Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

У березні 2023 року позивач ПАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просять стягнути з [PERSON] шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 179583,73 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2693,76 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 19 липня 2019 року між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування на транспорті, за умовами якого застрахований автомобіль «БМВ» д.н.з [NUMBER] . 09 березня 2020 року в м. Києві, за участю забезпеченого транспортного засобу сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «БМВ», заподіяні механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] . На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «ВАЗ», застрахована в ТзДВ «Ю.ЕС.АЙ» відповідно до полісу ЕР/174298256. ПАТ «Страхова компанія «Уніка», виконуючи зобов`язання за договором страхування, сплатило на рахунок АВТ «Баварія Київ» страхове відшкодування у розмірі 278583,73 грн. Рішенням Господарського суду м. Києва 14 квітня 2021 року стягнуто з ТзДВ «Ю.ЕС.АЙ» на користь ПАТ «Страхова компанія «Уніка» 99000,00 грн, що дорівнює ліміту відповідальності страховика згідно полісу ЕР/174298256, за вирахуванням франшизи. Позивач зазначає, що невідшкодованою залишилося виплачене страхове відшкодування в сумі 179 583,73 грн, яке підлягає стягненню із відповідача, як винуватця ДТП. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 березня 2023 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 16 травня 2023 року. 21 квітня 2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку представник відповідача [PERSON] - адвокат Джяутов В.В подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову та просив відмовити з наступних підстав. Зазначив, що наданий позивачем звіт № 3029, не може бути доказом у справі, оскільки експерта не попереджено про кримінальну відповідальність, не вказано що звіт підготовлено для подання до суду. Такий звіт є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Наголошує, що єдиним законним доказом вартості нанесення матеріального збитку є відповідний експертний висновок суб`єкта оціночної діяльності, а не звіт. В судовому засіданні 16 травня 2023 року оголошено перерву до 06 червня 2023 року. 17 травня 2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Джяутов В.В. надав до суду клопотання про зупинення провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, у зв`язку із перебуванням [PERSON] у складі Збройних Сил України. Клопотання мотивоване тим, що відповідач є мобілізованим, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та на даний час перебуває на військовій службі по мобілізації у в/ч [NUMBER] з 12 вересня 2022 року по теперішній час. Ухвалою Оболонського районного суду від 06 червня 2023 року зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан, тобто до закінчення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року поновлено провадження у справі на підставі заяви представника позивача, призначено судове засідання на 12 березня 2024 року. 12 березня 2024 року, 15 квітня 2024 року в судових засіданнях оголошувалась перерва до 29 квітня 2024 року. В судове засідання 29 квітня 2024 року представник позивача не з?явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. В прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач [PERSON] в судові засідання 12 березня, 15 квітня та 29 квітня 2024 року не з?явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. На офіційну електронну адресу подав заяву, в якій повідомив, що розірвав договір з адвокатом Джяутовим В.В., оскільки той виїхав за межі країни. Також подав заяву в якій просив зупинити провадження, оскільки він мобілізований та перебуває в складі Збройних Сил України. Мотиви з яких виходив суд, п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України передбачено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій. Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про основи національного спротиву» добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони. Сили територіальної оборони Збройних Сил України - окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони (пункт 15 частини першої статті 1 Закону України «Про основи національного спротиву»). Діяльність добровольчих формувань територіальних громад здійснюється під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за територіальним принципом. У разі введення в Україні або в окремих її місцевостях воєнного стану всі добровольчі формування територіальних громад переходять в оперативне підпорядкування командирів відповідних військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України. На час дії воєнного стану за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України добровольчі формування територіальних громад повністю або частково можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами визначеної зони територіальної оборони, а також направлятися до районів ведення воєнних (бойових) дій. Членство у добровольчому формуванні не звільняє від обов`язку проходження строкової військової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (пункт 6 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1449). З аналізу указаних законодавчих норм убачається, що добровольче формування територіальної громади є воєнізованим підрозділом, а не військовим формуванням. Здійснення діяльності добровольчих формувань під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, а також перехід їх за певних умов в оперативне підпорядкування командирів відповідних військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України не свідчить про перебування членів добровольчих формувань у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Даний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі 753/3880/20, який у відповідності до положення ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує в даній справі. Матеріали поданого клопотання [PERSON] не містять доказів на підтвердження того, що він перебуває у складі Збройних Сил України, яке залучено до проведення антитерористичної операції. Тому, суд не вбачає підстав для повторного зупинення провадження у справі. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції, або перебування в зоні ведення бойових дій. За таких обставин, враховуючи що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно сповіщеного відповідача. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «Уніка», виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 липня 2019 липня між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування на транспорті №001366/4057/ 0000052, за умовами якого було застраховано транспортний засіб «БМВ», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.19). Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року, 09 березня 2020 року близько 20.11 год. [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , у м. Києві рухаючись по з`їзду з проспекту С. Бандери на просп. Героїв Сталінграда, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності маневру та здійснив зіткнення з транспортним засобом «БМВ», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодженні. Винним у вчиненні ДТП за ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, вина відповідача [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2020 року страхувальник [PERSON] , звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Уніка» зі заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.15). Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «БМВ», державний номерний знак [NUMBER] на підставі рахунку АВТ «Баварія Київ» № DBL00000454 склала 284207,15 грн, однак позивач погодив цей рахунок на суму 278583,73 грн. Ураховуючи те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «БМВ», державний номерний знак [NUMBER] , спричинено механічних пошкоджень, страховиком за договором добровільного страхування на транспорті №001366/4057/0000052 складено страховий акт від 03 квітня 2020 року № 00347117, яким цей випадок визнаний страховим, та прийнято рішення про виплату страхувальнику [PERSON] страхового відшкодування у сумі 220913,80 грн. 15 червня 2020 року в зв`язку з виявленням під час ремонту прихованих дефектів, складено додатковий страховий акт № 00347117/ доплата, та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 57669,93 грн. Таким чином загальний розмір страхового відшкодування становив 278583,73 грн(а.с. 7, 14). 03 січня 2020 року ПАТ «Страхова компанія «Уніка» сплатило АВТ «Баварія Київ» страхове відшкодування за добровільного страхування на транспорті від 19 липня 2019 року №001366/4057/0000052 у сумі 278583,73 грн (а.с. 6,13). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних доказів на спростування розміру збитків, спричинених власнику автомобіля «БМВ», державний номерний знак [NUMBER] , відповідачем [PERSON] суду не надано. Також відповідач та його представник не скористалися своїм правом та не заявили у ході розгляду справи в суді клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а отже не довели, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «БМВ», державний номерний знак [NUMBER] , визначено неправильно. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , застрахована в ТзДВ «Ю.ЕС.АЙ» відповідно до полісу ЕР/174298256, з лімітом відповідальності - 100000,00 грн, франшиза - 1000,00 грн. Рішенням господарського суду м. Києва від 14 квітня 2021 року у справі № 910/1616/21 стягнуто з ТзДВ «Ю.ЕС.АЙ» на користь ПАТ «Страхова компанія «Уніка» відшкодування матеріальної шкоди 99000,00 грн, що дорівнює ліміту відповідальності страховика згідно полісу № ЕР/174298256, за вирахуванням франшизи (а.с. 54-57). Отже, сума збитків, які не відшкодовані становить 179583,73 грн, виходячи з розрахунку (278583,73 грн (сума страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Уніка») - 99000,00 грн (сума страхового відшкодування ТзДВ «Ю.ЕС.АЙ»), яка підлягає відшкодуванню відповідачем, як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. За змістом статті 979 ЦК України і статті 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором. Судом встановлено, що ПАТ «Страхова компанія «Уніка» виплатила страхове відшкодування у розмірі 278583,73 грн. Отже, страховик належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив йому суму страхового відшкодування у порядку та у спосіб, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Суд вважає, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від17 жовтня 2019 року у справі № 489/1356/16-ц і від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18. На підставі досліджених судом доказів суд дійшов висновку про доведеність ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» заявлених позовних вимог до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в сумі 179583,73 грн(278583,73 - 99000,00 грн = 179583,73 грн), тому пред`явлений позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Враховуючи положення ст. 142 ЦПК України та те, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2693,76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved