Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

Від АТ «Перший український\~міжнародний банк» надійшла позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 61291,29 грн; - стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40,00 грн. На обґрунтування позову зазначено, що АТ«Перший український\~міжнародний банк» 16.06.2020 [PERSON] на підставі кредитного договору № 1001608823303 видано кредит у сумі 40000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2023 складає 61291,29 грн, з яких: 38296,63 грн - заборгованість за кредитом, 12.26 грн - заборгованість за відсотками, 22982,40 грн - заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті заяві на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 08.04.2024 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява АК «Перший український\~міжнародний банк» не підлягає задоволенню. У позивача кредит він ніколи не брав, позивач не надав до суду кредитного договору, який би підтверджував даний факт. Доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту він не підписував, у паспорті не його підпис. Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинила нотаріальний напис за № 7082 від 12.05.2021 про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитним договором, яка, нібито на 12.05.2021, становила 52563 грн. Оскільки кредиту у позивача він не брав, звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.11.2021, справа № 553/2063/21, було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7082 від 12.05.2021. Позивач рішення суду не оскаржував в апеляційному порядку, що свідчить про те, що він у позивача кредитних коштів не брав. Також, позивачем не надано доказів про направлення письмової вимоги, а саме письмового повідомлення, опису, що він дійсно отримав цю письмову вимогу. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність". Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Наданий позивачем Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Тарифів не можна вважати складовою кредитного договору. З а викладених обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого йому кредитного ліміту та видачу кредитної картки. Позивачем пропущено строки звернення до суду з позовними вимогами, якщо позивач вважає, що він взяв кредит 26.06.2020, то позивач повинен був звернутися до суду 26.06.2023. Надані позивачем документи до позовної заяви належним чином не засвідчені. З огляду на наведене просить у задоволенні позову відмовити, застосувати строки позовної давності. 17.04.2024 від представника АТ "ПУМБ" Кущ. Я.В. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що банк повністю не погоджується з викладеними у відзиві доводами. 16.06.2020 відповідач звернувся до банку з метою отримання кредиту. Підтвердженням надання відповідачу кредиту є заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001608823303 від 16.06.2020, яка підписана відповідачем, платіжна інструкція ТR.42502218.31423.8810 від 17.06.2020 з призначенням платежу "Надання кредитних коштів по договору № 1001608823303 від 16.06.2020, [PERSON] ". Згідно заяви і платіжної інструкції відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 40000,00 грн. Відповідач не був позбавлений можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку у письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів. 16.06.2020 між банком та відповідачем було укладено у письмовій формі договір, згідно якого відповідач отримав кредит. Договір укладений шляхом підписання заяви, яка містить усі суттєві умови, притаманні кредитному договору, згідно ЦК України. Окрім того, 16.06.2020 відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. У паспорті споживчого кредиту зазначено детальну інформацію про кредитодавця, суму кредиту, строк кредитування, мета отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, розмір реальної річної процентної ставки тв інші умови. Факт отриманні кредиту відповідачем кредитних коштів підтверджується наданими у якості доказів матеріалами: заявою, платіжною інструкцією, паспортом споживчого кредиту, розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку відповідача. Банк, звертаючись до суду з позовом, на підтвердження позовних вимог та розміру заборгованості відповідача, надав всі необхідні письмові докази. В свою чергу відповідач не надав жодних доказів на спростування існуючої заборгованості за кредитним договором. Виписка по рахунках банка є належним та допустимим доказом, щодо надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором. 16.06.2020, о 17 год. 39 хв., перед підписанням відповідачем кредитного договору, було зроблено у відділенні банку фото відповідача з його паспортом, зазначені обставини підтверджують особисте підписання відповідачем кредитного договору, а також проведення банком належної перевірки відповідача верифікацію відповідача відповідно до Порядку ідентифікації, верифікації клієнта (представника клієнта) - Додаток № 2 до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 19.05.2020 № 65. Обов`язковість проведення кредитором претензійної роботи (досудових заходів), як складової, яка в обов`язковому порядку необхідна для стягнення з відповідача кредитної заборгованості, не передбачена ні ЦК України, ні ЦПК України, ні нормативними актами. Посилання відповідача на виконавчий напис не має жодного відношення до цієї судової справи, також, не має жодного відношення до цієї справи посилання відповідача на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 05.11.2021 у справі № 553/2063/21 за позовом відповідача до банку про визнання виконавчого напису вчиненому на кредитному договорі таким, що не підлягає виконанню. Ініціювання відповідачем судового провадження у справі № 553/2063/21 додатково підтверджує, що кредитний договір було укладено. Банк ніколи не розроблював, не затверджував і не надавав клієнтам на підпис документи такі як Умови та Правила, Заява Анкета, такі документи у банку відсутні і такі не надавались відповідачу на підпис. Банк подав позовну заяву з додатками до неї з використанням підсистеми «Електронний суд» - всі документи, додані до позовної заяви, а також і сама позовна заява сформовані у підсистемі «Електронний суд» з накладенням відповідного КЕП особи, яка їх подала [PERSON] . На підставі вищевикладеного просив задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. 25.04.2024 від [PERSON] надійшли заперечення, в яких він зазначив обставини, аналогічні зазначеним у відзиві. Також додав, що фото, долучене до відповіді на відзив, невідомо звідки взято, та не підтверджує того факту, що він брав кредит в даному банку. Його ініціювання судового провадження у справі щодо скасування виконавчого напису підтверджує, що кредитний договір був укладено, є не логічним, адже з його заробітної плати почали на той момент стягувати кошти, тому це і вимусило його звернутися до суду з позовом про скасування виконавчого напису. З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає, просив застосувати строки позовної давності. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.02.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Участь у справі сторін. У судове засідання учасники справи не прибули. Від представника АТ «Перший український міжнародний банк» Кущ Я.В. надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності. 08.04.2024 від відповідача [PERSON] та його представника адвоката Євтухової В.В., разом із відзивом на позовну заяву, надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні позову просили відмовити. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Судом встановлено, що 16.06.2020 між АТ "ПУМБ" та відповідачем [PERSON] шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб було укладено кредитний договір № 1001608823303. За умовами договору банк встановив позичальнику кредитний ліміт 40000 грн, розмір процентної ставки 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговчування кредитної заборгованості 3,99 %. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що підписанням даної заяви [PERSON] підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (надалі за текстом ДКБО) фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах. Згідно з п. 5.7 розділу ІІ Публічної пропозиції АТ «Перший український міжнародний банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб проценти та комісії встановлюються у фіксованому розмірі і підлягають сплаті Клієнтом по день фактичного повного повернення заборгованості за споживчим кредитом. Згідно з п. 4 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 16.06.2020 позичальнику [PERSON] було встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості розраховується за повний місяць, у якому відбувається повернення заборгованості. Комісія за обслуговування кредиту згідно договору становить 1596 грн щомісяця. Загальний розмір нарахованої банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування №1001608823303 від 16.06.2020 усього за 24 місяці становить 38304 грн. Зазначену суму вказано у графі «Комісія за обслуговування кредитної заборгованості» Заяви №100160882303 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та у Паспорті споживчого кредиту. При цьому, загальна вартість кредиту становить 78308,05 грн (40000 гривень сума кредиту + 38308,05 грн сума загальних витрат за кредитом). Факт перерахування банком коштів у сумі 40000 грн підтверджується платіжною інструкцією №TR.42502218.31423.8810 від 17.06.2020, копія якої долучена до матеріалів справи. (а. с. 6) Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01.12.2023 непогашена сума кредиту [PERSON] перед банком за період з 16.07.2020 по 16.06.2022 становить 38296,63 грн; заборгованість за процентами - 12,26 грн, заборгованість за комісією 22982,40 грн, за сумою кредиту 38296,63 грн. Всього 61291,29 грн (а. с. 27-28) До позову додано паспорт споживчого кредиту від 16.06.2020, який підписаний [PERSON] (а. с. 24) Заперечуючи проти підписання заяви від 16.06.2020 та паспорту споживчого кредиту, відповідачем не надано належних до допустимих доказів на спростування цього факту. Підписавши вказану заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка є складовою частиною кредитного договору та паспорт споживчого кредиту [PERSON] відповідно до статей 3, 627\~ЦК України добровільно погодився з відповідними умовами кредитного договору, взяв на себе певні зобов`язання. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Банк направив [PERSON] письмову вимогу №КНО-44.2.2/145 від 01.12.2023 про виконання зобов`язання за кредитним договором протягом тридцяти днів з моменту отримання даної вимоги, однак заборгованість останнім не погашена. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Згідно з пунктом 6 статті 3\~ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 17 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» встановлено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України\~«Про споживче\~кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відтак, пунктом 4 кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215\~ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). Суд звертає увагу, що пунктом 4 спірного кредитного договору комплексного банківського обслуговування №1001608823303 від 16.06.2020 [PERSON] встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таку плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку щомісячних платежів, який наведений у заяві №1001608823303 від 16.06.2020. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що умова пункту 4 кредитного договору (договору комплексного банківського обслуговування) №1001608823303, укладеного 16.06.2020 між [PERSON] та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемною. Частиною першою статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не погасив, чим порушив вимоги договору і цивільне право позивача підлягає судовому захисту. При цьому, доказів погашення заборгованості суду не надав. Правильність розрахунку щодо основного тіла кредиту та відсотків банком доведена, така ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Водночас, у зв`язку із встановлення судом нікчемності положення пункту 4 кредитного договору №1001608823303, укладеного 16.06.2020 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 22982,40 грн. З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості слід задовольнити частково, стягнувши суму основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 38296,63 грн та відсотки у розмірі 12,26 грн. Щодо посилань відповідача, стосовно того, що доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту ніким не засвідчений, суд зазначає, що позовну заяву з доданими до неї документами направлено до суду через Електронний суд з накладенням електронного підпису представника позивача. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Як вбачається з виписки за особовим рахунком, в період з 16.06.2020 по 01.12.2023 [PERSON] користувався кредитними коштами, частково погашав заборгованість (16.07.2020 1666,52 грн, 16.08.2020 36,85 грн), при цьому відповідачем не надано доказів виконання зобов`язання за кредитним договором. Доказів спростування розрахунку заборгованості, доказів того, що заява та паспорт споживчого кредиту містить не його підпис, до суду відповідачем не надано. Стосовно заяви відповідача про звернення позивача до суду після спливу строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статей 256, 257\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 266\~ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Крім того слід зазначити, що постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року№ 211, з 12 березня 2020 на всій території України було встановлено карантин та в подальшому його дію було продовжено. Тому, згідно п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Як вбачається з матеріалів справи, останнє зарахування на рахунок відповідача проводилося 16.08.2020, позивач звернувся до суду 01.02.2024, тому враховуючи що перебіг позовної давності зупинявся з 12.03.2020 на строк дії карантину та у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, тому суд не бере до уваги доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності. Стосовно твердження відповідача про звернення до суду із заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню суд зазначає наступне. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.11.2021 Позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 7082 вчинений 12.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованості за кредитним договором в сумі 52 563 грн 52 коп. Вказаний виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню на підставі того, що вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 « Про затвердження переліку документів , за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів її погашення та спірний виконавчий напис вчинено за відсутністю безспірності вимоги. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не звільняє відповідача від обов`язку належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 1001608823303 від 16.06.2020. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. В частині 1 статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 74 від 18.01.2024 (а. с. 1). Оскільки позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1514,00 грн.

Outcome: partial