Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить визнати останніх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , встановивши виконання рішення суду шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку. Позов мотивовано тим, що позивач зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] . Крім позивача у квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , 2006 року народження. Особовий рахунок відкрито на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] . Також у квартирі була зареєстрована [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач по справі у квартирі [ADDRESS] не проживають тривалий час, понад 3 років, їх місце знаходження та перебування позивачу невідомо. Вказана квартира є неприватизованою, тому права і обов`язки наймача жилого приміщення здійснює лише позивач [PERSON] . У підтвердження не проживання відповідачів у квартирі складений акт, складений сусідами. Позивач, як єдина особа, що зареєстрована та проживає у даному житловому приміщенні має наміри приватизувати житло. Однак, оскільки відповідачі, як зареєстровані особи у вказаному жилому приміщенні, протягом більше ніж 3 роки у квартирі не проживають, не приймають участі у здійснені своїх обов`язків щодо утримання квартири, не сплачують комунальні послуги тощо, чим перешкоджають позивачу реалізувати своє право на безоплатне отримання від держави житлового приміщення у власність. Позивачем подана заява, якою просить розглянути справу без участі позивача, вимоги позову підтримує у повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Представник позивача також підтримав позовні вимоги та не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленими судом про день, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, заяв про причини неявки або слухання справи за їх відсутністю не надали, правом надання відзиву проти позову не скористалися, у зв`язку з чим, суд зі згоди позивача, розглядає справу у відсутності відповідачів, постановляючи заочне рішення, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши висновок від 18.03.2024 №135 про недоцільність визнання неповнолітньої [PERSON] , 2006 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що на за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] померла [INFO] та 18.05.2016 знята з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. Такі обставини підтверджено копіями довідки про реєстрацію місця проживання особи, довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку, свідоцтва про смерть, відомостей ГУ ДМС у Харківській області (а.с.14-18). Далі, із наданої позивачем нотаріально посвідченої заяви приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Н. Балух, зареєстрованої у реєстрі за № 256,257 від 20.02.2024 вбачається, що [PERSON] , власник квартири [ADDRESS] та [PERSON] , власник квартири [ADDRESS] , засвідчують той факт, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , не проживає з 2014 року і по теперішній час, та [PERSON] , [INFO] , не проживає за вищевказаною адресою за моменту народження, тобто з 17.06.2006 року і по теперішній час (а.с.108). Із висновку Департаменту служб у справах дітей виконкому Харківської міської ради № 135 від 18.03.2024 вбачається про недоцільність визнання неповнолітньої [PERSON] , 2006 року народження, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою через те, що позивачем не зазначено, де буде у подальшому мешкати дитина, а тому можуть бути порушені інтереси неповнолітньої особи (а.с.122-124). Частинами 1-4 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. А також місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] більш ніж 6 місяців без поважних причин не мешкають у спірній квартирі, де зареєстровані, участі в сплаті комунальних послуг не приймають, житлом не цікавиться, ніяких повідомлень про місце фактичного проживання не надають, заяв до відповідних служб про тимчасову відсутність не вбачається, фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Відповідно до вимог ст. 71, 72 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналізуючи норми чинного цивільного законодавства, дослідивши матеріали спари та встановивши обставини за предметом позову, суд не вбачає порушень прав неповнолітньої [PERSON] , 2006 року народження, через визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у спірній квартирі. Статтею 405 ЦК України регулюється право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина друга статті 405 ЦК України). З боку відповідачів не надано жодного доказу щодо наявності поважної причини протягом тривалого часу не користуватися квартирою. Не скасована реєстрація відповідачів за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача відповідно до ст. 383 ЦК України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України) З огляду на такі обставини, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємстві, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє права осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи та інтереси. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з понесені позивачем судові витрати суд стягує на користь останнього з відповідача.

Outcome: approved