Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просила визнати договір дарування частини житлового будинку [ADDRESS] від 25.02.2020 року. в обґрунтування позовних вимог посилалась на наступне: з відповідачем по справі підтримували шлюбні відносини та перебували у шлюбі з 2003 року. Позивач до відповідача почувала справжнє почуття любові та поваги і вважала, що їх відносини будуть продовжуватись вічно до глибокої старості. У 2017 році стан здоров`я позивача різко погіршилося, довелось часто звертатися до лікарів за медичною допомогою, згідно консультаційного висновка спеціаліста з обласної клінічної лікарні позивачу було поставлено діагноз: двосторонній вірусний гопартроз (1У ст.), змішана контрактура правого колінного суглобі, порушення функції опорно рухового апарату. Згідно акту про імплантації кульшового суглоба в плановому порядку 09.10.2018 року проведено оперативне лікування . Тотальне цементне ендопротезування лівого колінного суглобі. Крім того, позивач хворіє на атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічну хворобу серця, атеросклероз стабільна стенокардія напруги 2 фк.. У зв`язку з захворюваннями МСЄК встановила 111 гр з 05 02 2019 року. Позивач вважає, що внаслідок її хвороби, відповідач став до неї гірше відноситись, став грубити, не цікавиться її інтересами, став висміювати її походку, пригнічувати її психологічно. Позивачу була потрібна операція, але коли відповідач про неї почув, він став бити позивача, удари наносив в області голови і обличчя, часто таскав за волосся. У грудні 2018 року вона зробила операцію ендопротезуваня колінного суглоба, у зв`язку з чим знаходилась на лікуванні 4 місяця, потім був довгий процесе реабілітації. У подальшій поведінці відповідача постійно простежувалась підозрілість, хамство, вигадування обставин, які не мали місця. У квартирі, котра належить позивачу, і у якій вони разом проживали, він став встановлювати прослуховувальні апарати, звинувачувати її невірності, закривав її у квартирі на декілька днів. Позивач відчувала свою фізичну безсилість, не могла повірити у підлість свого чоловіка і тому намагалась налагодити з ним дружні відносини. Позивач страждала болями і постійно вживала сильні обезболюючі ліки, їй потрібно було робити операцію на другому колінному суглобі, вона просила відповідача, щоб він допомог їй матеріально, та йшла на всі уступки. І тому, навіть погоджувалась на проходження поліграфа для підтвердження своєї супружної вірності. 20 жовтня 2006 року, мати позивача, [PERSON] , уклала з нею договір довічного утримання і позивач, після її смерті, стала власником будинку [ADDRESS] . Після цього, відповідач повів позивача до приватного нотаріуса, який пояснив, що її чоловік є співвласником будинку, а також оформив договір про поділ майна подружжя та дарування від 25 лютого 2020 року. Оскільки у позивача були складні обставини, а відповідач слізно клявся, що допоможе із операцією на другому коліному суглобі, то вона погодилась на укладання цього договору. Проте після цього відповідач, колі заволодів усім будинком, він відмовився допомагати позивачу та запропонував розірвати шлюб і в березні 2020 року подав заяву у РАГС з проханням із розірвання шлюбу, 08 квітня 2020 року шлюб було розірвано. Позивач вважає, що договір дарування частини будинку [ADDRESS] є недійсним, оскільки він був укладений під впливом тиску, брехні, під тиском важких обставин. Позивач вказує, що при відсутності тяжких обставин, а саме операції на другій нозі, нею договір дарування укладений би не був. Таким чином, позивач вважає, що оскільки вона постійно хворіла, є інвалідом 2 групи, вона не мала можливість своєчасно звертатись до суду з позовною заявою. 13 червня 2023 року Ухвалою Фрунзенського районного суду було відкрите провадження та призначене підготовче судове засідання. 25 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач у відзиві зазначив, що позовні вимоги ним не визнаються у повному обсязі, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що договір про поділ майна подружжя та дарування від 25.02.2020 року є недійсним у зв`язку з укладенням його під впливом тиску, обману та тяжкої обставини. Тяжкою обставиною позивач вважає відсутність коштів на операцію та подальше лікування. Відповідач вказує, що обставини на які посилається позивач як на підстави недійсності Договору Відповідачем не визнаються повністю. Зазначені підстави є взаємовиключними, що повністю виключає їх одночасне існування. Крім того, позивачем не надано жодних належних доказів щодо наявності підстав для визнання Договору недійсним. Позивач, укладаючи Договір, діяла без примусу, вільно, розуміла, що укладає саме договір дарування та безоплатно передає будинок Відповідачу. Договір спрямований на реальне настання правових наслідків. Докази, які б свідчили про невиконання нотаріусом вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивач не надає Також будь-який обман з боку відповідача щодо укладення Договору відсутній. Позивач була повідомлена про усі істотні умови Договору й обставини, які мають значення для вчинення правочину. Позивач усвідомлювала правову природу Договору саме як договору дарування, про що сама позивач чітко і недвозначно зазначила у своїй позовній заяві. З боку Відповідача не вчинялися жодні дії з метою введення позивача в оману задля укладення Договору або щодо його істотних умов. Позовна заява та додані до неї документи не містять жодних відомостей та доказів, які б свідчили, що позивач під час укладення договору дарування діяла під впливом обману з боку Відповідача, зокрема, що останній своїми умисними діями ввів її в оману щодо природи правочину або інших обставин, що мають істотне значення. Сторони не домовлялись про жодні додаткові умови у зв`язку з укладенням правочину, зокрема, щодо сплати медичних послуг, надання майна, забезпечення тощо. Таким чином, підстави для визнання Договору недійсним відповідно до ст. 230 ЦК України відсутні. Також з боку відповідача будь-який тиск як фізичний, так й психологічний щодо укладення Договору відсутній. Позивач у Позовній заяві посилається на те, що Договір укладено під впливом тиску, однак не надає жодних доказів на підтвердження дійсного існування тиску з боку відповідача, який здійснювався з метою укладення Договору. Крім того, позивач підтверджує у позовній заяві свою дійсну волю на укладення договору дарування. Таким чином, тиск з боку відповідача як фізичний, так і психологічний з метою укладення Договору не вчинявся, а позивачем на підтвердження зворотного не надано жодних доказів (звернення до компетентних органів із заявами про вчинення незаконних дій по відношенню до неї з боку Відповідача з метою укладення Договору, тощо). Отже, підстави для визнання Договору недійсним відповідно до ст. 231 ЦК України відсутні. Позивач у позовній заяві посилається на те, що Договір укладено під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Тяжкою обставиною Позивач вважає потребу в операції на правому колінному суглобі та подальшій реабілітації у зв`язку з цим, на підтвердження чого надає медичні документи. Зокрема, Позивач зазначає, що вона перебувала на лікарняному з 08.10.2018 по 05.08.2019 роки, а інвалідом 3 групи її було визнано 05.02.2019 року. Водночас, Договір було укладено 25.02.2020 року, тобто не під час лікування Позивача та не одразу до або одразу після лікування, що свідчить про відсутність існування обставини, яку Позивач вважає тяжкою, на момент укладення Договору. Правова природа Договору полягає у його безоплатності, що Позивач усвідомлювала підписуючи у присутності нотаріуса Договір, в п. 12 якого прямо передбачено таку умову. Отже, Договір не може бути вчиненим на вкрай невигідних умовах, так як є виключно безоплатним. Отже, вказані Позивачем обставини під впливом яких, як зазначає Позивач, укладено Договір не створювали умов для укладення Договору та не сприяли усуненню таких обставин. 10 листопада 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якої позивач наполягала на своїх вимогах, вважаючи заперечення відповідача неспроможними. У судовому засіданні позивач та її представник у повному обсязі підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи заперечення обставинами, викладені у відповіді на позов. Третя особа, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу, Н. Кравченко до судового засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду надала заяву з проханням проводити судове засідання за її відсутністю. Позивач [PERSON] у судовому засіданні, будучи допитаною в якості свідка, у повному обсязі під тримала свої доводи, викладені в обґрунтування позовних вимог. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України, частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 15.03.2003 року по 08 квітня 2020 року (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] та свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ). 25 лютого 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ майна подружжя та дарування (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Н. Кравченко. Так, згідно п. 2 Договору [PERSON] за час перебування у шлюбі, за рахунок спільних коштів подружжя, набувався житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] , за договором довічного утримання. Пунктом 3 визначене, що подружжя, [PERSON] та [PERSON] , які перебувають у шлюбі з 15 березня 2003 року, домовились про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме житлового будинку з надвірними будівлями, який є предметом Договору, по частці кожному. Пунктом 4 Договором передбачено, що Дарувальник передав безоплатно Обдарованому, а Обдарований прийняв у власність від Дарувальника частину права власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 12 Договору визначено, що сторони стверджують, що їм зрозуміла правова природа Договору, договору безоплатного, дарувальник не маж права у зв`язку з дарунком вимагати у обдарованого вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. Згідно п. 14 Договору сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності за справжньої їхньою волею, без будь-якого застосовування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладено сторонами без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також засвідчили, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчить їх особисті підписи на договорі. Сторони у судовому засіданні не заперечували факт підписання вказаного Договору. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України). Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Тобто для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів; відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах. Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин. Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 712/4728/16-ц (провадження № 61-21177св18), від 07 листопада 2018 року у справі № 216/6077/14-ц (провадження № 61-13459св18), від 05 травня 2020 року у справі № 462/3280/17 (провадження № 61-5148св19), від 12 березня 2021 року у справі № 295/17488/15-ц (провадження № 61-9960св19), від 29 березня 2021 року у справі № 369/13272/18-ц (провадження № 61-19054св20) та від 10 серпня 2021 року у справі № 754/16129/17 (провадження № 61-6436св21), від 23 листопада 2022 року у справі № 522/6715/16 (провадження № 61-546св21),\~що свідчить про сталість судової практики щодо вирішення питання застосування правового механізму, передбаченого статтею 233 ЦК України. У постановах Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 369/13272/18-ц (провадження № 61-19054св20), від 10 серпня 2021 року у справі № 754/16129/17 (провадження № 61-6436св21) та від 15 листопада 2021 року у справі № 149/1962/20 (провадження № 61-11553св21) зазначено, що за договором дарування обдарований безвідплатно набуває у власність майно і цим правочином не встановлюється обов`язок обдарованого вчинити або не вчиняти на користь дарувальника або іншої особи будь-яку дію, а отже правочин не може вчинятися на вкрай невигідних умовах з огляду на те, що цей правочин не є оплатним. Як свідчать зміст позову та пояснення позивача у судовому засіданні, \~до тяжких обставин, для усунення яких необхідно було укладання оспорюваного договору, позивач відносить необхідність проведення операції на коленому суглобі та відсутністю на це коштів. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно змісту позовної заяви позивач було прооперована у 2018 році та було проведено оперативне лікування тотальне цементне ендопротезування лівого колінного суглоба. 05.02.2019 року була визнана інвалідом 3 групи. Але, будь-яких доказів, які свідчать про те, що на момент укладання договору дарування позивач хворів саме на тяжку хворобу, потребувала негайного хірургічного втручання позивачем та його представником суду не надано. Медична документація взагалі не була надана суду. Також не надано доказів, що стан здоров`я позивача був в критичному стані. Отже, відсутні підстави вважати, що оспорюваний правочин укладено саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин, викликаних хворобою. Також, не є тяжкою обставиною в розумінні статті 233 ЦК України бажання позивача шляхом укладання правочину зберегти сім`ю. З огляду на вказане, [PERSON] не довела належними та допустимими доказами факт укладення договору на вкрай невигідних для неї умовах під впливом тяжких обставин, тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 1, ч. 2 п. 2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача по справі.

Outcome: dismissed