Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

01.11.2023 року позивачка звернулася до суду із заявою, в якій просила суд стягнути з відповідачки на її користь 33624,80 грн. як витрат, понесених позивачкою на лікування, поховання та утримання спадкового майна після [PERSON] , який помер [INFO] , а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн. Підставою позову зазначила наявність преюдиціального рішення, а саме постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 28.06.2023 року у справі №632/1693/21, провадження №61-3816св23), яким було визначено право відповідачки на спадкування майна після померлого як спадкоємниці першої черги, в той час як позивачка понесла відповідні витрати, пов`язані з утриманням померлого, його похованням та увічненням пам`яті померлого. Ухвалою судді від 11.12.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову, витребувано за клопотанням позивачки з Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області спадкову справу після померлого [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.62). Ухвалою судді від 18.12.2023 року, яка набула чинності, виправлено описку в ухвалі судді про відкриття провадження щодо вірного найменування позивачки та особи відносно якої витребовувалися докази по справі (а.с.66). 25.12.2023 року на адресу суду з Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області надійшла спадкова справа №66/2021, відповідно до якої встановлено, що обидві сторони заявили права на спадкування після померлого, заповіту після померлого не було, свідоцтво про право на спадщину в матеріалах даної справи відсутнє, та позивачка заявила вимогу кредитора до відповідачки як спадкоємиці померлого на суму, яка є ідентичною заявленій у позовній заяві 33624,80 грн., яка 10.08.2023 року була залишена без задоволення виконуючою обов`язки державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області на підставі ч3 та ч.4 ст.1281 ЦК України (а.с.70-89). Відповідачка ухвалу судді про відкриття провадження отримала 26.12.2023 року (а.с.91), а вже 03.01.2024 року надала суду документ під назвою відзив на позовну заяву з додатками до нього, в якому вона проти заявлених позовних вимог заперечувала, оскільки вважала, що позивачка чинить їй перешкоди у користуванні спадковим майном, зокрема частиною квартири [ADDRESS] , через що вона не отримала відповідне свідоцтво на спадщину до цього часу, надані позивачкою чеки не є належними доказами, оскільки оформленні в порушення вимог діючого податкового законодавства та без прив`язки до того, кому та навіщо вони придбавалися, комплекс заходів з поховання позивачка взяла на себе як виконавець волі померлого до чого відповідачка не має жодного відношення та виготовлення пам`ятника в частині відповідної квитанції не є належним доказом понесення вказаних витрат відповідачем (а.с.92-98). До відзиву був долучена квитанція АТ «Укрпошта» про направлення позивачці рекомендованого пріоритетного листа масою 0,050 кг (а.с.99). Інші заяви та клопотання у справі від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України\~за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [INFO] помер брат позивачки та колишній чоловік відповідачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина за законом, на яку претендували позивачка та відповідачка. Постановою Верховного Суду від 28.06.2023 року у справі №632/1693/21, провадження №61-3816св23 було залишено в силі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області 13.12.2022 року з мотивів, викладених у вказаній постанові Верховного Суду про відмову у задоволення позовних вимог відповідачки до позивачки про надання додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки вона вказаний строк не пропустила (а.с.50-56). Вказане рішення для даної справи є преюдиціальним та обставини, викладені в даній постанові ВС суд першої інстанції приймає без посилання на відповідні докази у порядку ч.4 ст.82 ЦПК України. Суд не приймає до розгляд документ під назвою відзив відповідачки, оскільки суду не надано доказів того, що саме вказаний документ з додатками був направлений позивачці відповідно до вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України, оскільки надсилання рекомендованого листа лише підтверджує факт направлення листа особі, як в даній справі, однак не надає можливості перевірити його зміст, що є порушенням вимог абзацу другого частини сьомої статті 43 ЦПК України: «У разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення». Тобто для того, аби відповідна заява була прийнята судом як заява по суті позову суду необхідно надати окрім доказів направлення ще й опис того, що було направлено, що відповідачка по справі не зробила, а відповідна її заява від 03.01.2024 року є не заявою по суті позову, а власними письмовими поясненнями у порядку ст.43 ЦПК України. Таким чином, справа слухається виключно на підставі позовної заяви з долученими до неї та витребуваними судом доказами та письмовими поясненнями відповідачки щодо заявлених позовних вимог позивачки. Вирішуючи справу по суті, суд відразу відкидає посилання відповідачки на той факт, що позивачка чинить їй перепони у користуванні спадковим майно та отриманні відповідного свідоцтва про право на спадщину, оскільки вказані питання не відносяться до предмету спору в даній справі та на підставі принципу диспозитивності судом при вирішенні справи по суті не враховуються. Щодо заявлених вимог, то суд зазначає, що позивачка заявила їх у межах спадкової справи після померлого [INFO] та отримала відмову у їх включенні до спадкової справи від виконуючої обов`язки Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області 10.08.2023 року (а.с.87-89) та вирішила не оскаржувати дії державного нотаріуса, а стягнути самостійно вказані витрати у рамках даної цивільної справи, що є її правом, та вказує на використання позивачкою досудового порядку врегулювання справи. Відмова виконуючої обов`язки державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області позивачці у включенні вказаних витрат як вимоги кредитора спадкодавця у спадкову справу жодного правового значення для суду не має, оскільки такі дії здійсненні в межах повноважень нотаріуса в конкретній спадковій справі. Суд вважає, що позивачка заявила вказані вимоги в межах визначеного ч.2 ст.1281 Цивільного кодексу України строку, оскільки спір між сторонами щодо можливості прийняття спадщини після померлого фактично тривав до вирішення спору Верховним Судом 28.06.2023 року та на час пред`явлення вимоги відповідачка як спадкоємець першої черги ще не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, тобто вона має право на їх розгляд у судовому порядку та строк для їх пред`явлення не пропущений. Державний нотаріус формально підійшла до розгляду вказаного питання, не дослідивши усі наявні обставини справи. Щодо суті заявлених вимог суд погоджується з їх розміром в частині витрат на лікування померлого у розмірі 4848,80 грн. та витрат на поховання у розмірі 8400,00 грн., а загалом на суму 13248,80 грн., оскільки вони були позивачкою понесені та прямо пов`язані з лікуванням та похованням померлого спадкодавця (а.с.23-28), що є витратами позивачки, яка не є спадкоємцем після померлого та вказані витрати є обов`язком саме спадкоємця померлого. Посилання відповідачки у своїх письмових поясненнях на ч.1 ст.11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» в частині того, що позивачка була виконавицею волі померлого щодо його поховання не є належними в даній справі, оскільки жодних доказів, що померлий висловлював таку волю матеріали справи не містять, а тому за загальним правилом саме спадкоємець повинен нести вказані витрати, у тому числі, компенсувати їх, якщо їх понесли інші особи та пред`явили до нього відповідну вимогу. В частині невідповідності чеків, наданих позивачкою, вимогам податкового законодавства, то в частині вартості поховання суд вказані доводи відповідачки відкидає, оскільки при похованні особи перевіряти відповідні чеки з точку зору стороннього спостерігача не є обов`язком особи, яка оплачує поховання, оскільки вказана особа при похованні здійснює багато платежів, пов`язаних з похованням та не зобов`язана ще й слідкувати за їх належним оформленням, оскільки це може призвести до порушення спланованого графіку поховання особи та порушити умови поховання. Посилання на те, що чеки на ліки померлого не мають чіткого узгодження, що вони придбавалися саме померлому для його лікування спростовуються довідкою КНП «Первомайська ЦРЛ» від 26.02.2021 року №01-14/255м, де чітко вказаний діагноз померлого, необхідність та фактичне його переведення в інший лікувальний заклад через погіршення стану, що вказує, що померлому спадкодавцю потрібне було саме медикаментозне лікування, яке в частині відповідних ліків забезпечувала йому позивачка. В частині стягнення витрат на комунальні послуги позивачці слід відмовити, оскільки на час подання позову відсутні докази отримання відповідачкою свідоцтва про право спадщину та можливості вільно розпоряджатися своїм спадковим майном, що вказує, що вона відповідні комунальні послуги не отримувала, а відповідно не має підстав для їх стягнення з відповідачки у заявленого розмірі у сумі 1776,00 грн. Щодо стягнення витрат по виготовленню пам`ятника померлому спадкодавцю [PERSON] у ПП «Петренко», то суд погоджується з тим, що позивачка вказані витрати понесла та саме за її рахунок він був встановлений, при цьому відкидаючи доводи відповідачки щодо того, що чеки на підтвердження цього не є фіскальними, містять неточності та не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки сумнівів щодо їх понесення позивачкою у суду немає, оскільки вона надала фотокопію вже встановленого пам`ятника (а.с.31), що є достатнім доказом, що його виготовляли саме за заказом позивачки. В той же час встановлення пам`ятника не є обов`язковою процедурою при похованні особи відповідно до вимог Закону України «Про поховання та похоронну справу», оскільки такі дії особи, які здійснюють відповідні дії з виготовлення пам`ятника, здійснюють за власним внутрішнім переконанням, це є їх моральною відповідальністю, яка не є обов`язковою на законодавчому рівні. Тому вказані витрати не можуть бути включені до вимог кредитора до спадкодавця, оскільки виходять поза межі обов`язкових витрат, які поніс кредитор спадкодавця та які можуть бути пред`явленні до стягнення зі спадкоємця. Відповідно до норм ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця; витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено ; у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі . Враховуючи, що суд задовільняє позовні вимоги частково у розмірі 13248,80 грн. із 33624,80 грн. заявлених до стягнення, що становить 39,40% від заявлених вимог, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути 39,40% від сплаченого судового збору, що становить 423,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial