Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Теребовлянської міської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та знаходиться за адресою в [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка не може отримати у державній нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на дане спадкове майно, а тому змушена звернутися з позовом до суду. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Бакалець.І.Г. просить позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Теребовлянської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без представника відповідача, позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до довідки № 09-04/08/139 від 12.12.2022 року виданої виконкомом Теребовлянської міської ради житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] був колгоспним двором, у вказаному домоволодіння на період 15 квітня 1991року проживали та були зареєстровані голова двору- [PERSON] , [INFO] , та його члени: дружина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Враховуючи вище наведене слідує, що власниками домоволодіння, що в [ADDRESS] голова двору- [PERSON] , [INFO] , та його члени: дружина - [PERSON] , [INFO] ,із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року). Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із власників домоволодіння, що в [ADDRESS] ,які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності по 1/2 частці вищевказаного будинковолодіння. Згідно довідки виданої виконкомом Теребовлянської міської ради від 30.11.2022 року № 09-04/08/144 на день смерті [INFO] [PERSON] , з ним проживала та була зареєстрована [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Оскільки відповідно до ч. 1,2 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином [PERSON] вступила в оперативне управління спадковим майном після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , що є часом відкриття спадщини на належне їй майно. За життя [PERSON] , [INFO] склала заповіт на належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право в користь [PERSON] . Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Таким чином позивачка [PERSON] має право на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що у [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , як за спадкоємцем за заповітом. Інші спадкоємці в нотаріальну контору не зверталися. Постановою державного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Хомутовою О.М. №250/02-14 від 14.07.2023 року було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , через відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Відповідно до спадкування за законом (першої черги) ст. 1261 ЦК України право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, визнавши за [PERSON] , [INFO] , жителькою [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] , (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ).

Outcome: approved