Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

25.10.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за двома кредитними договорами: - №479305403, отриманим позивачем у порядку відступлення права вимоги 06.03.2023 року відповідно до реєстру боржників №2 на підставі договору факторингу від 20.10.2022 року з боку фінансової установи - ТОВ «Таліон плюс», який придбав вказану вимоги у ТОВ «Манівео - швидка фінансова допомога» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року зі змінами на підставі додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року та реєстру боржників №123 від 02.03.2021 року, який і видавав кредит 20.12.2000 року - у розмірі 76498,93 грн., з яких 21999,48 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 544999,65 грн. - сума заборгованості за відсотками; - №18244-02/2021, отриманим позивачем у порядку відступлення права вимоги 11.08.2021 року відповідно до реєстру боржників №2 на підставі договору факторингу №11082021 з боку товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Інвеструм», який і видавав кредит 27.02.2021 року - у розмірі 7461,20 грн., з яких 2300,00 грн. - розмір заборгованості за основною сумою боргу та 5161,20 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2684,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що 20.12.2020 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео шкидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №479305403, відповідно до якого відповідач отримав у первісного кредитора кредит у безготівковій формі у розмірі 7200,00 грн. терміном повернення до 30.12.2020 року, який в подальшому збільшувався між сторонами на підставі додаткових угод до договору, а саме 27.12.2020 року на 3000,00 грн., 28.12.2020 року на 1200,00 грн., ще раз 28.12.2020 року на 1200,00 грн., 30.12.2020 року на 1000,00 грн., 12.01.2021 року на 1000,00 грн., другий раз 12.01.2021 року на 1000,00 грн., третій раз 12.01.2021 року на 1000,00 грн., 13.01.2021 року на 2000,00 грн., і, нарешті, 16.01.2021 року на 3200,00 грн., у зв`язку з чим станом на 16.01.2021 року відповідач мав сплатити первинному кредитору до 29.01.2021 року 21999,28 грн. - тіла кредиту та 8180,35 грн. - процентів, а загалом 30179,63 грн. Вказані вимоги були передані первинним кредитором другому кредитору ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року з урахуванням додаткової угоди між вказаними кредиторам №26 від 31.12.2020 року. Позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним договором на підставі договору факторингу №20102022 від 20.01.2022 року, укладеним з другим кредитором. На підставі реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №20102022 року від 06.03.2023 року до позивача перейшло право вимоги до відповідача на суму 76498,93 грн., з яких 21999,28 грн. - тіло кредиту та 54499,65 грн. - проценти за користування кредитом. Щодо другого договору, то позивач зазначив, що відповідач уклав з ТОВ «ФК «Інвеструм» договір про надання фінансового кредиту №18244-02/2021 від 27.02.2021 року, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кредитні кошти у розмірі 2300,00 грн. строком на 12 днів до 10.03.2021 року, які вчасно не повернув та виникла відповідна заборгованість. 11.08.2021 року між первинним кредитором ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем був укладений договір факторингу №11082021, відповідно до якого на підставі витягу з реєстру боржників №2 до позивача перейшла вимога до відповідача на суму 7461,20 грн. за вказаним договором, з яких 2300,00 грн. - тіло кредиту та 5161,20 грн. - проценти за користування кредитом. Враховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідача та відсутність з його боку жодних дій для погашення відповідної заборгованості за вказаними кредитним договорами позивач просив стягнути отримані ним суми вимоги до відповідача у судовому порядку. Ухвалою судді від 13.11.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.57). Позивач про вказану ухвалу був проінформований засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.59), а відповідач у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.60). Заяви, клопотання у справі від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 20.12.2020 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео шкидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №479305403, відповідно до якого відповідач отримав у первісного кредитора кредит у безготівковій формі у розмірі 7200,00 грн. терміном повернення до 30.12.2020 року (а.с.8-10), який в подальшому збільшувався між сторонами на підставі додаткових угод до договору, а саме 27.12.2020 року на 3000,00 грн., 28.12.2020 року на 1200,00 грн., ще раз 28.12.2020 року на 1200,00 грн., 30.12.2020 року на 1000,00 грн., 12.01.2021 року на 1000,00 грн., другий раз 12.01.2021 року на 1000,00 грн., третій раз 12.01.2021 року на 1000,00 грн., 13.01.2021 року на 2000,00 грн., і, нарешті, 16.01.2021 року на 3200,00 грн., у зв`язку з чим станом на 16.01.2021 року відповідач мав сплатити первинному кредитору до 29.01.2021 року 21999,28 грн. - тіла кредиту та 8180,35 грн. - процентів, а загалом 30179,63 грн. (а.с.11-19). Даних про передання вказаних вимог до ТОВ «Таліон плюс», зокрема підписаного акту прийому реєстру-боржників та витягу з нього стосовно відповідача матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять жодних доказів перерахування первинним кредитором відповідачеві грошових коштів у період з 20.12.2020 року до 16.01.2021 року у розмірі 21999,28 грн., тобто відсутні докази як взагалі надання вказаних коштів відповідачеві з боку первинного кредитора, так і підтверджений факт переходу вимог щодо відповідача на вказану саме позивачем суму до другого кредитора ТОВ «Таліон плюс». За таких обставин підставі для задоволення вимог позивача за кредитним договором №479305403 від 20.12.2020 року немає. Надані суду додаткова угода №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року від 31.12.2020 року, укладена між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» (а.с.20-22), яка не містить жодних посилань на перехід вимоги щодо відповідача до другого кредитора, договір факторингу між другим кредитором і позивачем №20102022 від 20.10.2022 року та реєстр боржників до нього (а.с.23-25), не можуть бути прийняті судом як належні докази, оскільки, як було зазначено вище відсутні докази на підтвердження переходу права вимоги з боку первинного кредитора до другого кредитора взагалі, не кажучи вже про її конкретний розмір, а головне відсутні докази перерахування, зокрема на картковий рахунок відповідача самих грошових коштів з боку первинного кредитора у розмірі 21999,28 грн. у період з 20.12.2020 року до 16.01.2021 року, оскільки саме надані копії договору та додаткових угод до нього не є підтвердженням факту перерахування коштів відповідачеві. Щодо другого заявленого у позовній заяві кредитного договору, а саме укладеного 27.02.2021 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» договору про надання фінансового кредиту №18244-02/2021 строком до 10.03.2021 року на суму 2300,00 грн.(а.с.31-33), який позивач набув у первинного кредитора за договором факторингу №11082021 від 11.08.2021 року з відповідним реєстром боржників №2 на суму 7461,20 грн., з яких 2300,00 грн. - сума заборгованості за основаною сумою боргу та 5161,20 грн. - сума заборгованості за відсотками, то в частині вказаного договору також відсутні докази перерахування коштів відповідачеві на його картковий або інший рахунок, а також розрахунок заборгованості відносно нарахованих процентів з боку первинного кредитора, що також, не зважаючи на наявність договору факторингу між первинним кредитором та позивачем не підтверджує сам факт укладання договору про надання фінансового кредиту, що, відповідно, унеможливлює перехід права вимоги до позивача та стягнення заборгованості. На підставі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Не надання доказів отримання відповідачем коштів з боку первинних кредиторів за обома договорами, які позивач заявив до стягнення, а також відсутність доказів переходу права вимоги щодо відповідача до другого кредитора за кредитний договір №479305403 та відсутність доказів підстав нарахування процентів за договором про надання фінансового кредиту №18244-02/2021 чітко вказують на те, що позивач не довів належними та допустими доказами своє право на стягнення з відповідача за вказаними договорами заборгованості, що є підставою для відмови позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed