Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, де зазначила, що після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , вона набула у спадщину 12/200 ідеальних частини у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , а також 276/2000 частин у праві на земельну ділянку загальною площею 0,1 га. за цією ж адресою. Разом із позивачем спадщину у рівній частці після смерті [PERSON] отримала відповідач [PERSON] . Іншими співвласниками будинку та земельної ділянки є відповідачі [PERSON] , якому належить 79/100 ідеальних частин у праві на будинок будинку, [PERSON] 9/100 ідеальних частин. Позивач вказує на те, що за життя [PERSON] між співвласниками склався порядок користування будинком. У заяві про зменшення позовних вимог позивач наводить відомості щодо приміщень, яким фактично користувався її батько, та, посилаючись на порушення її прав як співвласника, що полягає у відмові відповідача [PERSON] допустити до приміщень, просить усунути перешкоди\~у користуванні\~власністю шляхом\~зобов`язання [PERSON] \~передати [PERSON] ключі від замків вхідних дверей веранди будинку [ADDRESS] , не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] житловою кімнатою площею 11,2 кв.м. (1-4 на технічному паспорті), кухнею площею 8,9 кв.м. (1-3 на технічному паспорті), санвузлом площею 4,9 кв.м., верандою 8,7 кв.м.; стягнути з даного відповідача 50\~000,00 грн. моральної шкоди, що завдана протиправною поведінкою та вчиненням перешкод у користуванні майном протягом тривалого часу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. У поясненнях зауважила про незгоду з отриманням грошової компенсації, що може пропонуватись відповідачем [PERSON] , підтверджуючи відсутність намірів на проживання у спірному майні наполягала на вирішенні заявлених вимог по суті в забезпечення її прав як власника на доступ до майна. Представник позивача підтримала довірителя та викладені позовні вимоги, додала, що сума компенсації з боку [PERSON] чітко не оговорювалась. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] просила відмовити у задоволені позову, вказуючи на безпідставність заявлених вимог. На думку учасника, вимоги про зобов`язання надати ключі не відповідають способам захисту порушених прав. Звернула увагу на те, що позивач не ставить вимогу про вселення, встановлення порядку користування будинком, отже, за фактичної неможливості спільного проживання в одній кімнаті та відсутності такого наміру у позивача задоволення позову не призведе до дієвого захисту. Додала, що обставини спору не виявляють порушеного права позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що знає про обставини пропозиції з боку [PERSON] сплатити грошову компенсацію [PERSON] за частку у спільному майні. Підтвердив, що дійсно на адресу будинку надходив лист від [PERSON] з пропозицією врегулювання спору. Відповідач [PERSON] надав заяву про можливість слухання справи у його відсутності. Судом встановлено наступні обставини. Учасники по справі є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] у частках: [PERSON] 12/200, [PERSON] 12/200, [PERSON] 79/100, [PERSON] 9/100 ідеальних частин. Вказаним особам належить земельна ділянка (кадастровий номер 1810136300:07:010:0002) загальною площею 0,1 га., що розташована за відповідною адресою. [PERSON] та [PERSON] є власниками майна на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В судовому засіданні учасники визнали, що за життя [PERSON] між співвласниками будинку склався порядок користування, у фактичному користуванні [PERSON] перебували приміщення: житлова кімната площею 11,2 кв.м. (1-4 на технічному паспорті), кухня площею 8,9 кв.м. (1-3 на технічному паспорті), санвузол площею 4,9 кв.м. (1-2 на технічному паспорті), веранда 8,7 кв.м. (1-1 на технічному паспорті). На час розгляду справи користувачем таких приміщень є відповідач [PERSON] . При вирішенні виниклого між сторонами спору суд керується таким міркуванням. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На думу суду, існування у особи правомочностей як власника, за відсутності інших визначених законом підстав для обмеження прав використання майна, є безумовним підґрунтям для реалізації усього обсягу з належних власникові складових елементів, у тому числі щодо користування. В даному випадку слід звернути увагу, що власність зобов`язує, а в обов`язки власника покладається утримання майна, що йому належить (ст.ст. 319, 322 ЦК України). Слід визнати ґрунтовними твердження позивача про можливість відвідування належного їй на праві власності майна задля вивчення стану помешкання, його складових, у тому числі, не відтворених на технічному паспорті, що за своїм наслідком може впливати на визначення необхідних витрат для утримання, ремонту або на розумінні приблизної вартості належної позивачу частки та подальшої пропозиції для продажу. Суд вважає необхідним також звернути увага на тому, що складова користування, хоча і визначається перш за все властивістю самої речі, тобто ознаками її фізичних функцій, що обумовлює звичайне соціальне сприйняття, не може виключати індивідуальне особливе відтворення за суб`єктивним волевиявленням. Суд погоджується з доводами позивача, наведених у судовому засіданні, що право на відвідування батьківської оселі в розрізі емоційної потреби належить до права використання майна власником. Спосіб використання при відвідування належного позивачу майна відбувається за взаємною згодою із іншими співвласниками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки судом встановлено обставини порушення прав власника у користуванні належним йому майно, вимоги про усунення перешкод користуванні майном шляхом зобов`язання надати дублікати ключів підлягають до задоволення. Про можливість застосування такого способу захисту порушеного права власника вказав Верховний Суд у своїй постанові від 04 вересня 2020 року по справі № 718/2661/17. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода\~полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем на надано будь-яких доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди внаслідок виникнення спору щодо користування майном та доступу до нього. В судовому засіданні безпосередньо позивач визнавала відсутність наміру проживати у спірному житлі, підтвердила не бажання отримувати компенсацією за частку у праві власності на майно. Направлення листа до інших співвласників з пропозицією вирішення питання встановлення порядку користування майном не може свідчити про заподіяння моральних переживань та потребу встановлення грошового виразу у цьому. За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити позов частково, усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов`язання [PERSON] передати [PERSON] дублікати ключів від замків вхідних дверей (веранди) будинку [ADDRESS] , не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] житловою кімнатою площею 11,2 кв.м. (1-4 на технічному паспорті), кухнею площею 8,9 кв.м. (1-3 на технічному паспорті), санвузлом площею 4,9 кв.м. (1-2 на технічному паспорті), верандою 8,7 кв.м. (1-1 на технічному паспорті). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, звільнена від сплати судового збору згідно приписів Закону України «Про судовий збір» сплачений позивачем судовий збір в сумі 968,96 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial