Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Починаючи з 13.07.2001 р. позивач працювала на керівних посадах управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві. Наказом Управління № 215 к від 03.04.2020 р. позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2021 р. зазначений наказ визнано протиправним та його скасовано, [PERSON] поновлено на посаді першого заступника начальника та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Повноважному представнику Управління, який 04.02.2021 р. брав участь у судовому засіданні було достеменно відомо, що суд допустив негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді. Однак, внаслідок безпідставного ігнорування Управлінням рішення суду, [PERSON] була поновлена на посаді 11.02.2021 р. на підставі наказу № 76к від 09.02.2021 р. В подальшому 20.04.2021 р. постановою Київського апеляційного суду відмовлено у задоволені апеляційної скарги відповідача, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Згідно довідки Управління № 25 від 28.04.2020 р. про середню заробітну плату позивача розмір середньоденного заробітку [PERSON] складав 1 742 грн. 78 коп. Також представник позивача зазначає, що 30.04.2023 р. завершено реорганізацію Фонду соціального страхування та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України шляхом їх припинення та їх приєднання до Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України та його територіальні органи визначено правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Зважаючи на те, що до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві перейшли всі права та обов`язки Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 6 971,12 грн. Провадження у справі відкрито 17.10.2023 р., відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача подано відзив, де зазначено наступне. На виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2021 р. Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування видано наказ № 76-к від 09.02.2021 р. про поновлення [PERSON] на посаді з 03.04.2020 р. Середній заробіток за один місяць в сумі 28 760,23 грн. перераховано позивачу платіжним дорученням 11.02.2021 р. у день її фактичного виходу на роботу. Так, питання своєчасності виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2021 р. було предметом дослідження під час розгляду справи № 760/17880/21 Солом`янським районним судом м. Києва. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача через систему «Електронний суд» надав відповідь на відзив. Вказав, що рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню незалежно від отримання стороною повного тексту такого рішення. А предметом позовних вимог у справіу справі № 760/178880/21, що розглядалась Солом`янським районним судом м. Києва, була відмова Управління звільнити позивача на підставі її заяви у зв`язку із порушенням законодавства про працю, яке зокрема, виразилось у неналежному виконання рішенні суду про її поновлення га роботі в частині несвоєчасної виплати заробітної плати саме після поновлення на посаді. Предметом позову не являлася невиплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Саме під розгляду справи Солом`янським районним судом м. Києва відповідачем подано лист № 8857-11 від 25.11.2021 р., яким повідомлено, що за період з 04.02.2021 р. по 11.02.2021 р. середній заробіток [PERSON] не виплачувався у зв`язку з відсутністю відповідної ухвали суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, у зв`язку із його безпідставністю. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2021 р. в повному обсязі задоволено позов [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві, третя особа: Директор виконавчого Фонду соціального страхування [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі. Визнано протиправним та скасовано наказ № 215к від 03.04.2019 р. «Про звільнення [PERSON] », виданий управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві. Поновлено [PERSON] на роботі на посаді першого заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 04.04.2020 р. по 04.02.2021 р. у розмірі 364 241,02 грн, вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. Як свідчать матеріали справи, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві 09.02.2021 р. винесено наказ № 76к відповідно до якого на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 04.02.2021 р. у справі № 761/13112/20 скасовано наказ від 03.04.2019 р. № 215 к «Про звільнення [PERSON] », [PERSON] поновлено на посаді першого заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві з 03.04.2020 р. Слід зазначити, і дана обставина не заперечувалась представником відповідача, що 01.01.2023 р. набув чинності Закон України № 2620-ІХ від 21.09.2022 о., яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV викладено в новій редакції. Так, згідно з п. 2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України припиняються та реорганізовуються шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України. Не заперечувалась під час розгляду справи та обставина, що 30.04.2023 р. процедуру реорганізації було завершено, до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві перейшли всі права та обов`язки управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві. Представник позивача вказує, що відповідачем допущено затримку виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. В свою чергу представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вказує на безпідставність вимог [PERSON] . За приписами ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки, як це визначено ст. 236 КЗпП України. Як роз`яснено у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України). Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від того, подала особа, яку поновлено на роботі, заяву чи виконавчий лист. Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи № 488/4594/17 (постанова від 01.04.2020 р.). В свою чергу Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.03.2019 у справі № 711/8446/16-ц погодилась з висновками Верховного Суду України у постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП України слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (висновок Верховного Суду України у постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15). Слід зазначити, що Верховний Суд в справі № 565/378/22 (постанова від 10.04.2023 р.) вказав - до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми. Таким чином до вимог стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі не застосовуються правила встановлені ч. 2 ст. 233 КЗпП України, які регламентують строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів Так, як було встановлено під час розгляду справи наказ про поновлення позивача на посаді видано 09.04.2022 р., при цьому поважність причин не видання такого наказу в день ухвалення рішення відповідачем не наведена. При цьому суд не може покласти в основу рішення доводи представника відповідача щодо викладеного Київським апеляційним судом у постанові від 18.01.2024 , який залишив рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26.06.2023 р. у справі № 760/178880/21 за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа: директор виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Михайленко Тетяна Олександрівна про розірвання трудового договору, стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, невиплачених сум за листами непрацездатності, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зважаючи на наступне. Солом`янським районним судом м. Києва зроблено висновок, і з ним погодився суд апеляційної інстанції, що на день фактичного виходу [PERSON] 11.02.2021 р. на роботу, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року в частині допущеної до негайного виконання, виконано в повному обсязі. При цьому, як свідчить постанова Київського апеляційного суду, від 18.01.2024 р., предметом розгляду даної справи була правомірність відмови Управління у звільненні [PERSON] з посади у зв`язку із порушенням відповідачем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), яке виразилось, серед іншого у неналежному виконанні рішення про поновлення на роботі в частині несвоєчасної виплати заробітної плати, здійсненої після поновлення на посаді. Підстави вважати, що судом досліджувалось питання щодо затримки виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва в частині негайного поновлення на посаді відсутні. З іншого боку, також не є можливим покласти в основу рішення доводи представника позивача про поновлення [PERSON] на посаді 11.02.2021 р. та необхідності стягнення середнього заробітку за період з 04.02.2021 р. по 11.02.2021 р., оскільки 11.04.2021 р. є днем фактичного виходу на роботу поновленого 09.02.2021 р. працівника. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог частково і необхідність стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки виконання рішення з 04.02.2021 р. по 08.02.2021 р. (3 робочих дні) та з урахуванням того, що як встановлено Шевченківським районним судом м. Києва середньоденна заробітна плата позивача становила 1742 грн. 78 коп. сума стягнення становить - 5 228 грн. 34 коп. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial