Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

У січні 2022 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, згідно з якою просив суд: стягнути з відповідача [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 12 441,23 грн., 3 % річних у розмірі 1 080,41 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 061,84 грн., а також сплачений судовий збір. Позивач вказує, що [PERSON] є співвласником квартири до якої позивач надає житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використання внутрішньо будинкових систем) за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору, оскільки після розміщення Повідомлення та Договору у газеті «Хрещатик» №110 (4510), на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених тарифами у строку і на умовах, що передбачені договором. Відтак позивач зазначає, що з 01.10.2014 року по час звернення до суду споживає вказані житлово-комунальні послуги за вказаною адресою. Крім того, позивачем вказано, що 12.08.2019 Договір-1 у письмовій формі. Внаслідок неналежного виконання протягом тривалого часу зобов`язань за Договором у відповідача в період з 01.05.2015 року по 30.11.2021 року зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожити послуг з водопостачання та водовідведення не виконав, внаслідок чого в останньої виникла заборгованість у розмірі 12 441,23 грн., 3 % річних у розмірі 1 080,41 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 061,84 грн. У зв`язку з викладеним вище позивач звернувся з даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 03.02.2022 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2022 задоволено позов приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги та стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 12 441,23 грн., 3 % річних у розмірі 1 080,41 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 061,84 грн. та судовий збір в розмірі 2 481,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2022 в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія Київводоканал» до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, - скасовано і призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні на 23 квітня 2024 року на 11.00 год. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-а, зал. № 701. 13.03.2024 до суду надійшла заява представника відповідача адвоката - Грибова Ірина Вікторівна про застосування строків позовної даності у якій сторона відповідача вказує, що позивач просить стягнути борг за період з 01.05.2015 по 30.11.2021, а позовна заява подана до суду 25.01.2022, а тому на думку відповідача період заборгованості з 01.05.2015 по 25.01.2019 виходить за межі строків позовної давності. 15.03.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позову заяву, у якій відповідач просив у відповідно до ст. 267 ЦК України відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної даності за період з 01.05.2015 по 25.01.2019, також відмовлено у стягненні 3% річних та інфляційних втрат. В іншій частині відмовити на підставі недоведеності суми боргу позивачем. Також, у відзиві зазначено, що до правовідносин, що виникли у цій справі підлягає застосуванню Постанова №206 від 05.03.2022. 02.04.2024 до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якій сторона позивача просила суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі. У відповіді на відзив вказано, що строк позовної даності не пропущено, а він був перерваний проведеними відповідачем оплати та переплат за житлово-комунальні послуги. Також, позивачем вказано, що оскільки позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.05.2015 по 30.11.2021, а постанова №206 застосовується з 24.02.2022. В судовому засіданні представник позивача просила позовну заяву задовольнити у повному обсязі, зазначила, що заява про застосування строку позовної давності застосуванню не підлягає. Представник відповідача та відповідач у судовому засідання просили відмовити у задоволенні позову у зв`язку із застосування насідків пропуску строк щодо заборгованості за період з 01.05.2015 по 25.01.2019, в іншій частині позову просили відмовити на підставі недоведеності суми боргу позивачем. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що відповідач отримує послуги з централізованого постачання холодної води водовідведення ( з використання внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, відповідач [PERSON] є співвласником квартири до якої позивач надає житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використання внутрішньо будинкових систем) за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 07.08.2007 року (а.с. 35). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання наданою Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА за №78625706 від 01.02.2022 (а.с. 49). В судовому засіданні 23.04.2024 на питання суду відповідач [PERSON] зазначив, що він є єдиним власником квартири [ADDRESS] . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 12.08.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» та [PERSON] укладений договір № 1063087677 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) (надалі - Договір) за адресою: [ADDRESS] . 26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року №1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами. Відповідно до ч.4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до п. 1.1. договору, ПрАТ «Київводоканал» зобов`язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п. 3.1 договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачу централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення. Відповідач у свою чергу порушив умови договору, внаслідок неналежного виконання зобов`язань у відповідача в період з 01.05.2015 року по 30.11.2021 року виникла заборгованість у розмірі 12 441,23 грн. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжповірочного інтервалу. Відповідний розмір внеску встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2019 № 1716 для відповідного будинку у розмірі 4,36 грн. щоквартально, однак він не сплачений відповідачем, внаслідок чого його борг складає 30,52 грн. Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п.30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із п.5) ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з тим, згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Так, ст. 322 ЦК України встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, незалежно від того чи користується він ними безпосередньо. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно з розрахунком заборгованості, який перевірено судом за період часу з 01 травня 2015 р. по 30 листопада 2021 р. відповідач має наступну заборгованість: - за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 12 441,23 грн.; - три відсотки річних у розмірі 1 080,41 грн.; - інфляційних втрат - 3 061,84 грн., контрозрахунку відповідачем суду надано не було. Крім того, розмір заборгованості підтверджується договором №1063087677/Р/2019 від 25.11.2019 року про розстрочення заборгованості, відповідно до умов якого розмір заборгованості станом на 01.11.2019 року становить суму у розмірі: 9 782,24грн. (а.с. 32-34). Суд критично оцінює обґрунтування відзиву, про відмову в задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв`язку із Постановою КМУ України №206 від 05.03.2022, оскільки положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 (в редакції чинній на момент прийняття) було передбачено, щодо припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, застосовується з 24 лютого 2022 року (п.2 Постанови). Позовні вимоги у вказаній справі до відповідача були пред`явлені у зв`язку з несплатою за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у період з 01.05.2015 по 30.11.2021, тобто до 24.02.2022. Таким чином, норми постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 до правовідносин у даній справі не можуть бути застосовані. Щодо заяви відповідача про застування строків позовної давності до вимог позовної заяви про стягнення заборгованості за період з 01.05.2015 по 25.01.2019, слід зазначити наступне. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року (з урахуванням постанов Кабінету міністраів України №392 від 20 травня 2020 року, №500 від 17 червня 2020 року, №641 від 22 липня 2020 року, №760 від 26 серпня 2020 року, №956 від 13 жовтня 2020 року, №1236 від 09 грудня 2020 року, №104 від 17 лютого 2021 року, №405 від 21 квітня 2021 року, №611 від 16 червня 2021 року, №855 від 11 серпня 2021 року, №981 від 22 вересня 2021 року, №1336 від 15 грудня 2021 року, №229 від 23 лютого 2022 року, №630 від 27 травня 2022 року, №928 від 19 серпня 2022 року, №1423 від 23 грудня 2022 року, №383 від 25 квітня 2023 року). Відтак, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України суд вважає, що позивачем пропущено позовну давність за вимогами до лютого 2017 року. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити про таке. У статті 264 ЦК України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Аналіз статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; б) пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Слід зауважити, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у них є докази на підтвердження факту такого переривання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі №686/23170/19 (провадження №61-13802св21) вказано, що «тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності». Згідно даних розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення убачається, що відповідачем у травні 2015 було здійснено оплату у розмірі за спожиті послуги у розмірі 133,08 гривень, у серпні 2016 року - 148,32 грн., у травні 2017 року - 135,90 грн., у листопаді 2019 року 408,00 грн. та утворилась передплата - (-150,92 грн.). Суд, звертає увагу, що у липні 2015 року за спожиті послуги нараховано 209, гр. гривень та нараховано субсидію 152,52 грн., що разом перевищує розмір нарахованих послуг. Окрім цього, у липні-серпні 2015 року, згідно даних розрахунку заборгованості графа «борг за місяць» має від`ємне значення, що свідчить про переплату відповідачами нараховних послуг (а.с. 30-31). 25 лисопада 2019 року між сторонами було укладено договір про розстрочення заборгованості, відповідно до п. 1.1. якого, боржник визнає свою заборгованість перед кредитором, що виникла у зв`язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: [ADDRESS] , яка станом на 01.11.2019 року становить суму у розмірі: 9 782,24 грн. Згідно п. 2.1 договору розстрочка заборгованості, вказаної в п. 1.1. Договору, надається на 24 календарних місяці (з 25.11.2019 по 31.10.2021). У зв`язку з укладенням між сторонами договору про розстрочення заборгованості від 25 листопада 2019 року, а також частковим погашенням відповідачем заборгованості, відбулося переривання строку позовної давності, крім того, згідно наданого розрахунку відповідач здійснював платежі на оплату послуг у розмірі, що значно перевищує місячний платіж, що у свою чергу свідчить про визнання нею боргу і відповідно переривання позовної давності, оскільки згідно положень ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.05.2015 року по 30.11.2021 року у розмірі 12 441,23 грн., 3 % річних у розмірі 1080,41 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 061,84 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 2 481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved