Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок в [ADDRESS] , який складається з літ.А - житловий будинок, житловою площею 40,5 кв.м., загальною площею 49,4 кв.м., господарських будівель: літ.Г1 - літня кухня, літ.Д - навіс, літ.Е - сарай, літ.Ж - вбиральня, 1-4, І надвірні споруди, у тому числі на 1/2 частину в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та на 1/2 частину належної на праві власності. В позові позивачка посилається на те, що [INFO] помер її чоловік. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на 1/2 частку вказаного майно. Зазначає, що після смерті чоловіка вона спадщину прийняла, оскільки проживала зі спадкодавцем та була зареєстрована за однією адресою. Враховуючи те, що позивачка не може реалізувати свої законні права на спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно, вона не має іншої можливості захистити свої законні права та інтереси, а ніж звернення до суду з відповідною позовною заявою. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представники відповідача в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] та копією свідоцтва про укладення шлюбу. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів спадкової справи №17/2020 спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] також донька померлого та позивачки [PERSON] , яка відмовилася від спадщини, подавши відповідну заяву від 04.02.2020. Позивачка [PERSON] після смерті чоловіка спадщину прийняла, оскільки проживала зі спадкодавцем та була зареєстрована за однією адресою. Відповідно до технічного паспорту житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з літ.А - житловий будинок, житловою площею 40,5 кв.м., загальною площею 49,4 кв.м., господарських будівель: літ.Г1 - літня кухня, літ.Д - навіс, літ.Е - сарай, літ.Ж - вбиральня, 1-4, І надвірні споруди.Рік побудови - 1986. КП КМР «БТІ» надала довідку від 20.03.2024 №242 відносно того, що право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано. Інша 1/2 частка вказаного житлового будинку належить позивачці як співвласнику у спільному майні подружжя. Рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області №226 від 21.11.1985 [PERSON] , який помер [INFO] , та позивачці [PERSON] , було відведено земельну ділянку площею 436 кв.м для будівництва житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджено також довідкою за №121 від 31.01.1986 та зобов`язанням від 20.12.1986. Також, виконкомом Кілійської міської ради було надано дозвіл від 26.02.1989 на виконання будівельних робіт на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що позивачу нотаріусом було роз`яснено та відмовлено у здійснені права на спадкування, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та за вирішенням даного питання необхідно звернутися до суду. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Слід зазначити, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Оцінюючи підстави виникнення права власності на новостворене майно суд враховує, що правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належать обставини щодо часу будівництва будинку садибного типу з господарськими спорудами. З технічного паспорту на спірний будинок чітко встановлено, що роком побудови житлового будинку є 1986 рік. Таким чином, у судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивачка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка, яка в свою чергу спадщину прийняла, позивачці також належать частка у спільному майні подружжя, а саме 1/2 частка спірного житлового будинку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved