Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

22.11.2023 року позивач в особі свого представника за ордером адвоката Столітнього Михайла Миколайовича засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4522322 від 26.07.2021 року, укладеним між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», на суму 45051,78 грн., з яких 10100,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22644,20 грн. - заборгованість за процентами, а також 10379,91 грн. - інфляційні витрати за період з 01.12.2021 року до 30.06.2023 року та 1926,97 грн. - 3% річних у порядку ч.2 ст.625 ЦК України за період з 22.11.2021 року до 08.11.2023 року, право вимоги за якою перейшло до позивача на підставі договору факторингу №03-05/2022 від 03.05.2022 року. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», вимога за якою була згодом придбана позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконував, що є підставою для стягнення з нього отриманих кредитних коштів та відповідальності у порядку ч.2 ст.625 ЦК України, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 18.12.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.62). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.64-65), відповідач вказану ухвалу отримав у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.66). Заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 26.07.2021 року між відповідачем та первинним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» був укладений договір №4522332 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти від позивача у розмірі 10100,00 грн. строком на 28 днів із сплатою процентів у розмірі 1,9% на суму кредиту за кожний день користування, який рахується із дня видачі кредиту та з можливістю його пролонгації в разі, якщо відповідач не виконає його умови у визначений строк, але не більше, ніж 90 днів в дня його закінчення його, відповідно до умов п.п. 4.3 договору (а.с.8-13). Відповідач підписав вказаний договір одноразовим електронним ідентифікатором. Кошти відповідачу, на думку позивача, були перераховані контрагентом первинного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», що підтверджується копією листа від 16.05.2022 року №1948 (а.с.52) та договором між первинним кредитором та ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 08.07.2020 року №087/20-П (а.с.53, зворотній бік - 56). При цьому зрозуміти, що переказ дійсно був здійснений на картку [NUMBER] , яка належала відповідачеві, а не будь-якій іншій людині, з наданого суду доказу неможливо, оскільки жодних доказів на підтвердження номеру картки відповідачки ані сам договір №4522332 про надання споживчого кредиту, ані будь-які інші долучені до позовної заяви документи не містять. Позивач, на його думку, набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №03-05/2022 від 03.05.2022 року, укладеним між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» з відповідним актом прийому-передачі реєстру боржників (а.с.45-49) на загальну суму 63620053,69 грн. за порядковим номером реєстру боржників №3134 (а.с.7, зворотній бік). Вирішуючи справу по суті суд зазначає, що, по-перше, відсутні належні докази перерахування відповідачу коштів по кредитному договору, оскільки позивач не вказав, чи був здійснений переказ коштів у розмірі 10100,00 грн., на користь відповідачу, оскільки номер транзакції та номер замовлення не є доказами перерахування коштів саме відповідачу, а тому відсутні докази отримання коштів, що унеможливлює задоволення позову. По-друге, відсутні докази, які б підтверджували перехід права вимоги до позивача від первинного кредитора, оскільки, як визначено в п.п.3.3 та 3.4 договору факторингу №03-05/2022 від 03.05.2022 року ціна продажу вимог, які передаються позивачеві від ТОВ «Авентус Україна» становить 690604,25 грн., що приблизно становить трохи більше 1% від вартості вимог, які позивач повинен був оплати первинному кредитору на протязі 3 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників. Доказів сплати вказаних коштів позовна заява та додатки до неї не містять, оплата коштів є єдиною підставою для набуття позивачем права вимоги до, у тому числі, відповідача, оскільки в іншому разі договір факторингу між позивачем та первинним кредитором набуває статусу не чинного з відповідними правовими наслідками. Обов`язок подання вказаних доказів повністю покладається на позивача по справі при зверненні до суду. За відсутності вказаних доказів підстави для задоволення позову відсутні, оскільки не підтверджено як сам факт перерахування коштів відповідачці первинним позивачем, так і взагалі право вимоги позивача до відповідача за відповідним правочином. Нарешті, по-третє, що не впливає на рішення суду по справі, оскільки стосується вимог по суті позивача, які суд відхиляє, позивач в порушення вимог діючого законодавства допустив після закінчення, на його думку дії договору 21.11.2021 року у зв`язку зі спливом 90 днів після закінчення строку дії договору, нарахування 3% річних у період з 24.02.2022 року до 08.11.2023 року, та індексу інфляції за березень 2022 року - червень 2023 року, які не могли бути взагалі нараховані у вказаний період, оскільки згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed