Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] , згідно якої прохає суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 491024511 від 06.05.2020 року у розмірі 88306,62 грн, витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7100,00 грн. В обґрунтуванні позовних вимог вказали, що 06.05.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №491024511 відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 67 705,93 грн. строк кредиту 24 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90% річних. АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 67 705,93 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 загальний розмір заборгованості становив 88306,62 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 59 703,12 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 28 603,50 грн. 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідач. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором 491024511 від 06.05.2020 року до відповідача. Згідно з розрахунком заборгованості за [PERSON] , станом на 20.12.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 88306,62 грн. За таких обставин, позивач звернувся до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19.01.2024 року означену позовну заяву передано до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за підсудністю. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» свого представника не направили, однак направили заяву згідно якої прохали провести розгляд справи без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове за сідання не з`явилася, про день, місце та час слухання справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та прохав суд відмовити у їх задоволенні у зв`язку з недоведеністю, так як оферта на укладення угоди про надання кредиту та акцепт не підписані відповідачем, а надана виписка АТ «Сенс Банк» немає відношення до даної справи, так як згідно позовної заяви позивач стверджує про укладення договору відповідача з АТ «Альфа-Банк», крім того у матеріалах справи відсутні відомості щодо здійснення позивачем оплати за договором факторингу, що свідчить про відсутність права вимоги у позивача до відповідача за вказаним у позові договором. Суд, заслухавши представника відповідача, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06.05.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №491024511 відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 67 705,93 грн. на строк 24 місяці (до 07.05.2022) на споживчі потреби з фіксованою відсотковою ставкою 39,90% річних, спосіб видачі кредиту - переказ коштів на рахунок, мета кредиту погашення заборгованості за кредитним договором №631148571 від 26.04.2019 року у розмірі 67 705,93 грн. Договір укладений шляхом підписання 06.05.2020 року [PERSON] оферти на укладення угоди про надання кредиту №491024511 та підписання АТ «Альфа-Банк» акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №491024511. Згідно умов договору сторонами узгоджено запропонований [PERSON] рахунок для повернення заборгованості за договором №491024511 від 06.05.2020 року - № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк» (код банку 300346). Згідно умов договору позичальник ознайомлена зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту; з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; Згідно підписаного відповідачем додатку № 1 до договору (графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), що є невід`ємною частиною Угоди, відповідач була ознайомлена із складовими загальної вартості кредиту; графіком платежів з повернення Кредиту та сплати відсотків за його користування; суми комісійної винагороди та інші платежі за Угодою. Згідно ст.\~638\~ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.\~640\~ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст.\~642\~ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст. 1054\~та ч.2 ст.\~1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог\~статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.2\~ст.\~625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч.1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Згідно наданої позивачем виписки АТ «Сенс Банк» (код банку 300346) 07.05.2020 року на рахунок [PERSON] № [NUMBER] , зараховано 67705,93 грн призначення платежу - надання кредиту за кредитним договором №491024511 від 06.05.2020 року. Тобто, судом встановлено, що АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 67 705,93 грн., що підтверджено випискою АТ «Сенс Банк» (банк змінив назву). У позові позивач стверджує, що позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 загальний розмір заборгованості становив 88306,62 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 59 703,12 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 28 603,50 грн. Суд досліджуючи наданий розрахунок зауважує, що наявний розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором сформовано позивачем ТОВ ФК «Еліт Фінанс». Суд наголошує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Стосовно поданих позивачем договору факторингу та тверджень позивача про наявність у нього права вимоги до відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно позовної заяви 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором 491024511 від 06.05.2020 року. Однак, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що останні не містять документів, які підтверджують перехід права вимоги відносно боржника [PERSON] від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Так, згідно договору факторингу №4 від 20.12.2021 року укладеного між АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», сторони домовилися що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору ( п.2.1. Договору факторингу). Право Вимоги вважається відступленим Фактору з дати оплати Фактором Ціни права Вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору. В дату здійснення оплати Фактором Ціни права Вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього Договору (п.2.3. Договору факторингу). Клієнт зобов`язаний в день здійснення оплати Фактором Ціни Прав Вимоги, відповідно до п 4.2 цього Договору додатково підготувати і передати Фактору в електронній формі, електронною поштою або кур`єрською доставкою на електронному носієві (флеш карті, компакт-диск та інші оптичні носії інформації) Реєстр Боржників за формою, встановленою в Додатку №1-2 (Реєстр Боржників має містити поля відповідно до переліку згідно Додатку 1 до цього Договору, з усіма заповненими даними про Боржників (п.2.3.1.) Права Вимоги за цим Договором становлять 234 963 295,73 (двісті тридцять чотири мільйони дев`ятсот шістдесят три тисячі двісті дев`яносто п`ять) гривень 73 копійок. (Права Вимоги). (п.4.1. Договору факторингу). Ціна права вимоги за цим Договором становить 12 878 944 (дванадцять мільйонів вісімсот сімдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок чотири) гривень 00 копійок. Фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові Ціну Прав Вимоги в розмірі 12 878 944 (дванадцять мільйонів вісімсот сімдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок чотири) гривень 00 копійок, шляхом перерахування на рахунок Клієнта відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору. При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за означеним договором факторингу, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання фактором своїх зобов`язань за договором. Згідно з ч.1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3\~ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Доказів про виконання Фактором зобов`язань щодо передачі грошових коштів Клієнту на підтвердження обставин здійснення повної оплати за означеним договором факторингу №4 від 20.12.2021 року, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання фактором своїх зобов`язань за договором до суду не подано, а тому суду не доведено наявність переходу від АТ «Альфа-Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» права вимоги до відповідача за означеним договором. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Судовим розглядом встановлено, що позивачем не доведено суду наявності правонаступництва, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, що позбавляє суд правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до позивача. При цьому, суд зауважує, що позивач укладаючи договір факторингу, не був позбавлений права вимагати первинні документи бухгалтерського обліку та всю іншу документацію (документи, що стосуються заборгованості боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржника по заборгованості та є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості) первісного кредитора та згідно вимог ст. 81, ст. 83 ЦПК України, повинен був подати всі ті докази які підтверджують обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, до суду разом з позовною заявою. А тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними та не підлягають до задоволення. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, тож судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу слід залишити на позивачеві.

Outcome: dismissed