Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

04 березня 2024 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 26 січня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Слон Кредит» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 491119 (далі - Договір). Відповідно до умов Договору, відповідачка отримала кредит в сумі 25000,00 грн, який зобов`язалася повернути до 26 січня 2023 року та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Сторонами була узгоджена процентна ставка у розмірі 25% в день за перший день користування кредитом та 85% річних за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту. ТОВ «Слон Кредит» виконав свої обов`язки за Договором та надав [PERSON] кредитні кошти. 26 листопада 2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги до боржників, зокрема: до [PERSON] за кредитним договором № 491119 від 26 січня 2021 року. У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги на користь ТОВ «Коллект Центр», зокрема: до [PERSON] за кредитним договором № 491119 від 26 січня 2021 року, на підставі договору про відступлення права вимоги від 10 березня 2023 року. У зв`язку з невиконанням умов Договору, станом на 08 лютого 2024 року у відповідачки виникла заборгованість в сумі 56893,02 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 23555,29 грн, та заборгованості за відсотками - 33337,73 грн. Також, у позові зазначено, що стороною позивача понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 3028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість, оскільки [PERSON] своє зобов`язання за договором не виконала. Ухвалою судді від 06 березня 2024 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 01 квітня 2024 року, яке було відкладене на 29 квітня 2024 року, у зв`язку з відсутністю відомостей щодо отримання відповідачкою судової повістки. У судове засідання 29 квітня 2024 року представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за відсутності їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 2-4). Відповідачка у судове засідання 29 квітня 2024 року не з`явилася, про місце, дату і час судового засідання повідомлялася належним чином, 26 квітня 2024 року до суду повернулася судова повістка з поштовою відміткою «адресат відмовився» (а.с. 53). Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подала, будь-яких заяв чи клопотань від відповідачки до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 26 січня 2021 року [PERSON] підписала заяву-приєднання до Публічної пропозиції ТОВ «Слон Кредит» на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів від 26 січня 2021 року (а.с. 7). 26 січня 2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 491119 (а.с. 5-6). Згідно з п. 1.2. Договору, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. 1.3. та 1.4. Договору, сума кредиту складає 25000,00 грн, строк кредиту 730 днів з кінцевим терміном повернення 26 січня 2023 року (включно). Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних), та за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85% річних (п. 1.5. Договору). Згідно з п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 20000,00 грн на користь споживача за реквізитами: UA583395000000029092544369001, та у розмірі 5000,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. Договору. Пунктом 3.5. Договору передбачено, що сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, споживач доручає товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу. Також, [PERSON] підписала Паспорт споживчого кредиту та Графік платежів, які містять, зокрема, умови про надання коштів у позику та їх повернення (а.с. 8, 9). Відповідно до платіжного доручення № 4330 від 26 січня 2021 року, ТОВ «Слон Кредит» перерахувало на рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 20000,00 грн, згідно кредитного договору № 491119 від 26 січня 2021 року (звор. а.с. 9). Згідно з розрахунком заборгованості, складеного ТОВ «Слон Кредит», станом на 26 січня 2023 року у [PERSON] за кредитним договором № 491119 від 26 січня 2021 року виникла заборгованість в сумі 45855,27 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 23555,29 грн, та заборгованості за відсотками - 22299,98 грн (а.с. 10). Також, згідно з розрахунком заборгованості, складеного ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 10 березня 2023 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 491119 від 26 січня 2021 року, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 23555,29 грн, та заборгованості за відсотками - 33337,73 грн (а.с. 11). Зокрема, згідно з розрахунком заборгованості, складеного ТОВ «Коллект Центр», [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 491119 від 26 січня 2021 року, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 23555,29 грн, та заборгованості за відсотками - 33337,73 грн (а.с. 12). 26 листопада 2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 26-11/2021/13, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «Слон Кредит» права вимоги до боржників (а.с. 13-15). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 26-11/2021/13 від 26 листопада 2021 року та Витягу із вказаного реєстру, під № 9 зазначена [PERSON] (звор. а.с. 15 - а.с. 16, 17). Згідно з п. 1.3. договору факторингу, право вимоги - право грошової вимоги клієнта до боржників щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Відповідно до п. 14.1. договору факторингу, цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє 12 місяців, а в частині невиконаних на дату закінчення строку дії договору зобов`язань - до повного їх виконання. У подальшому, 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників (а.с. 18-20). Відповідно до Реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року та Витягу із вказаного реєстру, під № 10987 зазначена [PERSON] (звор. а.с. 21- а.с. 22, 24). Згідно з п. 1.3. договору про відступлення прав вимоги, право вимоги - право грошової вимоги клієнта до боржників щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Відповідно до п. 14.1. договору про відступлення прав вимоги, цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє 12 місяців, а в частині невиконаних на дату закінчення строку дії договору зобов`язань - до повного їх виконання. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. Даний висновок суду базується на висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 569/8962/16-ц. У порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином судом встановлено, що між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачкою 26 січня 2021 року був укладений договір № 491119 про надання споживчого кредиту, із запропонованими умовами [PERSON] ознайомилася та погодилася з ними, їй були перераховані кредитні кошти в сумі 20000,00 грн та 5000,00 грн кредитних коштів було зараховано в рахунок погашення відсотків за користування кредитом в день укладення договору. Внаслідок невиконання своїх зобов`язань у відповідачки утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 23555,29 грн. Таким чином, суд доходить висновку, що вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 23555,29 грн підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 33337,73 грн суд зазначає наступне. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Слон Кредит», станом на 26 січня 2023 року заборгованість відповідачки по нарахованих відсотках становила 22299,98 грн. У розрахунках заборгованості, складених ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Колект Центр», станом на 10 березня 2023 року та 08 лютого 2024 року заборгованість по відсотках за користування кредитом збільшилась до 33337,73 грн, тобто нарахування відсотків здійснювалося після закінчення строку дії договору (після 26 січня 2023 року). У відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, на яку посилається позивачка у своїй заяві. При цьому Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 притримується цього ж висновку та зазначає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. З огляду на вказане, позивач, ТОВ «Вердикт Капітал» чи ТОВ «Слон Кредит» на підставі частини першої статті 1048 ЦК України не мали права додатково нарахувати проценти за користування позикою. Останнім днем повного повернення позики і сплати процентів за користування нею сторони договору позики встановили 26 січня 2023 року. Після настання цієї дати право позикодавця на нарахування процентів за користування позикою припинилося. Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто даною нормою закону передбачено можливість стягнення процентів, за порушення зобов`язання, розмір яких встановлено законом 3% річних або договором. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 ЦК України). Оскільки, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (в тому числі, за прострочення заборгованості) припиняється, тому відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає у розмірі встановленому законом, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто на рівні 3 % річних. Таким чином вимога про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза строком кредитування, виходячи з розміру встановленого договором, не ґрунтується на законі, а тому у її задоволенні необхідно відмовити. Отже, з огляду на вищезазначене, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки за кредитним договором заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 22299,98 грн. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції про сплату судового збору № 0416270120 від 23 лютого 2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 43). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 45855,27грн, тобто 80,60 % від суми позову, то з відповідачки у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2440,57 грн. Щодо судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем було долучено договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року (звор. а.с. 35 -а.с. 36), копія прайс - листа АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 37), платіжну інструкцію № 413000006 від 09 лютого 2024 року про оплату 52000,00 грн на рахунок адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» за надання правової допомоги згідно Договору про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023 (а.с. 38), заявку на надання юридичної допомоги № 384 від 07 лютого 2024 року (а.с. 39) та витяг з акта про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року (а.с. 40). Відповідно до договору про надання правової допомоги від 03 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги (пункти 1.1, 2.1 договору). Відповідно до пункту 4.1 договору вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.5 договору). Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 384, сторони погодили надання наступних правових (юридичних) послуг: надання усної консультації з вивченням документів, кількість годин - 2, ціна - 3000,00 грн; підготовка пропозицій, кількість годин - 2, ціна - 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, кількість годин - 5, ціна - 10000,00 грн (а.с. 39). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме на 80,60% від суми позову, то витрати на професійну правничу допомогу підлягали б до стягнення в сумі 13702,00 грн. У той же час суд зазначає наступне. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Водночас суд також враховує ту обставину, що по даній справі ухвалюється заочне рішення з огляду на положення частини 8 статті 128 ЦПК України. Тобто відповідачка по суті не мала можливості доводити неспівмірність витрат на правничу допомогу. З огляду на дану обставину, суд самостійно визначає їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності. При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial