Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя в якому просить суд: -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 166,6 кв.м, житловою площею 50,6 кв.м.; -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 166,6 кв.м, житловою площею 50,6 кв.м.; -стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 травня 1983 року [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис №99 від 21.05.1983 року. Вказані обставини засвідчуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00005067757 від 08.09.2010 року. За спільною заявою подружжя про розірвання шлюбу, 24 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №149 від 24.07.2009 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , з травня 1983 року по липень 2009 року, за їх спільні кошти було збудовано двоповерховий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок загальною площею 166,6 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., було збудовано за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці виділеній Відповідачу на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 13.09.1983 року на підставі рішення Виконкому Ради народних депутатів №322 від 30.08.1983 року, посвідченого 26.10.1983 року нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної кантори Дьяковою Л.І. та зареєстрованого у реєстрі за №2384. 19 листопада 1997 року рішенням Підгородненської міської Ради народних депутатів №114 було затверджено Акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських будівель індивідуального забудовника [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до тексту вказаного Акту, приймальною комісією було встановлено, що [PERSON] розпочав забудову в 1983 році та закінчив її в 1996 році. Згідно відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Слобожанської селищної ради» вих. №903 від 29.08.2023 року, за даними архіву КП «БТІ» станом на 31.12.2012 року, право власності [PERSON] на житловий будинок буд. [ADDRESS] , зареєстровано БТІ 27.11.1997 року за реєстровим номером №6807-36. Крім того, [PERSON] було передано у власність земельну ділянку під збудованим житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням під будівництво та обслуговування житлового будинку, будівель і споруд загальною площею 0,098 га, що засвідчується копією держакту на право приватної власності на землю серія ДП №019668 від 18.11.1997 року. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Муха С.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , з травня 1983 року по липень 2009 року, за їх спільні кошти було збудовано двоповерховий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок загальною площею 166,6 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., було збудовано за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці виділеній Відповідачу на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 13.09.1983 року на підставі рішення Виконкому Ради народних депутатів №322 від 30.08.1983 року, посвідченого 26.10.1983 року нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної кантори Дьяковою Л.І. та зареєстрованого у реєстрі за №2384. Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи. Дія актів цивільного законодавства в часі регламентована ст. 5 ЦК України, згідно якої, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом?якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. За роз`ясненнями викладеними у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», яка узгоджується із Рішенням Конституційного Суду України №1-рп/99 по справі №1-7/99 за конституційним зверненням про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів визначено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України (далі - СК України) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов?язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов?язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Тобто з урахуванням положення ч. 1 ст. 58 Конституції України закріплений принцип зворотної дії в часі закону та інших нормативно-правових актів, у випадку коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи. У зв?язку з цим порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначаються Кодексом про шлюб та сім?ю України, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими Сімейним кодексом України. За таких обставин розмір часток подружжя у майні, що є об?єктом права спільної сумісної власності, способи та порядок його поділу визначатимуться за правилами чинного СК України. Враховуючи вищевикладене, під час розгляду справи підлягають застосуванню норми Кодексу про шлюб та сім?ю України, що визначали правовий режим майна набутого під час шлюбу станом на момент його реєстрації за Відповідачем, а саме на - 27.11.1997 року. Згідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім?ю України (у редакції станом на 01.04.1996 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Outcome: approved