про прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , вказане підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії(а.с.19). За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦК України встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, застосовуються положення ЦК України. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.1 статті 524 ЦК Української РСР (далі -ЦК Української РСР), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно із ст.525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК Української РСР визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Як вбачається із статті 527 ЦК Української РСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 305/235/17. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення свідків, суд вважає, що фактичне прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] є доведеним. Крім того, спадкоємець за заповітом [PERSON] не реалізував своє право на спадщину, однак в своєму заповіті зазначив, що будинок за адресою: [ADDRESS] , він заповідає [PERSON] . Згідно із ст.553 ЦК Української РСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ст.86 ЦК Української РСР, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними.Відносини власності регулюються Законом України "Про власність" ( 697-12 ), цим Кодексом, іншими законодавчими актами. ( Із змінами, внесеними Законом №3718-12 від 16.12.93) Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно дост. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. З урахуванням відмови нотаріуса виник цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 227/3750/19. Враховуючи відсутність всіх необхідних документів у позивача для подальшого вирішення питання прийняття спадщини у позасудовому порядку, суд вважає за можливе вирішити питання права власності на спадщину. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справі «Серявін та інші проти України», №4909/04, §58, рішення від 10.02.2010, Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Враховуючи вище викладене, зважаючи на всі докази в їх сукупності, а також на відмову нотаріуса, з урахуванням письмових пояснень свідків та тексту заповітів, беручи до уваги відсутність інших спадкоємців за законом, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Зважаючи на те, що позивач не просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір, суд вважає за необхідне залишити судовий збір за позивачем.

Outcome: approved