Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сервіс Плюс» (далі - ТОВ «КК «Сервіс Плюс»), посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2021року належить квартира [ADDRESS] , який обслуговує ТОВ «КК «Сервіс Плюс». Зазначила, що 06 червня 2021 року відбулося залиття її квартири відповідачем, якому належала на праві власності квартира [ADDRESS] цього ж будинку, що знаходиться поверхом вище. Зі змісту акту про залиття квартири від 07 червня 2023 року, складеного комісією ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» вбачається, що в результаті протікання води з квартири [ADDRESS] , вода проникла до приміщення квартири [ADDRESS] цього ж будинку, в результаті чого в даній квартирі була пошкоджена підвісна стеля приблизно 18 кв.м., залиті стіна та підлога 4 кв.м., у кухні залита підвісна стеля, стіни та підлога 5 кв.м., у ванній кімнаті залита навісна стеля, стіни та підлога 4 кв.м. Причиною залиття є неналежне встановлення сантехнічної системи власником квартири [ADDRESS] , а саме під мийкою лопнув шланг холодного водопостачання. Вказувала, що 06 червня 2023 року, враховуючи аварійну ситуацію, яка склалася в її квартирі та відсутність власника квартири на місці пригоди, вона звернулась до поліції, де їй було запропоновано звернутися до суду для відшкодування завданих збитків. Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №44/23 від 18 вересня 2023 року вартість матеріального збитку, що виник внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , складає 150317,00 грн. Стверджувала, що неправомірними діями відповідача стосовно залиття квартири, їй була спричинена не тільки матеріальна, але й моральна шкода, оскільки в результаті залиття квартири вона зазнала негативні емоції та переживання з приводу пошкодження її майна та неможливості нормального користування ним. Все це порушувало її звичайний спосіб життя, необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації та для відновлення попереднього стану. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, моральну шкоду позивачка оцінює в 20000,00 грн. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду у зв`язку із залиттям квартири, яка належить їй на праві власності, ігнорує її звернення з цього приводу. Посилаючись на порушення своїх прав, оскільки у зв`язку із залиттям квартири з вини відповідача їй було завдано матеріальної та моральної шкоди, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 150317,00 грн., моральну шкоду у розмірі 20000, 00 грн., та судові витрати. Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 38). Ухвалою суду від 22 січня 2024 року задоволено клопотання позивачки про виклик свідків (а.с. 67). Ухвалою суду від 22 січня 2024 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 68). Позивачка та її представник, діюча на підставі ордеру від 22 січня 2024 року в судове засідання не з`явилися, надали заяву про підтримання позовних вимог, просили суд задовольнити їх у повному обсязі та слухати справу за їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення. Раніше надали відповідь на відзив (а.с. 61-62, 65, 99). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надав відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 41, 51, 76, 78, 79, 87, 88, 97,9 8). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «КК «Сервіс Плюс» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 77, 74). Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд, зі згоди позивачки, вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини. ТОВ «КК «Сервіс Плюс» є юридичною особою та дії на підставі Статуту, що підтверджується відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 33-34). Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2021року належить квартира [ADDRESS] , який обслуговує ТОВ «КК «Сервіс Плюс» (а.с. 6). 24 грудня 2021 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7). Відповідно до технічного паспорту від 22 липня 2004 року, виданого на ім`я колишнього власника [PERSON] , квартира [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв. м., житловою - 16,9 кв. м., складається з жилої кімнати, площею 16,9 кв. м., кухні, площею 6,2 кв. м., санвузла, площею 2,6 кв. м., коридору, площею 2,7 кв. м.(а.с. 8-9). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи №М1-214589-ю/л від 25 жовтня 2023 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Судом встановлено, що 06 червня 2021 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] , [PERSON] , відповідачем у справі, якому на той час належала на праві власності квартира [ADDRESS] цього ж будинку, що знаходиться поверхом вище. З змісту відзиву вбачається, що 06 вересня 2023 року квартира [ADDRESS] , була продана відповідачем (а.с. 51). Згідно акту про залиття квартири від 07 червня 2023 року, складеного комісією ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» причиною залиття квартири [ADDRESS] , є неналежне встановлення сантехнічної системи власником квартири [ADDRESS] , а саме під мийкою лопнув шланг холодного водопостачання. В результаті протікання води з квартири [ADDRESS] , вода проникла до приміщення квартири [ADDRESS] цього ж будинку, у зв`язку з чим в квартирі була пошкоджена підвісна стеля приблизно 18 кв.м., залиті стіна та підлога 4 кв.м., кухня залита підвісна стеля, стіни та підлога 5 кв.м., у ванній кімнаті залита навісна стеля, стіни та підлога 4 кв.м. (а.с. 5). Факт залиття квартири позивачки внаслідок неправомірних дій відповідача не спростований в процесі розгляду справи. Крім того, факт залиття квартири свідки [ADDRESS] , також підтвердили в судовому засіданні свідок [PERSON] , який складав акт про залив квартири позивачки (а.с.80,81) та свідок [PERSON] (а.с. 89). Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №44/23 від 18 вересня 2023 року вартість матеріального збитку, що виник внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , складає 150317,00 грн. (а.с. 10-24). Вищевказаний висновок експерта №44/23 від 18 вересня 2023 року сторонами не оскаржувався. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик такого знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Положеннями ч. 1 ст. 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Фактичною підставою для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачене законом. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В зазначеній нормі міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільним-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного-процесуального судочинства, дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Разом із тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини. Як вбачається з акту про залиття квартири від 07 червня 2023 року, складеного комісією ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» у квартирі [ADDRESS] , де проживає позивачка було встановлений факт заливу вище розташованою квартирою [ADDRESS] цього ж будинку, яка на той час належала на праві власності відповідачу (а.с. 5). Суд вважає, що даним актом встановлена вина [PERSON] у заподіянні шкоди позивачці. Сума матеріальної шкоди, яка була спричинена позивачці в результаті залиття її квартири відповідачем, складає 150317,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних та фізичних стражданнях, яких зазнала позивачка у результаті неправомірних дій відповідача. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., позивачка посилалася на те, що моральна шкода виразилася в пережитому сильному емоційному струсі, побутових і моральних неподобствах. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням характеру скоєного правопорушення, глибини душевних страждань потерпілих, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково і з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5000,00 грн. Таким чином, позивачка правомірно звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, оскільки з вини останнього стався залив квартири позивачки, в результаті якого останній була спричинена матеріальна та моральна шкода. Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за завдану ним шкоду. Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди складає 150317,00 грн. та моральної шкоди 5000,00 грн., які повинні бути відшкодовані позивачці завдавачем шкоди, а саме відповідачем [PERSON] . Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що позивачкою за проведення судової будівельно-технічної експертизи було витрачено 7000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 01 серпня 2023 року (а.с. 59а). Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)\~пов`язані з\~вчиненням інших\~процесуальних дій,\~необхідних для\~розгляду справи\~або підготовки\~до її\~розгляду які підлягають стягненню з відповідача. Отже, витрати пов`язанні з оплатою судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 7000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Статтею 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст.\~80\~ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь понесених ним витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову- на відповідача. Судовий збір у справі складає 2576,20 грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду (а.с. 1). Відповідач, як інвалід 2 групи за ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений (а.с. 49).

Outcome: partial