Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

14.03.2023 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. За клопотанням позивача 19 вересня 2023 року до участі у справі у якості співвідповідача було залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України. Згідно змінених позовних вимог позивач посилаючись на те, що 12 грудня 2022 року о 10 год. 20 хв. в м. Нова Одеса по вул. Центральній, [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 21101 номерний знак [NUMBER] , перед початком руху не впевнився в безпечності та виїхав з прилеглої території від магазину «Магнолія» (буд. №131 по вул. Центральній у м. Нова Одеса) та допустив зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ 110207 номерний знак [NUMBER] у наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.2.3. б тап. 10.1 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06.02.2023 року по справі №482/1413/22, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22.02.2023 року по справі №482/1413/22 виправлено описку щодо вказання в описовій частині постанови від 06.02.2023 року державний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , з яким вчинив зіткнення [PERSON] як [NUMBER] . Постанова від 06.02.2023р. відповідачем не оскаржувалась та набрала законної сили 17.02.2023 року. Постанова від 22.02.2023 року набрала законної сили 22.02.2023 року. Транспортний засіб ЗАЗ 110207 номерний знак [NUMBER] належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . На момент вищевказаної ДТП цим транспортним засобом на законних підставах керував його син [PERSON] . На момент вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів обох транспортних засобів, які стали учасниками ДТП не була застрахована, разом з тим [PERSON] вказує, що є учасником бойових дій (посвідчення серія [NUMBER] видане ,08.2016р.), а тому відповідно до п.13.1. ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належним їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторно (транспортне) страхове бюро країни (МТСБУ) у порядку, визначеному цим Законом. Згідно з висновком за Звітом №098/12-22 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, власнику автомобіля ЗАЗ 110207 реєстраційний номер [NUMBER] , складеного на замовлення позивача ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ЗАЗ 110207 реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження під час ДТП, що сталося 12.12.2022 року складає: 24693 грн. 08 коп. (двадцять чотири тисячі шістсот дев`яносто три грн. 08 коп.). Позивач вказує, що ним також були понесені додаткові витрати на експертні послуги згідно договору №098/12-22 від 22.12.2022р. в розмірі 5500 грн. 00 коп., що підтверджується актом прийому - передачі виконаних робіт №098/12-22 від 10.01.2023р. та квитанцією АТ КБ ПРИВАТБАНК №0.0.2809007663 від 10.01.2023 року про сплату вищевказаної суми за ці послуги. Посилаючись на вищевказане позивач просив суд стягнути з відповідачів завдану йому шкоду у сумі 24693,08грн., витрати на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу у сумі 5500 грн. та інші судові витрати. [PERSON] подав відзив на позов у якому просив у задоволенні позову [PERSON] до нього відмовити посилаючись на те, що він є учасником бойових дій (посвідчення серія [NUMBER] видане 04.08.2016), а тому відповідно до п.13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю і групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) у порядку, визначеному цим Законом. Представником Моторного (транспортного) страхового бюро України подано відзив на позов [PERSON] у якому він просив у задоволенні позову до МТСБУ відмовити посилаючись на наступне. Розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено певний порядок здійснення МТСБУ регламентної виплати та визначені умови, за яких у МТСБУ виникає обов`язок по їх здійсненню, а також підстави для відмови у здійсненні регламентної виплати. Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно- правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положенням ч. 2 ст. 22 Закону визначено, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. У відповідності до положень ст. 21 Закону, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим п. 1.7 ст. 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Перевіркою Централізованої бази даних МТСБУ з`ясовано, колісний транспортний засіб марки «ЗАЗ 110207» р/н [NUMBER] , що належить позивачу, в порушення вищенаведених норм права не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У зв`язку із невиконання позивачем вимог ст. 21 Закону щодо обов`язковості страхування цивільно-правової відповідальності, останній позбавив себе права на отримання відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ, оскільки на дату ДТП належний йому автомобіль не відповідав вимогам, передбаченим пунктом 1.7 ст. 1 Закону. Крім того згідно приписів вищезгаданого п. 13.1 ст. 13 Закону, обов`язковою умовою відшкодування МТСБУ збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями (завдавачем шкоди) якої є особи, віднесені до пільгової категорії громадян, є той фак, що ці особи мають особисто керувати належними їм транспортними засобами. У даному випадку, в отриманих МТСБУ матеріалах справи відсутнє належне документальне підтвердження, що [PERSON] на дату ДТП є власником колісного транспортного засобу марки «ВАЗ 21101» р/н [NUMBER] . Без підтвердження означеного, застосування положень п. 13.1 ст. 13 Закону є безпідставним. Також вказував, що у відповідності до п. 33.3 ст. 33 Закону, водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Положенням п.п. 37.1 п. 37.1 ст. 37 Закону визначено, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Відповідно до п. 19 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Законом чітко визначено, що саме страховик (МТСБУ) здійснює організацію процедури встановлення розміру шкоди та розслідування причин і обставин ДТП. Про дану подію МТСБУ стало відомо лише після залучення до участі у справі у якості співвідповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити, а справу розглядати в його відсутність. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату час та місце розгляду справи. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як видно із постанови Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06.02.2023 року по справі №482/1413/22, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за наступних обставин: 12 грудня 2022 року о 10 год. 20 хв. в м. Нова Одеса по вул. Центральній, [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 21101 номерний знак [NUMBER] , перед початком руху не впевнився в безпечності та виїхав з прилеглої території від магазину «Магнолія» (буд. №131 по вул. Центральній у м. Нова Одеса) та допустив зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ 110207 номерний знак [NUMBER] у наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.2.3. б тап. 10.1 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22.02.2023 року по справі №482/1413/22 виправлено описку щодо вказання в описовій частині постанови від 06.02.2023 року державний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , з яким вчинив зіткнення [PERSON] як [NUMBER] . Постанова від 06.02.2023р. набрала законної сили 17.02.2023 року. Постанова від 22.02.2023 року набрала законної сили 22.02.2023 року. Частиною 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 26.01.2016 р., автомобіль «ЗАЗ 110207» номерний знак [NUMBER] , належить позивачу Із протоколу про адміністративне правопорушення який розглядався у справі №482/1413/22 та схеми місця ДТП яка складалася 12.12.2022 року видно, що учасниками ДТП були [PERSON] який керував транспортним засобом «ЗАЗ 110207» р/н [NUMBER] належним на праві власності позивачу, а також [PERSON] який керував транспортним засобом ВАЗ 21101 номерний знак [NUMBER] який належить на праві власності [PERSON] . Обидва транспортні засоби не були забезпеченими відповідно до договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підтвердження розміру заявлених вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди позивач посилається на Звіт №098/12-22 від 22.12.2022 р. про оцінку вартості (розміру) збитків, здійсненого за Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.1 1.2003 р. №142/5/2092 (оригінал висновку у позивача), яким встановлено: ринкова вартість автомобіля «ЗАЗ 110207» номерний знак [NUMBER] на момент пошкодження становить 41902,50 грн.; вартість відновлюваного ремонту автомобіля «ЗАЗ 110207» номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження під час ДТП, що сталося 12.12.2022 року становить 28612,98 грн.; вартість відновлюваного ремонту автомобіля «ЗАЗ 110207» номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження під час ДТП, що сталося 12.12.2022 року з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, що підтлягають заміні становить 24693,08 грн. вартість (розмір) матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля становить 24693,08 грн. Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону № 961-IV для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Як зазначено у п. 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Згідно з п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ. Відповідно до п. 1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Згідно з п. 4.3 Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової авто товарознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092. При цьому оцінювач зазначив, що оцінка проведена на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні», він діяв неупереджено та об`єктивно, обмежень до виконання оцінки та зацікавленості у результатах оцінки він не мав. У своєму звіті суб`єкт оціночної діяльності виходив з того, що: матеріальні збитки, означають знецінення речі унаслідок її пошкодження та включають витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення речі (відшкодування збитків); відновлюваний ремонт, це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого транспортного засобу, а матеріальний збиток це з технічної точки зору вартісне значення реальних витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження колісного транспортного засобу з урахуванням його фізичного зносу. Ураховуючи викладене, звіт про оцінку колісного транспортного засобу №№098/12-22 від 22.12.2022 р. є належним доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди. Як вже встановлено судом, на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби, якими керували учасники ДТП, не були забезпеченими відповідно до договорі (полісів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання. Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди. Статтею 1187 ЦК України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з 4.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ІІК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Вирішуючи питання щодо наявності підстав стягнення шкоди з МТСБУ, суд виходить із наступного. Розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) визначено порядок здійснення МТСБУ регламентної виплати та визначені умови, за яких у МТСБУ виникає обов`язок по їх здійсненню, а також підстави для відмови у здійсненні регламентної виплати. Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно- правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положенням ч. 2 ст. 22 Закону визначено, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. У відповідності до положень ст. 21 Закону, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим п. 1.7 ст. 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Як встановлено судом колісний транспортний засіб марки «ЗАЗ 110207» р/н [NUMBER] , що належить позивачу, в порушення вищенаведених норм права не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У зв`язку із невиконання позивачем вимог ст. 21 Закону щодо обов`язковості страхування цивільно-правової відповідальності, останній позбавив себе права на отримання відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ, оскільки на дату ДТП належний йому автомобіль не відповідав вимогам, передбаченим пунктом 1.7 ст. 1 Закону. Вищевказане є підставою для відмови у задоволенні позову до МТСБУ. Крім вищевказаного, підставою для відмови у задоволенні позову до МТСБУ є і те, що згідно приписів п. 13.1 ст. 13 Закону, обов`язковою умовою відшкодування МТСБУ збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями (завдавачем шкоди) якої є особи, віднесені до пільгової категорії громадян, є той факт, що ці особи мають особисто керувати належними їм транспортними засобами. У даному випадку, зі досліджених судом доказів видно, що [PERSON] хоча і є особою віднесеною до пільгової категорії (учасник бойових дій) однак на час вчинення ДТП не був власником колісного транспортного засобу марки «ВАЗ 21101» р/н [NUMBER] , керуючи яким порушив правила дорожнього руху у наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження і було завдано матеріальної шкоди. Суд звертає увагу, що вищенаведені підстави як разом, так і кожна окремо тягнуть за собою не можливість покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди на МТСБУ, та є підставою для покладення такого обов`язку на [PERSON] . Щодо посилань представника МТСБУ на порушення учасниками ДТП порядку звернення до МТСБУ після настання страхового випадку і посилань на п. 19 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд вважає що вони на увагу не заслуговують. Так Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 р у справі №465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначає, що визначений Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Отже, для задоволення в межах цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення правопорушення, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим. Враховуючи вищевикладені висновки, з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню матеріальні збитки спричиненні пошкодженням транспортного засобу у сумі 24693,08грн. Також суд звертає увагу, що додаткові витрати у сумі 5500 грн. на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу які підтверджуються актом прийому - передачі виконаних робіт №098/12-22 від 10.01.2023р. та квитанцією АТ КБ ПРИВАТБАНК №0.0.2809007663 від 10.01.2023 року , та які позивач включив до позовних вимог і ціни позову відповідно, є судовими витратами у розумінні ст. 133, 139 ЦПК України та підлягають розподілу у порядку ст. 141 ЦПК України ( у разі задоволення позову покладаються на відповідача). Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Позивачем понесено судові витрати на сплату судового збору у сумі ?1073,60 грн., витрати на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу у сумі 5500 грн., які підтвердженні належними доказами і підлягають стягненню з [PERSON] ..

Outcome: partial