Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до офісу Генерального прокурора, Харківської обласної прокуратури (прокуратура Харківської області), Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахункудержавної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодуванняшкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, абосуду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь [PERSON] 3 000\~000,00 грн.(три мільйони грн.) Позиція сторони, що звертається до суду за захистом свої прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив про таке. 23.08.2017 слідчим в особливо важливих справах слідчого управління прокуратури Харківської області Осадчим О.В. були внесені відомості до ЄРДР за №42016220000000813 відносно [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.369 КК України. Посилаючись на ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України вказує, що термін незаконних дій прокуратури Харківської області починається з 23.08.2017 і закінчується 20.06.2022, тобто коли була ухвалена постанова колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду . Окрім того, прокуратура Харківської області зловживаючи своїми процесуальними правами безпідставно затягувала розгляд кримінального провадження у суді. Так, спочатку кримінальне провадження було скеровано до Червонозаводського районного суду м. Харкова, потім через дев`ять місяців, за клопотанням прокурора кримінальне провадження було передано для розгляду до Чугуївського районного суду Харківської області не зважаючи на той факт, що позивач на той час був начальником Чугуївського районного відділу Національної поліції України. 21.11.2017 кримінальне провадження №42016220000000813 було направлено для розгляду до суду. 22 січня 2021 року Балаклійський районний суд Харківської області постановив вирок, яким визнав [PERSON] невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 369 КК України, [PERSON] був виправданий за п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене саме ним. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.11.2021, вирок Балаклійського районного суду Харківської області був залишений без змін. Не погодившись з вироком суду першої інстанції, та ухвалою апеляційногосуду, прокуратурою Харківської області було подано касаційну скаргу на вказанівище судові рішення. 20 червня 2022 року постановою колегії суддів Касаційного кримінальногосуду у складі Верховного Суду, вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 22.01.2021, та ухвала апеляційного суду Харківської області від 02.11.2021, були залишені без змін. Враховуючи висновки викладені у вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 22.01.2021, ухвалі апеляційного суду Харківськоїобласті від 02.11.2021 та постанові колегії суддів Касаційного Кримінального суду у складі Верховного Суду від 20.06.2022, позивач вважає, що його незаконно було притягнуто до кримінальної відповідальності. Позивач зазначає, що у зв`язку з незаконними діями відносно нього з боку прокуратури Харківської області, йому була завдана моральна шкода. На протязі трьох з половиною років він змушений був доводити свою невинність. Спочатку це було під час досудового розслідування , де його намагались відсторонити від виконання обов`язків начальника Чугуївського районного відділу національної поліції, та обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, потім справу передавали з Червонозаводського районного суду до Чугуївського районного суду, потім до Балаклійського районного суду. Наявність відносно нього кримінального провадження не додавало йому авторитету і поваги як з боку підлеглих так і з боку керівництва, адже він на протязі цих років працював начальником Чугуївського, а потім Вовчанського районних відділів національної поліції, а згодом його призначили заступником начальника КЦ ГУНП у Харківській обл. Крім того, позивач вказує, що оскільки за вислугою років і наявності високих показників в роботі він був атестований на заступника начальника обласного управління національної поліції і знаходився в резерві, його призначення відкладалось до вирішення по суті питання з кримінальним провадженням. Таким чином, позивач не мав можливості реалізувати свої бажання по службовому зростанню. Також з цього приводу він нервував та переносив постійні моральні страждання, що переносилось на взаємовідносини у його сім`ї. Позивач став замикатися в собі, оскільки думав постійно про кримінальне провадження стосовно нього, внаслідок чого приділяв менше уваги дітям, дружині, через що стосунки з дружиною зіпсувалися остаточно, в результаті чого шлюб було розірвано. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди становить 3\~000\~000,00 грн. Рух справи. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.05.2023 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовче судове засідання у порядку загального позовного провадження. 16.06.2023 від представника відповідача за довіреністю Харківської обласної прокуратури К. Крупської надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про безпідставність позовних вимог позивача, а тому вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 28.09.2017 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні №42016220000000813 від 07.09.2016. Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22.01.2021, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.11.2021 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КІІК України виправдано та недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Таким чином, [PERSON] з 28.09.2017 по 02.11.2021 перебував під слідством та судом. За умови доведеності спричинення позивачу моральних страждань в якості розрахункової величини необхідно застосовувати саме 6 700 гривень. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди мас бути не більш аніж достатнім, для розумною задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Так, позивач має довести не лише факт реабілітації, а наявність у зв`язку з ним моральної шкоди та її розмір.До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру. Обласна прокуратура не погоджується з позицією позивача щодо обчислення строків його перебування під кримінальним переслідуванням та судом з 23.08.2017 по 20.06.2022 з наступних підстав. Відомості у кримінальному провадженні № 42016220000000813 внесені до ЄРДР 07.09.2016 за ст. 348 КК України за фактом посягання на життя працівника правоохоронного органу. Під час проведення досудового розслідування отримано інформацію про надання одним з керівників відділу поліції неправомірної вигоди службовій особі ГУНП, за невжиття заходів адміністративного впливу стосовно нього. За вказаним фактом внесені відомості до ЄРДР №42017220000000930 від 23.08.2017 за ч. 3 ст. 369 КК України. Також внесені відомості до ЄРДР №42017220000000931 від 23.08.2017 за фактом отримання службовою особою ГУНП неправомірної вигоди за невжиття заходів адміністративного впливу стосовно одного з керівників поліції за ч. 3 ст. 368 КК України. Постановами прокурора від 21.09.2017 кримінальні провадження №42017220000000930, №42017220000000931, №42016220000000813 об`єднані під загальним №42016220000000813. Постановою слідчою від 22.09.2017 кримінальне провадження №42016220000000813 в частині розслідування кримінальною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ст. 348 КК України закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України та продовжено досудове розслідування кримінальною провадження №42016220000000813 за ч. 3. ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України, в якому 28.09.2017 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України. Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22.01.2021 яким [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченою ч. 3 ст. 369 КК України. Ухвалою Харківською апеляційною суду від 02.11.2021, яка набула чинності в момент її проголошення, вирок залишено незмінним. Таким чином, у разі доведеності позивачем заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, розмірвідшкодування підлягає розрахунку враховуючи строк перебування позивача слідством та судом, а саме з 28.09.2017 по 02.11.2021. 19.06.2023 від представника відповідача за довіреністю Державної казначейської служби України В. Пузікова надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про безпідставність позовних вимог позивача, а тому вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Держава бере участь у справі як відповідач через органи державної влади, діями якогозавдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорівКазначейства не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Казначейство не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Зазначене підтверджується постановою ВС від 27.11.2019 по справі №242/4741/16-ц. Відповідно до п.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних кошті в, згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 №845 (далі-Порядок). Отже, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державногобюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення такихвідомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Водночас, відповідно до частини другої статті 2 ЦК України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Так, згідно з частиною другою статті 176 ЦК України, юридичні особи, створенідержавою,\~Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Оскільки Казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ними не вступало, тому не може нести відповідальність за можливу шкоду, заподіяну позивачеві стверджуваними незаконними діями органів досудового слідства. 19.06.2023 від представника відповідача за довіреністю Офісу Генерального прокурора С. Васківнюка надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про безпідставність позовних вимог позивача, а тому вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. До ЄРДР 07.09.2016 внесено відомості у кримінальному провадженні № 42016220000000813 внесені за ст. 348 КК України за фактом посягання на життя працівника правоохоронного органу. Під час\~проведення досудового\~розслідування отримано\~інформацію про\~надання одним\~з керівників\~відділу поліції\~в області\~неправомірної вигодислужбовій особі ГУНП в області, за невжиття заходів адміністративного впливу стосовно нього. За вказаним фактом внесені відомості до ЄРДР №42017220000000930 від 23.08.2017 за ч. 3 ст. 369 КК України. Також внесені відомості до ЄРДР №42017220000000931 від 23.08.2017 за фактом отримання службовою особою ГУ НП в області неправомірної вигоди за невжиття заходів адміністративного впливу стосовно одного з керівників поліції з області за ч. 3 ст. 368 КК України. Постановами прокурора від 21.09.2017 кримінальні провадження №42017220000000930, №42017220000000931 та №42016220000000813 об`єднані під загальним №42016220000000813. Постановою слідчого від 22.09.2017 кримінальне провадження №42016220000000813 в частині розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ст. 348 КК України закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України та продовжено досудове розслідування кримінального провадження № 42016220000000813 за ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України. [PERSON] 28.09.2017 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України та 22.11.2017 у порядку ст. 253 КПК України повідомлено про проведення НСРД стосовно нього. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.11.2017 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання [PERSON] запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та обрано запобіжний захід у вигляді особисте зобов`язання. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.11.2017 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про відсторонення [PERSON] від посади начальника Чугуївського відділу поліції ГУНП в Харківській області. Повідомлення про підозру [PERSON] за ч. 3 ст. 368 КК України, [PERSON] за ч. 3 ст. 369 КК України 28.09.2017 погоджено прокурором прокуратури Харківської області. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42016220000000813 від 07.09.2016 за обвинуваченням [PERSON] зач. 3 ст. 368 КК України, [PERSON] за ч. 3 ст. 369 КК України затверджено 27.11.2017 прокурором прокуратури Харківської області та направлено до Червонозаводського районного суду м. Харкова. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.08.2018 подання Червонозаводського районного суду м. Харкова задоволено та кримінальне провадження направлено для розгляду за місцем вчинення кримінальних правопорушень до Чугуївського міського суду Харківської області. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.01.2019 подання Чугуївського міського суду Харківської області задоволено та кримінальне провадження передано на розгляд до Балаклійського районного суду Харківської області. Публічне обвинувачення у кримінальному провадженні підтримували прокурор відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури області, прокурор Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури. Підставою для повідомлення 28.09.2017 [PERSON] підозри про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, стала сукупність зібраних у справі доказів. Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22.01.2021 [PERSON] , [INFO] , який на час інкримінованих подій обіймав посаду начальника Чугуївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 369 КК України, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдано за недоведеністю факту вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Цим же вироком, [PERSON] , [INFO] , який на час інкримінованих подій обіймав посаду заступника начальника відділу Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Харківській області, визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдано за недоведеністю факту вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 02.11.2021 апеляційну скаргу прокурора [PERSON] , який приймав участь у судовому розгляді судом першої інстанції, залишено без задоволення, а вказаний вирок - без змін. Постановою Верховного Суду від 20.06.2022 відмовлено у задоволенні касаційної скарги прокурора, судове рішення апеляційної інстанції залишене без змін. Відповідно до п. 14 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, [PERSON] перебував під слідством і судом з 28.09.2017 по 20.06.2022, а саме від часу повідомлення про підозру по день постановления постанови Верховного Суду. Нормативною основою для відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, є ст. 1176 ЦК України. Офіс Генерального прокурора не є належним відповідачем у справі виходячи з такого. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч. 1 ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної владну межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (ч. 4 ст. 58 ЦПК України). За змістом ч. 2 ст. 51 ЦПК України відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. З аналізу викладених положень вбачається, що у цивільному судочинстві при розгляді справи про стягнення шкоди, завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, держава бере участь у справі як сторона (відповідач) через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Зазвичай, таким органом є орган, діями якого завдано шкоду. Викладене узгоджується і з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц. Разом із тим, прокурори Генеральної прокуратури України, Офісу Генерального прокурора процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 42016220000000813 від 23.08.2017 не здійснювали, публічне обвинувачення не підтримували, процесуальні рішення у зазначеному кримінальному провадженні не приймали. Ухвалою Червонозаводського районного суду від 23 червня 2023 року призначено по цивільній справі за позовом [PERSON] судову психологічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для [PERSON] ? Якщо так, то чи завдані [PERSON] страждання (моральна шкода)? Якщо [PERSON] завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання? 29 лютого 2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта №21198 від 23.02.2024 за результатами проведення судової психологічної експертизи за матеріалами по цивільній справі №646/1924/23. Згідно висновку експерта, ситуація, що досліджується за справою, була для [PERSON] психотравмувальною та такою, що здійснила негативний вплив на його емоційний і моральний стан, обумовила виникнення змін у його житті, призвела до порушення звичного стереотипу його життєдіяльності та ускладнень у збереженні психологічного комфорту, що зумовило виникнення у [PERSON] душевних (моральних) страждань. [PERSON] за умов ситуації, що досліджується за справою, були спричинені страждання (моральна шкода). Можливий (орієнтовний) розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) [PERSON] складає 180 МЗП (мінімальних заробітних плат). Ухвалою Червонозаводського\~районного суду\~від 29\~лютого 2024\~рокупровадження у справі за позовом [PERSON] відновлено та призначено справу до розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні. 20.03.2024 позивачем уточнено позовні вимоги, та зменшено їх в частині суми стягнення, а саме: позивач просив стягнути з відповідачів, у зв`язку з проведенням судової психологічної експертизи №21198 від 23.02.2024, 180 МЗП, що становить 1\~440\~000, 00 грн. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.04.2024 року призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні. Висновки суду. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що\~28.09.2017 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні № 42016220000000813 від 07.09.2016. Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22.01.2021 [PERSON] , [INFO] , який на час інкримінованих подій обіймав посаду начальника Чугуївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 369 КК України, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдано за недоведеністю факту вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 02.11.2021 апеляційну скаргу прокурора [PERSON] , який приймав участь у судовому розгляді судом першої інстанції, залишено без задоволення, а вказаний вирок без змін. Постановою Верховного Суду від 20.06.2022 відмовлено у задоволенні касаційної скарги прокурора, судове рішення апеляційної інстанції залишене без змін. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 березня 2023 року у справі № 308/12810/21 (провадження № 61-635св23) зазначив, що строк розгляду справи судом касаційної інстанції не входить у період перебування особи під слідством і судом, оскільки вважається, що особа перебуває під слідством і судом до набрання виправдувальним вироком законної сили. Тобто за умови його оскарження в апеляційному порядку та залишення вироку без змін він набирає законної сили з моменту проголошення апеляційним судом відповідного судового рішення. З моменту набрання виправдувальним вироком законної сили позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування відносно нього завершеним. Таким чином, [PERSON] з 28.09.2017 по 02.11.2021 (з моменту повідомлення про підозру до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції) перебував під слідством та судом 49 місяців 5 днів. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Усі наведені вище випадки є самостійними підставами відшкодування моральної шкоди. Отже, за кожну з незаконних процесуальних дій органів досудового слідства та прокуратури, суду особа може вимагати відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Згідно з ч. 2, 3 ст. 13 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15, від 24 квітня 2017 року в справі № 6-2885цс16, від 22 червня 2017 року в справі №6-501цс17. Відповідно до частини другої\~статті 48 ЦПК України\~позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а такождержава. Згідно висновків ВП ВС від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16-ц вбачається: Тлумачення частини другої\~статті 30 ЦПК України\~(нині ч.2\~ст.48 ЦПК) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є державаяк учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. За змістом ч. 2 ст. 51 ЦПК України відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. З аналізу викладених положень вбачається, що у цивільному судочинстві при розгляді справи про стягнення шкоди, завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, держава бере участь у справі як сторона (відповідач) через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Зазвичай, таким органом є орган, діями якого завдано шкоду. Викладене узгоджується і з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц. Разом із тим, прокурори Генеральної прокуратури України, Офісу Генерального прокурора процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 42016220000000813 від 23.08.2017 не здійснювали, публічне обвинувачення не підтримували, процесуальні рішення у зазначеному кримінальному провадженні не приймали. Оскільки позивач вказує на незаконне його притягнення до кримінальної відповідальності саме\~органами, зокрема Харківською обласною прокуратурою, то виходячи з матеріалів кримінальної справи та встановлених судом обставин, суд вважає саме їх належними відповідачами. Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)). Частинами п`ятою, шостою статті 4 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Позивачем доведено, що він зазнав незаконного втручання у своє особисте життя, переніс тяжкі емоційні хвилювання та стрес через дії органу досудового розслідування. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності порушило його нормальні сімейні зв`язки, спричинило йому тяжкі душевні страждання та вимагали від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя. Органом досудового слідства були створені процесуальні перешкоди для реалізації прав та свобод позивача. Таким чином, позивач без відповідної правової підстави більше 49 місяців перебував під кримінальним переслідуванням. Суд вважає обґрунтованим та доведеним той факт, що у зв`язку з кримінальним переслідуванням з боку правоохоронних органів, яке в подальшому під час судового розгляду було вирішено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України та виправдано [PERSON] за недоведеністю факту вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, останній зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу та завдав йому значних страждань. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги представлені позивачем численні докази з цього приводу, що містяться в матеріалах кримінальних справ, які були дослідженні під час судового розгляду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, потрібних для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 29 травня 2023 року у справі № 336/5109/19 (провадження № 61-3051св23), від 15 серпня 2023 року у справі № 569/20230/21 (провадження № 61-4640св23). Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати на час\~розгляду справи становить 8\~000,00 гривень. Внаслідок заподіяння позивачеві моральної шкоди, завданої незаконними притягненням до кримінальної відповідальності, пред`явленням обвинувачення, визнанням підозрюваним та обвинуваченим, застосуванням запобіжного заходу у особистого зобов`язання та покладанням пов`язаних з ним обмежень свободи, вільного пересування, обрання місця проживання, тобто перебуванням під слідством, його мінімальний розмір за 49\~місяців 5\~днів повинен розраховуватися відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, тобто на 30.04.2024, в сумі 8000\~грн за\~кожен місяць\~перебування під\~слідством та\~судом,\~та визначається\~судом у\~розмірі\~393\~290\~грн. 32 коп., тобто ( 8000 х 49+(8000:31х5) де 31 - кількість днів місяця, 49 - кількість місяців перебування під слідством та судом 5 - кількість днів перебування під слідством та судом, 8000,00 - розмір мінімальної заробітної плати на момент відшкодування. Крім того, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 14 вересня 2022 року у справі №415/1009/21 (провадження № 61-18055св21), від 07 грудня 2022 року у справі №461/9982/19 (провадження № 61-4162св22) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку». У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 757/45290/21-ц (провадження № 61-11090св22). Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави.

Outcome: partial