Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

01.02.2024 позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16.07.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 772. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 16.07.2010 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 772. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю взаєморозуміння та поваги один до одного, спільні цілі та інтереси відсутні. Посилається, що почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення, за таких обставин, не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Зазначає, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, наразі шлюб носить формальний характер, у зв`язку з чим виникла юридична необхідність їх розлучення. Вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Вказує, що примирення між сторонами неможливе, а тому просить не надавати строк на примирення та постановити рішення про розірвання шлюбу, спорів щодо місця проживання дитина та поділ майна подружжя між ними немає. Позовну вимогу про стягнення аліментів мотивує тим, що відповідач останнім часом допомоги на утримання спільної з позивачем дитини не надавав, тому вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина у судовому порядку. З огляду на викладене, просить позов задовольнити. 01.02.2024 позовна заява надійшла до Святошинського районного суду м. Києва. 04.04.2024 справа надійшла зі Святошинського районного суду м. Києва до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. 05.04.2024 згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 08.04.2024 прийнято справу до провадження, відкрито спрощене позовне провадження в справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася. Проте до суду від позивача надійшла заява, в якій остання просить задовольнити позов у повному обсязі та слухати справу у її відсутності. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом, у судове засідання не з`явився, 03.05.2024 надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Встановлено, що сторони уклали шлюб 16.07.2010, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 772. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки порозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк на примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Сторони бажають розірвати шлюб, на розірванні шлюбу наполягають. За вказаних обставин суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї є неможливим, а тому шлюб сторін слід розірвати. Спірні питання щодо місця проживання дитини та поділу майна між сторонами на даний час відсутні. Дитина залишається проживати з позивачем. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Встановлено, що дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Вказані обставини не заперечується сторонами. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами наявні спірні питання щодо матеріального забезпечення дитини. Вбачається, що відповідач знаходиться у працездатному віці, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Доказів щодо отриманого доходу відповідачем не подано, як і не надано заперечень проти позову в частині порядку та розміру стягнення аліментів. Договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя. Крім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, а тому виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] - у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні вказаного вище розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача та вважає, що такий розмір аліментів останній може надавати на утримання дитини. Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору у розмірі 1211,20 грн за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved