Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

30 жовтня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, яким просив визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з ним за адресою : [ADDRESS] . Вимоги обгрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилась донька [PERSON] . Подружнє життя між сторонами не склалось через зловживання відповідачем спиртними напоями, сварки. Шлюб між ними розірвано. Матір не цікавиться життям дитини, веде асоціальний спосіб життя та зловживає спиртним, через що [PERSON] з 2021 року проживає окремо від мами разом з батьком. [PERSON] самоусунулась від виховання дитини, не спілкується з нею, що слугувало приводом для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїм правом подати відзив на позов, заяви чи клопотання до суду не скористалась. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 28 лютого 2024 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, розгляд справи просив здійснити у його та позивача відсутність. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання до суду не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань на адресу суду не направила. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи без її участі, а також надала суду висновок про визначення місця проживання дитини, який просила врахувати при вирішенні справи по суті. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Допитана як свідок [PERSON] повідомила суду, що є мамою відповідача у справі. Зятя - [PERSON] охарактеризувала виключно з позитивної сторони та повідомила, що регулярно спілкується та має гарні стосунки з ним. Рідну доньку останній раз бачила близько трьох років тому, оскільки має різні з нею погляди на життя та не поділяє її захоплення спиртним, розгульний спосіб життя. Свідок повідомила, що раніше, поки донька не зловживала спиртним, сімя була нормальна. Але потім [PERSON] стала сильно випивати, [PERSON] неодноразово брав кредити, сплачував за лікування дружини від цієї залежності в приватних клініках, але позитивного результату це не дало. Останні пять років [PERSON] разом з донькою проживають окремо від [PERSON] . У дитини з батьком гарні стосунки, він доглядає її, дбає про усі потреби, матеріально забезпечує. Свідок кожні вихідні приходить до онуки, регулярно спілкується з нею. [PERSON] сильно переживає відсутність мами у своєму житті і те, що [PERSON] не приходить до неї на не спілкується з донькою. Допитана як свідок [PERSON] повідомила суду, що є хрещеною мамою [PERSON] . З позивачем свідок ма гарні стосунки, а [PERSON] бачила останній раз близько року тому. До дитини свідок приходит 1-2 рази на рік, проте регулярно спілкується з нею та [PERSON] по телефону. Батьки дитини припинили жити разом ще до війни, близько трьох років тому. [PERSON] сильно зловживала спиртним і він клав її до приватних клінік, намагався допомогти подолати цю залежність. Це позитивних зрушень не давало, тому вони розійшлись і дитина лишилась проживати з батьком. Ще під час спільного проживання, відповідач лишала [PERSON] сама, уходила кудись з компаніями, не дбала про доньку та не цікавилась нею. З розмов односельчан свідку відомо, що [PERSON] і надалі вживає спиртне, проводить час в сумнівних компаніях, дебоширить, сусіди часто викликають через це поліцію. Останній раз [PERSON] бачила відповідача близько року тому. Та з самого ранку вже йшла з бутилкою горілки і казала, що це її як меншу послали в магазин. Більше свідок [PERSON] не бачила та особисто з нею не спілкувалась. До дитини в присутності свідка мати [PERSON] не навідувалась. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, допитавши свідків та надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що 14 лютого 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 12 травня 2023 року Виконавчим комітетом Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08 травня 2013 року Виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області. 11 грудня 2023 року заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судове рішення набрало законної сили 11 січня 2024 року. Судом також встановлено, що 17 серпня 2023 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі часини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з 06 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що ще до розірвання шлюбу між сторонами, їхній спільна донька [PERSON] , з 2021 року, проживає разом батьком за адресою : [ADDRESS] . Наведене підтверджується : показами допитаних в суді свідків, актом фактичного проживання, наданої 05 травня 2023 року за № 02-14-578 секретарем Пристоличної сільської ради, висновком та висновком оцінки потреб сім`ї/ особи, складеними 07 грудня 2023 року Службою у справах дітей Пристоличної сільської ради, актом обстеження умов проживання від 07 грудня 2023 року складеним Службою у справах дітей Пристоличної сільської ради. Згідно характеристики, наданої 25 травня 2023 року за підписом директора та класного керівника Щасливського ліцею Пристоличної сілької ради [PERSON] зарекомен-дувала себе старанною, дисциплінованою дівчинкою, має гарну зорову і слухову пам`ять, швидко запамятовує навчальний матеріал, думки висловлює чітко, володіє багатим словниковим запасом. Виявляє стійкий інтерес до навчання. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться відповідально, бере активну участь у житті школи і класу. [PERSON] проживає разом з татом, який сворює відповідні умови для всебічного розвитку дитини, приділяє належну увагу її вихованню, дитина завжди охайна та доглянута. Дитина забезпечена необхідними речами для навчання. Відчувається, що дитина росте і виховується у спокійній, доброзичливій атмосфері та любові. Батько підтримує постійний зв`язок із класним керівником, дослуховується до порад та виконує їх. Бать вчасно приводить та забирає дитину зі школи, відвідує батьківські збори, бере активну участь у класних та шкільних заходах, користується повагою та авторитетом серед батьківського колективу. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд, згідно ч. 2 ст. 161 СК України, не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Судом встановлено та підтверджується показами допитаних судом свідків, що позивач [PERSON] офіційно працевлаштований. Зарекомендував себе як дисциплінований, уважний і люблячий батько. В свою чергу мати дитини - [PERSON] офіційно не працевлаштована, зловживає спиртними напоями та порушує громадський порядок. Наведене підтверджується показами допитаних судом свідків та матеріалами Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за № 2206 зареєстрованих 02 травня 2023 року. Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради надала суду висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, який затверджено рішенням виконав-чого комітету Пристоличної сільської ради за № 360 від 21 грудня 2023 року, згідно якого вбачається, що служба вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з батьком, не позбавляє права відповідача, як матері, відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На переконання суду, а також з огляду на характеристику батька дитини, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до доньки, а також зважаючи на те, що [PERSON] з 2021 року проживає разом з батьком окремо від мами, - місцем проживання дитини на даний час доцільно визначити саме з батьком - [PERSON] . Враховуючи вищевикладене та з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд приходить переконання, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі та визначити місце проживання дитини разом з батьком. Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду з даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією № 9322-1580-1882-0121 від 27 жовтня 2023 року. Проте, в судовому засіданні позивач просив залишити судові витрати за ним, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved