Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за проживання у гуртожитку. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 01.07.2020 між Київським національним торговельно- економічним університетом та [PERSON] укладено договір про тимчасове платне користування ліжко-місцем в гуртожитку № 5 КНТЕУ. Відповідачу було надано в тимчасове платне користування ліжко-місце в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку № [NUMBER] для його проживання та членів його сім`ї. Плата за проживання здійснюється щомісяця шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Університету коштів протягом 5 робочих днів з дня отримання рахунку, але не пізніше 15 числа, що настає за розрахунковим місяцем. Після закінчення дії договору оплата здійснюється мешканцем з розрахунку за добу проживання у розмірі встановленому Університетом, до моменту звільнення гуртожитку. Договір набуває чинності з 01.07.2020 та діє до 30.09.2020, в частині розрахунків - до повного виконання. Відповідач в порушення умов договору, після закінчення дії договору не здійснив оплату за проживання у повній мірі, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 2124,20 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та здійснити розподіл судових витрат, в тому числі за правничу правову допомогу. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.12.2022 справу передано до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10.02.2023 справу передано до Деснянського районного суду міста Києва за підсудністю. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.04.2023 провадження зупинене до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.11.2023 витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Партола М.Д. завірену належним чином копію матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.12.2023 провадження по справі поновлено. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.03.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача залучено правонаступника померлого [PERSON] - [PERSON] . На адресу Деснянського районного суду міста Києва від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого - категорично заперечує проти задоволення позовних вимог. Позивачем не додано усіх невід`ємних частин договору - звернень (листів, заяв), акт приймання - передачі приміщення, майна, інвентарю. Позивач просить стягнути заборгованість лише з 01.07.2020 - 25.07.20200 (не повний місяць) та враховуючи п. 2.2 договору заборгованість відсутня. Крім того, відповідач перебував із позивачем у трудових відносинах та був звільнений у липні 2021 року. Таким чином, позивач не був позбавлений можливості під час звільнення перевірити заборгованість [PERSON] за проживання у гуртожитку. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити, та стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Представник позивача подала відповідь на відзив та просить позов задовольнити. Вказала, що твердження представника відповідача про не проживання [PERSON] в гуртожитку не відповідає дійсності. 01.07.2020 між позивачем та [PERSON] укладено договір, на підставі корінця до направлення на тимчасове проживання в гуртожитку від 01.05.2020 [PERSON] надано право тимчасового проживання з 01.05.2020 у гуртожитку. [PERSON] здійснювались оплати за проживання в гуртожитку. На підставі корінця на виселення, [PERSON] виселений з гуртожитку з 25.07.2020. Таким чином [PERSON] проживав, однак після закінчення дії договору 30.09.2020 не здійснив оплату за проживання у повній мірі, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача проти задоволення позову категорично заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до письмових матеріалів справи, 01.07.2020 між Київським національним торгівельно-економічним університетом та [PERSON] укладено договір про тимчасове платне користування ліжко-місцем в гуртожитку №5 Київського національного торговельно - економічного університету(надалі Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору, університет надає [PERSON] в тимчасове платне користування ліжко-місце в кімнаті № [NUMBER] (загальною площею 30 кв.м.) гуртожитку № 5 для його проживання та членів його сім`ї у складі [PERSON] на період з 01.07.2020 по 30.09.2020. Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом посилається на те, що [PERSON] проживав у гуртожитку на підставі договору та отримував комунальні послуги, однак у встановлений в Договорі термін не оплатив надані йому комунальні послуги в повному обсязі, у зв`язку зі чим утворилась заборгованість у розмірі 2124,20 грн. Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно з ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положенням ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до статті 629 ЦК України. Згідно п. 1.2 Договору наданні ліжко-місця в кімнаті для проживання в гуртожитку здійснюється на підставі звернення (лист, заява), що є невід`ємною частиною Договору, за погодженням ради студентського самоврядування. Відповідно до п. 8.4 Договору надання мешканцю ліжко-місця у кімнаті оформлюється актом приймання- передавання. В момент підписання акту приймання -передавання мешканцю передаються ключі від кімнати. Згідно положення п. 8.6 Договору повернення мешканцем приміщення (передання ключів від кімнати) майна, інвентарю здійснюється на підставі акту приймання - передавання. Відповідно до п. 6.4 Договору після закінчення строку дії Договору (або його розірвання) мешканець зобов`язаний провести з Університетом звірку розрахунків по оплаті за проживання, за результатом якої складається акт та підписується сторонами. Крім того, положення п. 9.1 Договору передбачає, що до Договору додаються дозвіл на поселення, перелік майна, що знаходиться в кімнаті, акти приймання -передавання. Проте, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України стороною позивача не надано доказів на виконання п. 1.2, 6.4, 8.4 Договору, відповідно письмові матеріали справи не містять: докази звернення [PERSON] про надання останньому ліжко-місця в кімнаті для проживання в гуртожитку та погодження ради студентського самоврядування, акт приймання - передавання згідно п. 6.4, 8.4 Договору. Представником позивача, на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, долучено копію корінця до направлення на тимчасове проживання в гуртожиток, проте суд вказаний доказ до уваги не приймає, оскільки зміст корінця та умови договору носять суперечливий характер. Відповідно до корінця до направлення на тимчасове проживання в гуртожитку, [PERSON] надано право тимчасового проживання у гуртожитку № [NUMBER] кімнаті № [NUMBER] з 01.05.2020, а умови Договору передбачають - з 01.07.2020. Позивач вказує на те, що [PERSON] в порушення умов договору, отримав комунальні послуги, однак у встановлений договором термін, не оплатив надані йому комунальні послуги в повному обсязі, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 2124,20 грн. Позивачем на підтвердження наявності заборгованості у розмірі 2124,20 грн. надано рахунок на оплату за проживання в гуртожитку та комунальні послуги за липень 2020 року. Відповідно до рахунку на оплату, вартість послуг за проживання у період з 01.07.2020 по 25.07.2020 становить 2124,20 грн., за електроенергію за липень - 58,50 грн. Суд наданий рахунок на оплату приймає критично, з огляду на наступне. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Таким чином, суд приходить до висновку, що плата за найм житла та оплата за комунальні послуги не є ідентичними поняттями. Крім того, позивач, вказуючи на несплату [PERSON] комунальних послуг, надав рахунок на оплату, в якому вказано вартість послуги за електроенергії у розмірі 58, 50 грн. Разом з тим, вказуючи на несплату [PERSON] комунальних послуг, при цьому позовна вимога про стягнення 58,50 грн. відсутня. Щодо доводів сторони позивача, викладених у позовній заяві про те, що [PERSON] після закінчення дії Договору 30.09.2020 не здійснив оплату за проживання у повній мірі, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 2124,20 грн. Відповідно до п. 2.1 Договору розмір плати за проживання за місяць встановлюється Університетом та становить 2634,00 грн. Згідно п. 2.2 Договору оплата за останній місяць проживання в гуртожитку здійснюється мешканцем під час укладення цього договору. Таким чином, враховуючи положення п. п. 1.2, 2.2, 6.4, 8.4 Договору та період за який позивач просить стягнути заборгованість, суд приходить до висновку, що заборгованість за проживання згідно договору від 01.07.2020 стягненню не підлягає. Надана представником позивача копія виписки суд до уваги не приймає, оскільки неможливо встановити платника. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належні, достовірні, допустимі, достатні докази на підтвердження вимог, викладених в позовній заяві, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»). Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed