Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що він з відповідачкою перебував у шлюбі, який був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суд Волинської області від 04.04.2023. Зазначає, що 22.12.2017 йому було видано ордер для службової квартири за адресою [ADDRESS] . Вказує, що у вказаній квартирі зареєстрована відповідачка, однак там не проживає. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю в ньому протягом року. Ухвалою суду від 1 лютого 2024 року вказану справу було прийнято до провадження, відкрито загальне позовне провадження, розгляд справи призначено до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 5 березня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, у заяві від 29.04.2024 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити; не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Третя особа подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 22.12.2017 [PERSON] було видано спеціальний ордер (для службових квартир) на право зайняття житлового приміщення за адресою [ADDRESS] , сім`я 1 чоловік (а.с. 13-16). У вказаному житловому приміщенні станом на 29.06.2023 зареєстровані позивач, відповідач та [PERSON] (донька) (а.с. 18). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 квітня 2023 року у справі №161/2989/23 розірвано шлюб між \~ [PERSON] та\~ [PERSON] (а.с. 19-21). Позивач вказує, що відповідач ніколи не проживала у вказаній квартирі. Як вбачається з довідки ОСББ Молоді, 6А від 21.07.2023 [PERSON] та [PERSON] фактично проживають без реєстрації за адресою [ADDRESS] (а.с. 17). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 129 ЖК УРСР\~передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою про вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (стаття 71 ЖК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (стаття 72 ЖК України). Відповідно до частини першої - другої\~статті 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно із\~статтею 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз\~статті 71 ЖК України\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання. Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК України\~строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Подібні висновки висловлено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження № 61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19), від 12 травня 2021 року у справі № 301/288/20 (провадження № 61-2566св21). Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з врахуванням приписів ст.ст. 71, 72 ЖУ України, суд дійшов висновку, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки вона понад шість місяців не проживає у вказаній квартирі без поважних причин. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації\~вносить зміни\~до реєстру\~територіальної громади\~на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі наведеного та

Outcome: approved