Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» (далі по тексту - відповідач), третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 жовтня 2023 року через застосунок "Дія" позивач дізнався про накладення арешту на банківські рахунки. В подальшому, позивачем було з`ясовано, що виконавче провадження відкрито на підставі вчиненого нотаріусом виконавчого напису. Не погоджуючись із законністю та правомірністю виконавчого напису нотаріуса позивачем було подано позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, не підлягає виконанню. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року по справі №761/40693/23 позовні вимоги [PERSON] було задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 31609 від 18.03.202 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАН ГРУП» заборгованості у сумі 29000,00 грн. та витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса. Рішення суду набуло чинності 10 лютого 2024 року. Зазначена обставина стала підставою для звернення до суду з даним позовом, з огляду на те, що кошти були стягнуті безпідставно, у звязку з чим, позивач просив стягнути на його користь безпідставно стягнуті грошові кошти в сумі 21472,86 грн., судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1211,20 грн., а також витрати на правову допомогу у фіксованому розмірі 3000,00 грн. Ухвалою суду від 23.02.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу та третім особам направлено рекомендованими листами з рекомендованим повідомленням. 11.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача просить відмовити в задоволені позовних вимог позивача. У відзиві зазначено, що ТОВ «АІА Фінанс груп» та позивач уклали Договір про надання кредиту № 1728828 від 29.06.2018, за яким була наявна заборгованість. Заявлена позивачем до стягнення сума не відповідає розміру набутої відповідачем суми в рамках стягнення за виконавчим провадженням [NUMBER]. Так, позивач заявляє, що за виконавчим провадженням [NUMBER] з нього безпідставно утримано 21472,86 грн. Водночас відповідачем за вказаним виконавчим провадженням набуто кошти у загальному розмірі 19066,27 грн, про що свідчать витяги з банківських виписок, що додаються до відзиву. Відповідно, частина коштів у розмірі різниці між даними сумами (2406,59 грн) взагалі не набута відповідачем, а отже і не може бути стягнута з підстав, передбачених ст.1212 ЦК України. Стягнуті з позивача кошти у розмірі 19066,27 грн. утримуються відповідачем за належних правових підстав, в рахунок погашення заборгованості за укладеним між сторонами договором кредиту №1728828 від 29.06.2018. Зазначав, що і виконавче провадження і виконавчий напис нотаріуса були вчинені відповідачем з метою стягнення простроченої заборгованості за договором, і отримані від позивача грошові кошти були зараховані в рахунок погашення цієї заборгованості. Окремо у відзиві викладено заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. 14.03.2024 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якій позивач просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі. 27.03.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10.01.2024 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною та зареєстрований в реєстрі за №31609. Рішення суду набрало законної сили. Вказаним рішенням суду встановлено наступні обставини. 18.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованість в розмірі 29 900,00 грн. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №31609. Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. 27.05.2021 року відкрила виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №31609 виданого 18.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки АТ «Укрзалізниця» від 16.11.2023 року, яка видана [PERSON] , щодо утриманих та перерахованих коштів згідно виконавчого провадження від 02.06.2021 року № [NUMBER], з заробітної плати позивача утримано 21472, 86 грн. Як вбачається із відзиву відповідач не заперечує, що по виконавчому провадженні [NUMBER], яке було відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса №31609 від 18.03.2021 було стягнуто із позивача кошти на загальну суму 19066,27 грн. Таким чином, судом встановлено, що у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису №31609 від 18.03.2021 року, в рахунок погашення заборгованості було перераховано на користь відповідача ТОВ «АІА Фінанс груп» частину стягнутої заборгованості в сумі 19 066,27 грн., що визнається відповідачем та підтверджується долученими до відзиву доказами, а саме витягом з виписок щодо оплат по договору. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, тому суд вважає, що відпали правові підстави для набуття відповідачем коштів в розмірі 19066,27 грн., примусово стягнутих за виконавчим написом, оскільки останній визнаний таким, що не підлягає виконанню. Щодо доводів сторони представника відповідача про те, що кошти в розмірі 2406,59 грн. взагалі не було набуто товариством, а отже і не може бути стягнуто з підстав, передбачених ст.1212 ЦК України, суд зауважує, що позивач, як особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, але на підставі ст.22 ЦК України. Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АІА Фінанс груп» відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за №31609 від 18.03.2021 таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з позивача на користь відповідача коштів в розмірі 19066,27 грн. було безпідставним та підлягає стягненню на користь позивача. Інші кошти в сумі 2406,59 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування збитків, на підставі ст. 22 ЦК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 21 472,86 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу (правову) допомоги у розмірі 3000,00 грн., слід зазначити наступне. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження обставин викладених у змісті позовної заяви про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивача у зв`язку з розглядом в суді цієї справи позивачем не було надано до суду жодних документів, які б свідчили про те, що така допомога йому була надана. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У відзиві відповідачем заявлено заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не долучено до позовної заяви доказів, які б свідчили про надання правової допомоги та понесення зазначених витрат у заявленому ним розмірі - 3000,00 грн., суд не вбачає підстав для їх стягнення.

Outcome: approved