Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати автомобіль Honda Accord 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , спільним сумісним майном подружжя та стягнути з відповідача на користь позивача вартість частини вказаного автомобіля, як спільного сумісного майна подружжя у розмірі 75229,06 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 08 вересня 2001 року між сторонами було укладено шлюб, який 07 квітня 2021 року розірвано. В 2006 році сторони за спільні сумісні кошти подружжя придбали автомобіль Honda Accord 2001 року випуску, КПК автоматична, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] . При цьому, в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу в якості власника був вказаний лише відповідач. Після розірвання шлюбу відповідач забрав спірний автомобіль та став одноосібно ним користуватися, жодної грошової компенсації вартості половини автомобіля позивачу не сплатив. Позивач вважає, що спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя та повинен бути поділений між співвласниками виходячи з того, що кожному з них фактично належить по частині спірного автомобіля. Позивач не заперечує, щоб автомобіль залишився відповідачу, однак бажає стягнути з нього половину середньої ринкової вартості зазначеного автомобіля. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 27 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що сторони дійсно перебували у шлюбі та за період шлюбу відповідачем було придбано спірний автомобіль. Відповідач забезпечував фінансування проведення технічного обслуговування автомобіля та заміни необхідних деталей за власні кошти. В період розірвання шлюбу позивачем не було заявлено вимог щодо розподілу автомобіля, між сторонами була усна домовленість про розподіл спільного сумісного майна, за якою автомобіль залишався у власності відповідача, а позивач отримає інше майно, приблизна вартість якого значно перевищує заявлену у позовних вимогах суму, а саме автомобіль ВАЗ 21013, державний номерний знак [NUMBER] , фотоапарат Cannon SX50 HS, телевізор Samsung, кавомашина Saeco, холодильник LG, пральна машина Candy, бойлер об`ємом 80л, шафа купе, електролобзик Bosh та кухонні меблі. У відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 30 жовтня 2023 року, позивач вказує, що автомобіль ВАЗ 21013, державний номерний знак [NUMBER] , був подарований позивачу її бабусею, яка успадкувала його після смерті діда позивача, фотоапарат Cannon SX50 HS сторони купляли на день народження спільній дитині [PERSON] , телевізора Samsung позивач взагалі ніколи не бачила, кавомашина Saeco була забрана батьком відповідача, холодильник LG, пральну машину Candy, бойлер на 80л, шафу купе та кухонні меблі сторони взагалі ніколи не купували, посилання на електролобзик Bosh вважає недоречним, оскільки позивач не здогадується про його існування. Жодних доказів придбання майна, яке відповідач визначає як спільне сумісне майно (технічних паспортів, фіскальних чеків, гарантійних талонів) він до свого відзиву не додає з підстави необґрунтованості. Крім того, не зазначені навіть приблизні строки та кошторис вигаданих придбань. 13 грудня 2023 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначає, що жодних доказів, які б могли підтвердити, що автомобіль ВАЗ 21013, державний номерний знак [NUMBER] , був подарований позивачу бабусею позивач не надає. Зазначає, що речі, про наявність яких позивач заперечує, знаходяться у будинку, де наразі проживає позивач, однак спроби відповідача потрапити туди і зафіксувати наявність цих речей були безрезультатними. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 08 вересня 2001 року сторони зареєстрували шлюб, який 07 квітня 2021 року було розірвано (а.с.9, 10). У період шлюбу відповідач придбав автомобіль Honda Accord, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який 18 лютого 2009 року було зареєстровано за відповідачем (а.с.62). 03 червня 2022 року автомобіль Honda Accord, кузов [NUMBER] , 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , перереєстровано з відповідача на нового власника (фізичну особу) згідно договору купівлі-продажу ТСЦ №1241/2022/3201932 від 03 червня 2022 року (а.с.62). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). За змістом частин першої, третьої, четвертої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. В пунктах 24,30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч.4 ст.65 СК). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Враховуючи, що спірний автомобіль було придбано відповідачем 18 лютого 2009 року за час шлюбу з позивачем (а.с.62), зазначений автомобіль належав сторонам на праві спільної сумісної власності. Посилання відповідача на те, що він забезпечував фінансування проведення технічного обслуговування автомобіля та заміни необхідних деталей за власні кошти, а також те, що в період розірвання шлюбу позивачем не було заявлено вимог щодо поділу спірного автомобіля судом до уваги не приймаються, оскільки дані обставини не спростовують презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що між сторонами була домовленість про розподіл спільного сумісного майна, за якою спірний автомобіль залишався у власності відповідача, відповідачем суду не надано, а позивач вказану обставину у заявах по суті справи заперечує. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). За положенням частин першої та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права. Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь вартість частини вказаного автомобіля, як спільного сумісного майна подружжя, у розмірі 75229,06 грн. Доказів того, що виплата компенсації становить для відповідача надмірний тягар та він не спроможний виплатити компенсацію вартості належної позивачу частки у спільному майні, суду не надано. Відповідач своїми процесуальними правами розпорядився на власний розсуд, будь-яких належних та допустимих доказів того, що вартість частини спірного автомобіля складає іншу суму, аніж 75229,06 грн, суду не надано, будь-яких клопотань, у тому числі щодо призначення відповідної судової експертизи щодо визначення вартості спірного автомобіля, відповідачем не заявлялося. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, спірне рухоме майно слід визнати спільною сумісною власністю сторін та стягнути з відповідача на користь позивача частки його вартості у розмірі 75229,06 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1073,60 грн (а.с.1,2).

Outcome: approved