Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування заяви зазначив, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, розташована на території Вільницької сільської ради. Державний акт на право приватної власності на землю серія ПЛ № 001908, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №186, 23 березня 1999 року, земельна ділянка площею 0,41 га, але в даному Державному акті допущено помилку в написанні прізвища, а саме записано "Самандрось" замість "Самондрось". Відповідно до свідоцтва про народження, паспорта громадянина України, картки фізичної особи платника податків та посвідчення інваліда ІІ групи прізвище заявника вірно "Самондрось". Заявник звернувся до Скороходівської селищної ради щодо виправлення вищевказаної помилки, але йому було надано відповідь про неможливість виправлення чи видачі нового Державного акту, у зв`язку з чим заявник звернувся до суду для захисту своїх прав. Заявник в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності у зв`язку зі станом здоров`я, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у суду матеріалів, не заперечує щодо задоволення вимог заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги заявника законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Судом встановлено, що 23.03.1999 року Вільницька сільська Рада народних депутатів видала заявнику [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю серія IІІ-ПЛ №001908, у підтвердження його права власності на земельну ділянку площею 0,41 га, що розташована на території с. Вільниця Вільницької сільської ради, в якому його прізвище замість " [PERSON] " помилково зазначено як " [PERSON] ". Згідно з п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності з п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правовими позиціями Верховного суду щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документі, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що у судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Державний акт на землю\~- це документ, виданий уповноваженим державним органом, що підтверджує право власності або право користування громадянина чи юридичної особи на земельну ділянку. Державний акт на землю містить інформацію про: власника земельної ділянки; підстави набуття права власності (права користування) на земельну ділянку; місце розташування, площу земельної ділянки; опис суміжних землекористувачів; обмеження та обтяження у використанні ділянки. Форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року № 449, яка втратила чинність на підставі\~Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 р. № 404 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів". З 1 січня 2013 року, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі Закон № 3613) державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються. З 01.01.2013 р. земельні ділянки як об`єкти права реєструються в Державному земельному кадастрі (далі ДЗК), а права на них (власності, користування тощо) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстрація прав щодо земельної ділянки можлива лише за умови, що таку ділянку зареєстровано в ДЗК. На сьогодні, основним законом, що встановлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є Закон України «Про Державний земельний кадастр». Відповідно до частини дев`ятої статті 21 Закону № 3613 відомості про речові права на земельні ділянки, що виникли до 1 січня 2013 року, вносяться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до ДЗК із Державного реєстру земель та документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів. Відомості про розподіл земель за формами власності і видами речових прав вносяться до ДЗК відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Введення в дію бази Державного земельного кадастру дозволило присвоїти кожній, внесеній до кадастру, земельній ділянці окремий унікальний кадастровий номер. Кожний кадастровий номер складається з 19 цифр, розділених двокрапками та містить інформацію про код регіону, кадастрової зони, кварталу та номер конкретної земельної ділянки. Виправлення орфографічних помилок відбувалось до 2013 року шляхом видачі нових державних актів замість тих, що містять помилки. Проте з 2013 року державні акти не видаються, а, отже, отримати новий акт замість того, в якому міститься помилка, неможливо. Крім того, слід звернути увагу на те, що за весь період видачі державних актів на право власності та на право постійного користування землею Інструкцією по їх заповненню заборонялося робити виправлення або помарки. Отже, в раніше виданих державних актах на право власності на земельну ділянку чи право постійного користування земельною ділянкою жодних виправлень робити не можна, оскільки його можна визнати зіпсованим. Міністерством юстиції для нотаріусів надавалось роз`яснення щодо роботи з документами, які містять помилку у прізвищі, імені чи по батькові, яка виникла у правовстановлюючих документах при перекладі та написанні прізвищ російською та українською мовами. У цьому випадку нотаріус, за наявності витягу з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки, може зареєструвати право власності на неї в Державному реєстрі прав з виправленням цієї помилки. У разі, коли в документах, на підставі яких відповідним державним органам було видано правовстановлюючий документ, також наявна помилка, встановити належність правовстановлюючих документів можливо лише у судовому порядку. В ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт належності правовстановлюючого документа, зазначений факт підтверджується належними у справі доказами, дослідженими судом, що узгоджуються між собою та з іншими матеріалами цивільної справи. Суд встановив, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа для заявника має юридичне значення, оскільки через розбіжність у написанні його прізвища на теперішній час не може скористатися своїми особистими майновими та немайновими правами, вільно розпоряджатися власним майном. За таких обставин, оскільки факт належності вищевказаного правовстановлюючого документу підтверджується наявними у справі письмовими доказами, а доказів, що свідчили б про протилежне у суду немає і з урахуванням того, що даний факт має для заявника юридичне значення, оскільки необхідний йому для вільного розпорядження власним майном, та встановити його іншим шляхом, ніж судовим неможливо, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved