Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] як законного представника [PERSON] , Третя особа: Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, в якій просить визначити додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті сестри- [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла сестра позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Позивач у 2021 р. знайшов заповіт [PERSON] . Як виявилось 29.09.2008 р., тобто за місяць до смерті, [PERSON] на користь позивача посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Єнотіною В.Є. за реєстрова номером 898, заповіт, яким [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] . Звернувшись до Харківської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивачу відмовлено постановою державного нотаріуса Кормілець Ю.М., оскільки позивачем не доведено факт прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31.08.2023 провадження у справі відкрито, витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05.10.2023 залучено третю особу. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07.11.2023 замінено первісного відповідача, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, надала письмові пояснення. В письмових поясненнях відповідач зазначає, що [PERSON] є сином [PERSON] . [PERSON] тільки голослівно стверджує, що наприкінці 2021 року він, перебираючи речі в будинку, випадково знайшов заповіт своєї сестри. На доведення такого факту позивачем не надано жодного достовірного, допустимого, належного та достатнього доказу. Під час перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з племінником позивача - [PERSON] (з 25.06.2010 року по 06.04.2015 року), [PERSON] неодноразово була присутньою при розмовах, в яких обговорювалося питання між дядьком та племінником щодо оформлення права власності на житловий будинок, що належав [PERSON] , його подальшої правової долі, оскільки заповіт був складений на [PERSON] , а жили в цьому будинку [PERSON] з чоловіком, робили в ньому ремонти, займалися його благоустроєм. Ці питання постійно підіймав [PERSON] , на що [PERSON] постійно йому відповідав, щоб той не хвилювався, та він на це майно не претендує. Шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті спадкодавиці [PERSON] закінчився 07 травня 2009 року, протягом цього строку спадкоємцем за заповітом [PERSON] не було вчинено будь-яких дій, передбачених законом, спрямованих на прийняття ним спадщини після смерті своєї сестри, на відміну від [PERSON] , сина спадкодавиці, який постійно проживав разом зі своєю матір?ю на час відкриття спадщини. Крім того, з дня отримання позивачем постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (23.12.2021 року) та до початку збройної агресії минуло 2 місяці та не є зрозумілим, що заважало [PERSON] в той час звернутись до суду, якщо він вважав свої права порушеними. Представник Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача, [PERSON] знала як сусідку, з [PERSON] також була знайома особисто, працювали з ним на виборах. Коли померла [PERSON] , при зустрічі на запитання свідка, як справи, [PERSON] відповів, що все нормально, мати йому написала заповіт, буде оформлювати спадщину. Щодо заповіту на позивача пояснила, що [PERSON] хоронив позивач, при зустрічі з ним він повідомив свідкові, що після смерті [PERSON] знайшов заповіт [PERSON] на своє ім`я. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом позивача, [PERSON] також знав, вона мешкала приблизно в кілометрі від нього, допомагав їй по господарству, був знайомий і з [PERSON] . Щодо заповіту [PERSON] свідок пояснив, що після її смерті при зустрічі [PERSON] сказав йому, що мама все залишила йому, він займається спадщиною. Щодо заповіту [PERSON] на [PERSON] свідкові нічого невідомо. Свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідачка [PERSON] є її племінницею. Після весілля племінниці з [PERSON] вони спілкувались, зі слів [PERSON] їй відомо, що за життя матері у нього була ДТП, і мати на той випадок, якщо його «посадять», зробила заповіт на свого брата - [PERSON] , який «гарна людина і [PERSON] не образить». Також свідок пояснила, що на весіллі [PERSON] і Ксенії, на другий день, свідок сказала [PERSON] - робіть ремонт у будинку, я допоможу, на що той відповів, що треба вирішувати з дядьком (позивачем), бо на нього документи на будинок, на що позивач відповів - робіть свій ремонт, мені вашого нічого не потрібно і я ні нащо не претендую. Про ситуацію із заповітом на ім`я [PERSON] знали усі родичі. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач є дядьком його друга [PERSON] , з яким дружив зі студентських років. Щодо заповіту матері [PERSON] свідок пояснив, що в ході спілкування з родиною [PERSON] знав, що його мати хворіла, у [PERSON] було смертельне ДТП, він був під слідством, мати дуже хвилювалася з цього приводу, тому написала заповіт на дядька [PERSON] (позивача), бо боялась, що [PERSON] «посадять». Це свідкові відомо зі слів [PERSON] та його матері. Мати померла у 2008 році, [PERSON] продовжував мешкати в тому ж будинку. У присутності свідка питання заповіту неодноразово обговорювалось у родинному колі, на застіллях, [PERSON] переживав, що заповіт на будинок на дядька, бо займався ремонтом у будинку, щось добудовував. На це дядько запевняв, що все в порядку, нічого страшного, живи спокійно. Ці розмови були приблизно в 2011-2013 р.р. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.11.2008. [PERSON] є братом [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . 29.09.2008 р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Єнютіною В.Є., яким заповіла все своє майно [PERSON] . 16 грудня 2021 р. [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , але постановою від 23.12.2021 останньому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що [PERSON] не подав відповідну заяву протягом 6 місяців зі смерті спадкодавиці. [INFO] помер син [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується повторною копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.06.2022. [PERSON] та [PERSON] на час смерті останньої були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , а саме: з 12.04.2003 по 03.12.2021 (лист Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 12.09.2022 вих.№534/03-22, від 06.09.2022 вих.№514/03-22). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] . 17.08.2022 [PERSON] звернулась до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в інтересах [PERSON] . З листа Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 05.10.2023 вих.№2204/01.16 убачається, що після смерті [PERSON] з заявою звертався лише [PERSON] . Також, суду надано копію вироку Харківського районного суду Харківської області від 29.08.2011, за яким [PERSON] засуджено за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. Проаналізувавши спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Викладений правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 13.03.2020 по справі № 314/2550/17. Судом встановлено, що позивач не подав вчасно нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, у зв`язку із чим йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач обгрунтовує тим, що про існування заповіту своєї сестри [PERSON] , яка померла у 2008 році, дізнався лише після смерті її сина (свого племінника) [PERSON] 21.07.2021, шукаючи паспорт останнього для здійснення поховання. Проте суд критично ставиться до вказаних пояснень позивача, оскільки допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] пояснили суду, що питання оформлення [PERSON] заповіту на свого брата [PERSON] неодноразово було предметом обговорення у родині, у присутності свідків на застіллях підіймалося питання про те, що будинок, який залишився після смерті матері, і в якому проживав [PERSON] , остання заповіла своєму братові, а не синові. Родичам було відомо, що це зроблено [PERSON] у зв`язку зі скоєнням [PERSON] ДТП зі смертельними наслідками і притягненням до кримінальної відповідальності у зв`язку з цим. Суд зазначає, що факт притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності у зв`язку зі вчиненням 20.03.2008 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, підтверджується копією вироку Харківського районного суду Харківської області від 29.08.2011, зі змісту якого, зокрема, убачається, що підсудний повністю задовольнив цивільні позови потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Показання допитаних судом свідків зі сторони позивача [PERSON] і [PERSON] не підтверджують той факт, що позивач дізнався про існування заповіту лише у 2021 році, оскільки [PERSON] повідомила суду, що їй відомо про цей факт зі слів самого позивача, а [PERSON] взагалі не обізнаний про обставини складання заповіту [PERSON] . Таким чином, дослідженими по справі доказами спростовується позиція позивача про те, що про існування заповіту [PERSON] йому стало відомо лише у 2021 році. Крім того, аналізуючи позицію позивача, суд вважає за доцільне зауважити, що згідно з його поясненнями, про існування заповіту він дізнався наприкінці липня 2021 року, із заявою про прийняття спадщини звернувся до нотаріуса у листопаді-грудні 2021 року, а з даним позовом до суду звернувся у серпні 2023 року. При цьому будь-якого переконливого обґрунтування причин звернення до суду через 1 рік 8 місяців після одержання відмови нотаріуса позивачем суду не надано; посилання на проведення військових дій і погане самопочуття носять загальний характер і не є поважними, враховуючи тривалість часу між одержанням відмови нотаріуса і зверненням до суду. Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позивачем усупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних, допустимих, достатніх і переконливих доказів на підтвердження поважності причин несвоєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим суд не вважає причину пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини поважною, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати відносяться за рахунок позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed