Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Ніколенко К. В. звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без супроводу та згоди батька. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та вони є батьками двох доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір`ю [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох доньок в твердій грошовій сумі в розмірі 1750 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач повідомляє, що окрім сплати аліментів відповідач іншої участі у житті дітей не бере, він фактично самоусунувся від їхнього виховання. Після введення в Україні воєнного стану 24 лютого 2022 року до Правил перетинання державного кордону України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, було внесено зміни, відповідно до яких виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним із батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкодонна служба дозволить перетин державного кордону. Тому [PERSON] 06 березня 2022 року покинила територію України та разом з двома доньками виїхала до Королівства Нідерланди, де вони отримали тимчасовий захист. Зважаючи на прохолодний та дощовий клімат у Королівстві Нідерланди, молодша дочка [PERSON] почала часто хворіти. Крім того, [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи, в зв`язку з чим потребує діагностики та лікування, яке в Нідерландах дороговартісне. Тому, для покращення фізичного та морального стану дочки [PERSON] у травні 2024 року позивач має можливість вивезти її на лікування та тимчасового проживання у безпечних умовах до Сполучених Штатів Америки, де мешкає рідний брат позивача, який готовий забезпечити належний рівень життя позивача та її дітей, адже має власне житло, державне медичне страхування, достатній рівень заробітку. Позивач не може отримати нотаріально посвідчений дозвіл відповідача на виїзд молодшої дочки [PERSON] до США, оскільки вони не спілкуються, не мають спільних родичів та знайомих, позивачу невідомі засоби зв`язку з ним. Разом з тим, 06 березня 2024 року, діючи в інтересах позивача, адвокат Ніколенко К. В. надіслала на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача лист з проханням надати нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд за межі України його доньки [PERSON] , [INFO], у супроводі матері для лікування та тимчасового проживання до США на 7 років. Однак, відповіді на цей лист позивач не отримала. Наведене зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом. На підставі наведеного позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітній [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] , а саме: до Сполучених Штатів Америки, терміном на 7 років, починаючи з 01 травня 2024 року по 30 квітня 2031 року. Ухвалою судді від 18 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 08 квітня 2024 року від представника відповідача адвоката Пащука В. С. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача зазначає, що позивач не зверталась до відповідача з приводу отримання дозволу на виїзд дитини за кордон. [PERSON] не заперечує щодо виїзду його молодшої дочки [PERSON] до США, а тому позовні вимоги визнає. Однак відповідач вважає безпідставним стягнення з нього судових витрат, адже він не спричиняв своїми діями чи бездіяльністю потреби позивача звернення до суду. Крім того, відповідач заперечує обґрунтування позовної заяви щодо того, що він самоусунувся від виховання дітей, адже він з врахуванням існуючих обставин завжди цікавиться життям дітей, старша дочка [PERSON] наразі навчається в Україні та перебуває на утриманні відповідача. Таким чином, відповідач не заперечує щодо задоволення позову. Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Ніколенко К. В., беручи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала з підстав, які наведені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи те, що відповідач скористався правом на відзив, пояснив свою позицію у спірних правовідносинах, суд не вбачає перешкод для розгляду справи без участі відповідача. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що сторони - [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вид. Виконавчим комітетом Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області (а. с. 15). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 17-18). Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1750 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а. с. 19-22). Установлено, що неповнолітня дитина сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). Пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Ухвалюючи рішення у цій справі, суд ураховує визнання позову відповідачем та вважає, що надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітній дочці сторін не суперечить законним правам і інтересам дитини. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Суд відхиляє аргументи відзиву відповідача щодо розподілу судових витрат та зазначає, що документально підтвердженими витратами позивача у цій справі є сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. Відповідач хоч і не заперечував щодо задоволення позову, однак його відзив на позовну заяву не може свідчити про повне визнання позову. Крім того, суд ураховує, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача повідомляє, що [PERSON] перебуває за кордоном. Наведена обставина об`єктивно унеможливлює отримання позивачем нотаріально посвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за межі України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Здійснюючи розподіл судового збору за результатами розгляду справи, враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1211,20 гривень судового збору. Інших документально підтверджених понесених сторонами судових витрат матеріали справи не містять.

Outcome: approved