Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

В інтересах позивача [PERSON] до суду звернулась її представник адвокат Левченко М.Д. із позовом в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] та стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування дитини [PERSON] в розмірі 5500 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що [PERSON] перебувала з відповідачем у зареєстрованому, на території російської федерації, шлюбі до 2013 року. В шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, позивач повернулась до України. З цього часу зв`язок з відповідачем втрачено, позивачка виховувала дитину самостійно, без участі біологічного батька. Відповідач не приймав участі у житті та вихованні дитини від моменту переїзду доньки в Україну понад 10 років. Згідно з довідкою Смілянської загальноосвітньої шкоди № 11 за час навчання малолітньої [PERSON] батько дитини до школи на виховні заходи, батьківські збори не з`являвся, участі у вихованні не брав, з класним керівником не знайомий. Відповідно до повідомлення КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги» при відвідуванні медичного закладу дитина приходить в супроводі матері, батько з часу укладення декларації в закладі не з`являвся. Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 14.01.2023 № 518 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Позивач з 2014 року одружена з [PERSON] , вони продовжують проживати однією сім`єю. [PERSON] виконує всі обов`язки стосовно [PERSON] та піклується про неї як про рідну доньку. У свою чергу, відповідач ніколи не цікавився життям доньки, не приймав участі у вихованні дитини, не піклувався про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечував здобуття дитиною освіти. Останній виявляє ознаки стійкого небажання підтримувати особисті відносини з донькою, не контактує з нею, не виявляє піклування, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми обов`язками. З огляду на викладене, позивач вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] буде відповідати в першу чергу інтересам дитини. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач вказує, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 06.10.2014 відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на дочку [PERSON] у розмірі 1/4 доходу щомісячно. Жодного разу відповідач не сплатив аліменти та не надав будь якої допомоги. ВДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) повернуто виконавчий документ стягувану, у зв`язку з відсутністю дати народження боржника у виконавчому листі, виданому Смілянським міськрайонним судом. В матеріалах цивільної справи відсутні відомості про точну дату народження відповідача, за таких обставин повторно видати належним чином оформлений виконавчий лист немає можливості. Враховуючи викладене, у наданні розрахунку боргу зі сплати аліментів - відмовлено. Позивач вказує, що донька сторін має тяжке захворювання, що потребує постійного та дороговартістного лікування. В свою чергу відповідач, абсолютно не цікавиться її здоров`ям, не надає дитині ні фінансової, ні моральної підтримки. На сьогодні витрати позивача на лікування дочки складають орієнтовно 11000 грн на місяць. Відтак, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини стягувати з відповідача додаткові витрати на лікував дитини [PERSON] в розмірі 5500 грн щомісячно. Ухвалою судді від 06 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. 01 березня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином про що свідчать оголошення на офіційному веб - сайті суду. Відзиву на позовну заяву до суду не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому главою 11 розділом III ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.128, 130 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано мировим суддею судової ділянки № 191 района «філі-давидково» м. москва 22 лютого 2013 року (а.с.12). Сторони є батьками доньки [PERSON] , яка народилась [INFO] , про що в матеріали справи надано в копіях свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 21 березня 2012 року кунцевським відділом ЗАГС управління ЗАГС москви та нотаріально посвідченим перекладом вказаного свідоцтва з російської на українську мову (а.с.10, 11). Відповідно до нотаріально посвідченої згоди від 02 лютого 2013 року, відповідач [PERSON] надав згоду на виїзд своєї доньки [PERSON] [INFO] разом з її матір`ю [PERSON] із російської федерації в Україну (а.с.14). Відповідно до довідки Посольства України в російській федерації, [PERSON] [INFO] зареєстрована громадянкою України (а.с.11). Відповідно до копії рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на її утримання в розмірі по 30 грн щомісячно до досягнення донькою трирічного віку та на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. За вказаним рішенням суду було видано виконавчий лист (а.с.15,16). Відповідно до відмітки у паспортні позивачки, останньою було укладено шлюб із [PERSON] 27 червня 2014 року (а.с.7 зв.бік). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 518 від 14 грудня 2023 року було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , який відповідає інтересам дитини та є доцільним. З висновку вбачається, що комісією з питань захисту прав дитини розглянуто матеріали щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно своє доньки та комісія встановила, що мати дитини певний час проживала в російській федерації, де одружилася з [PERSON] (громадянином росії) та народила доньку [PERSON] . Коли дитині було 10 років, батьки розлучилися. [PERSON] повернулась в Україну та виховувала доньку самостійно без участі біологічного батька. Колишні чоловік [PERSON] не приймав участі у житті та вихованні дитини від моменту переїзду доньки в України (вже понад 10 років). З результатів психологічного діагностування встановлено, що малолітня [PERSON] має емоційну прив`язаність до мами, ідентифікує маму як важливу людину в оточенні, а також дослухається до її думки. Дівчина зазначила, що з рідним батьком вона взагалі не спілкується, більше того вона навіть його не пам`ятає. Дитина нейтрально відгукувалась про стосунки з рідним батьком, так як спільних спогадів щодо їх взаємостосунків немає. Згідно з довідкою Смілянської загальноосвітньої шкоди № 11 за час навчання малолітньої [PERSON] батько дитини до школи на виховні заходи, батьківські збори не з`являвся, участі у вихованні не брав, з класним керівником не знайомий. Сусіди родини, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в своїх заявах повідомляють, що біологічний батько дитини [PERSON] протягом останніх десяти років не спілкується з донькою, матеріально її не утримує, життя, навчанням та здоров`ям не цікавиться, внаслідок чого ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до повідомлення КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги» при відвідуванні медичного закладу дитина приходить в супроводі матері, батько з часу укладення декларації в закладі н з`являвся. Згідно з актом обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] для проживання, виховання та розвитку малолітньої [PERSON] створені належні мови матір`ю. Батько з дитиною не проживає, про доньку не піклується. Відтак, орган опіки та піклування вважає позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] відповідає інтересам дитини та є доцільним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Крім того, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частинами 3 і 4 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 ,березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Ст. 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Відповідач [PERSON] правом на надання доказів, які б підтверджували факт піклування про доньку до суду не надав. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав. З досліджених судом доказів, з урахування зазначених роз`яснень, встановлено, що відповідач [PERSON] без поважної причини не виявляє щодо доньки батьківського піклування. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, оскільки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечує належним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, не спілкуються з нею, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання дитини, що є винною поведінкою батька в розумінні вимог вказаних норм матеріального права. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав та про необхідність їх задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини [PERSON] в розмірі 5500 грн щомісячно, слід вказати наступне. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Сімейне законодавство України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню як додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно ч. 2 ст. 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами, наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. А отже витрати, зазначені позивачем, є поточними витратами на утримання дитини, входять до складу аліментів, призначених до щомісячного стягнення, і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц, відповідно яких, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Відтак, позивачем не доведено про необхідність стягувати з відповідача щомісячно додаткові витрати на лікування дитини [PERSON] у розмірі 5500 грн.

Outcome: partial