Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати шлюб із [PERSON] . Позов мотивовано тим, що сторони зареєстрували шлюб 12 жовтня 1991 року, спільних дітей не мають. Сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання у справі призначено на 26 квітня 2024 року 08-30 год. Позивачка подала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, справу розглянути без її участі та не стягувати судовий збір з відповідача. Відповідач подав заяву, в якій позов визнав, просив розірвати шлюб, судове засідання проводити без його участі. Оскільки відповідач визнав позов, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ст. 206 ЦПК України дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За вимогами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що з 12 жовтня 1991 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Виконкомом Стодольської сільської ради Ніжинського району, за актовим записом № 4. За твердженням позивачки, що не заперечував відповідач, сторони не мають спільних дітей, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних відносин. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим; причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати шлюбно-сімейні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України, тому позов підлягає задоволенню. Оскільки відповідач визнав позов, то згідно зі ст. 142 ЦПК України позивачці слід повернути судовий збір у сумі 605,60 грн, що становить 50 % від суми судового збору, сплаченого за подання позову до суду.

Outcome: approved