Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

До Чернівецького районного суду Вінницької області надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області про визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] , загальною площею 35,8 метрів квадратних. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що користується житловим будинком під [ADDRESS] . Власником цього будинку була [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] позивачу невідомо хто є власником будинку. З 2004 року після смерті [PERSON] позивач відкрито та безперервно володіє даним будинком, підтримує його в належному стані, здійснює ремонтні роботи, проживає у ньому із своєю сім`єю, проводить оплату за користування електроенергією. Позивач зауважує, що за більше 15 років володіння будинком до неї не звертались про витребування майна з її володіння. Зауважує на тому, що у неї знаходяться оригінали документів, які посвідчують право власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] . Документи на будинок їй передав онук [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] . З огляду на вищезазначені обставини позивач звернулась із даним позовом до суду. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 06.02.2024 відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.02.2024 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування від державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори Ординського Ю.С. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Підготовче засідання відкладено. На виконання вимог ухвали суду від 27.02.2024 державним нотаріусом Ординським Ю.С. подано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (526/24-Вх. від 29.02.2024). Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 03.04.2024 підготовче провадження по даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Також задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримували у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити. Зокрема, [PERSON] ,, зазначала, що з 2004 року вона проживає в [ADDRESS] . Жодних претензій щодо проживання чи володіння вказаним будинком не має. Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, натомість подав заяву (360/24-Вх. від 12.02.2024), у якій просить розгляд справи проводити за відсутності Чернівецької селищної ради за наявними матеріалами на розсуд суду. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, покази свідків, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок загальною площею 35,8кв.м., житловою площею 38,5кв.м. Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданий 19 червня 1987 року виконавчим комітетом Чернівецької селищної ради, згідно рішення Могилів-Подільської ради №26 від 24 січня 1987 року, та зареєстровано в Могилів-Подільському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 10 серпня 1987 року, номер запису на паперових носіях №81, належить [PERSON] , що підтверджується довідкою за №534 від 23.11.2023, виданою КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Також, на підтвердження вищезазначених обставин, в доданих до позовної заяви доказах, містить копія свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] від 19 червня 1987 року, який належить [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , померла [INFO] . За життя [PERSON] , склала заповіт від 30.12.1991 та на випадок своєї смерті усе своє майно заповіла сину [PERSON] . Згідно довідки №3613 від 15.12.2004, виданої виконкомом Чернівецької селищної ради, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є її син [PERSON] , який на час відкриття спадщини проживав зі спадкоємцем. Інших спадкоємців передбачених ст.1261 ЦК немає. Як зазначає позивач, після смерті [PERSON] оригінали документів на житловий будинок по [ADDRESS] їй передав онук [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29 жовтня 2007 року. Після смерті [PERSON] спадщина не оформлялась та спадкова справа не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №76035364 від 29.02.2024, наданої державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Ординським Юрієм Станіславовичем. Згідно…….. Зокрема, згідно інформаційної довідки №368521206 від 05.03.2024 відомості з: Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Реєстру прав власності на нерухоме майно; Державного реєстру Іпотек; Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за майном розташованим по [ADDRESS] , - відсутня. Окрім того згідно акту обстеження стану житлового приміщення №20 від 23.04.2024 за місцем реєстрації [PERSON] [ADDRESS] , встановлено, що вказаний житловий будинок зруйнований на 90% з причин природнього руйнування та непридатний для проживання та експлуатації, що підтверджує факт неможливості тривалого проживання [PERSON] за місцем її реєстрації. Відповідно до копії погосподарської книги №19 за 2001-2005 роки за адресою [ADDRESS] , [PERSON] на момент смерті була зареєстрована одна у даному будинку. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] (син [PERSON] ) приблизно в 2004 2005 році впустив у домоволодіння по [ADDRESS] , [PERSON] з можливістю подальшого переоформлення даного будинку. Однак даний будинок не переоформлявся, не успадковувався і на стільки відомо [PERSON] ніхто із спадкоємців на даний будинок не претендує. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] разом із чоловіком проживали по вул. Польова, після смерті чоловіка поселилась у сусідній будинок, який належав [PERSON] . Після смерті [PERSON] у будинку по [ADDRESS] проживала [PERSON] , приблизно з 2000-х років. [PERSON] являється сусідом [PERSON] , проживає в межу з нею. Суд не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні. Окрім того, факт постійного проживання [PERSON] у житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] підтверджується договором про користування електричною енергією між ВАТ «АК Вінницяобленерго» як «Електропостачальник» та [PERSON] як «Споживач». Зокрема, відповідно до довідки №73-73.1-19 від 22 березня 2024 року, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , заборгованості за спожиту електричну енергію не має. Таким чином, судом встановлено, що позивач користується нерухомим майном, а саме\~будинком в [ADDRESS] , загальною площею 35,8кв.м, та відкритой безперервно ним володіє\~з 2004 року. Відповідно до ч.1 \~ст. 344 ЦК України,\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Частиною 1 статті 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Згідно ч. 4\~ст. 344 ЦК України,\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344\~ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344\~ЦК України). У пункті 11 зазначеної вище постанови вказано, що враховуючи положення статей\~335\~і\~344\~ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Виходячи зі змісту статей\~335\~і\~344\~ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. За змістом\~статті 5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно\~статті 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давність на житловий будинок та господарські будівлі з тих підстав, що вона з 2004 року відкрито, безперервно та добросовісно володіє та користується даним майном. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також ч.4\~ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту ч.1\~ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно правового висновку зазначеного в постанові ВП ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18), зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1\~ст.344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Судом встановлено, що позивач на момент вселення в будинок та проживання у ньому не знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, відтак, її володіння спірним будинком визнається судом добросовісним, а спірне майно визнається об`єктом набувальної давності як таке, яке не має власника. Відповідно до ч.2\~ст.328 ЦК України,\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відтак, у суді знайшов своє підтвердження належними доказами факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивачкою будинком по [ADDRESS] з 2004 року, тобто протягом строку, що перевищує десять років, відтак, [PERSON] набула право власності на вказане житло на підставах, що не заборонені законом. Окрім того, враховуючи визнання відповідачем позову, а також той факт, що за двадцять років\~фактичного володіння [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, ніхто як власник зазначеного майна, не звертався до неї із вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, судом визнається самостійною підставою вважати [PERSON] добросовісним набувачем вище вказаного житлового будинку (докази протилежного суду не надано). Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем, відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Суд вважає обґрунтованими обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю. На підставі вище викладеного, суд в силу статті 89 ЦПК України, беручи до уваги роз`яснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, №5, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Outcome: approved