Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

03 травня 2022 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач стало відомо про нібито укладення ним 24 квітня 2019 року м. Луцьку з відповідачем [PERSON] договору позику, відповідно до умов якого останній позичив, а позивач взяв у борг грошові кошти у розмірі 5\~500\~000,00 грн., які зобов`язувався повернути до 30 вересня 2020 року. Наразі відповідач звернувся до позивачу у суд з позовом про стягнення цього боргу. Позивач стверджує, що такого договору з відповідачем не укладав, а сам він є підробленим, оскільки на ньому дійсно наявний його підпис, який він, ймовірно, проставив на пустому листку, де в подальшому, машинним шляхом, був нанесений текст договору, якого він не погоджував. Також вказує, що в той день у м. Луцьку не перебував, а перебував у ДП «Клінічний санаторій «Жовтень», який розташований у м. Києві. Посилаючись на вищевикладене, а саме - на відсутність його волевиявлення на укладення договору, що суперечить приписам ст.203 ЦК України, позивач, з врахуванням заяви про зміну підстав позову від 03 жовтня 2022 року, просить суд визнати недійсним договір позики від 24 квітня 2019 року (т.1 а.с.108-113). Сторона відповідача письмового відзиву на змінені підстави позову не надала. Натомість, подала лише відзив на первісну редакцію позову, підстави якого судом не розглядаються, у зв`язку з чим зміст такого відзиву є нерелевантним та судом не аналізується також. Представник відповідача подав письмові пояснення щодо висновку судової експертизи. Вважає, що експерти безпідставно вийшли за межі поставлених їм судом питань та зробили висновок з правового питання. Також вказує, що договір позики був укладений між сторонами з моменту передачі грошей, яка може не співпадати з датою договору. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд його задовольнити. Позивач усно пояснив, що з відповідачем у нього були ділові відносини, вони вели спільний бізнес. У квітні 2019 року йому зробили операцію на серце, а конкретно 24 квітня 2019 року він перебував на реабілітації у м. Києві та, можливо, на прохання відповідача підписав пустий лист паперу. Позивач вказує, що жодних коштів від відповідача не отримував. В подальшому відносини між позивачем та відповідачем погіршилися. Після цього, на думку позивача, відповідач використав пустий лист паперу з його підписом та виготовив спірний договір, після чого пред`явив позов про стягнення цих коштів. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Вказав, що договір є укладеним належним чином з моменту передачі грошових коштів. Зазначає, що відповідач привіз грошові кошти позивачу у лікарню та передав у сумці купюрами по 500 грн. Можливе підписання договору позики в іншу дату не вважає підставою для його недійсності. Також звертав увагу на безпідставний вихід експертів за межі заданих їм питань. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав. В матеріалах справи наявна копія договору позики від 24 квітня 2019 року, який, за твердженнями сторони відповідача, був укладений з позивачем (т.1 а.с.10). Вказаний документ складається з одного аркуша паперу, основний текст договору виконаний машинним друком на двох сторінках. На звороті власноручно виконані підписи сторін. Місцем укладання договору зазначено м. Луцьк. За текстом договору, позикодавець ( [PERSON] ) передав у власність позичальнику ( [PERSON] ) грошові кошти в сумі 5 500\~000,00 грн., а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві отриману суму позики до 30 вересня 2020 року готівковими коштами або на банківський рахунок позикодавця, або іншим письмово погодженим сторонами способом виконання зобов`язання. Позика надавалася у повній сумі в готівковому вигляді в дені укладення цього договору. Підписання даного договору свідчить про фактичне одержання позичальником суми коштів від позикодавця. Одночасно, як слідує з наявних в матеріалах справи медичних документів позивача, 21 березня 2019 року йому була проведена операції на серце, а у період з 09 квітня 2019 року по 02 травня 2019 року він перебував на реабілітації у ДП «Клінічний санаторій «Жовтень» (Столичне шосе, 27 км., Конча-Заспа, м. Київ) (т.1 а.с.11-15). Будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача про перебування 24 квітня 2019 року у м. Києві, сторона відповідача суду не надала. Згідно з висновком судового експерта Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 15 квітня 2022 року №7006, який складений за результатом проведення судової почеркознавчої експертизи в межах цивільної справи №161/7335/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, рукописний напис « [PERSON] » та підпис поряд з цим написом у графі «ПІДПИСИ СТОРІН» у договорі позики від 24 квітня 2019 року, укладеного від імені [PERSON] та [PERSON] виконані [PERSON] (т.1 а.с.15-24). В межах розглядуваної справи судом була судом була призначена судово-технічна експертиза документу. Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 07 листопада 2023 року №10446/23-34/26729/23-34: 1) Запис і підпис від імені [PERSON] в договорі позики, датованому 24 квітня 2019 року, виконані не в дату, вказаному в документів (24.04.2019), а пізніше. Встановити, чи відповідає давність виконання напису « [PERSON] » і підпису від імені [PERSON] в графі «Підписи сторін» договору позики від 24 квітня 2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , даті укладення договору (24 квітня 2019 року), не видається можливим через відсутність зразків порівняння, виконаних пастою тієї ж рецептури; 2) Запис і підпис від імені [PERSON] в договорі позики, датованому 24 квітня 2019 року, виконані пізніше липня 2020 року. Більш точно встановити період виконання досліджених запису і підпису не представляється можливим у межах наданих зразків з врахуванням методики дослідження штрихів рукописних записів та підписів. Встановити час виконання запису і підпису від імені [PERSON] в договорі позики, датованому 24 квітня 2019 року, не видається можливим через відсутність зразків порівняння, виконаних пастою тієї ж рецептури (т.1 а.с.234-241). При цьому в дослідницькій частині цього висновку зазначено, що результати проведених досліджень є достатньою підставою для висновку про те, що на зворотній стороні договору позики, датованого 24 квітня 2019 року, спочатку виконувались запис та підпис від імені [PERSON] , потім наносився друкований текст документа, після чого виконувалися запис і підпис від імені [PERSON] . Отже, досліджуваний договір позики, датований 24 квітня 2019 року, виготовлено шляхом монтажу, тобто, шляхом використання аркуша паперу, на якому вже містились запис та підпис від імені [PERSON] (т.1 а.с.238). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У частині другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). А у частині першій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З аналізу вищенаведених положень цивільного законодавства слідує, що обов`язковою умовою дійсності правочину є наявність волевиявлення учасника правочину і так волевиявлення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Фіксація такого волевиявлення може відбуватися, зокрема, у письмовій формі, шляхом проставляння учасником правочину підпису під його текстом. Однак, в даному випадку, як підтверджено висновком судової технічної експертизи, спірний правочин був виготовлений шляхом монтажу, а саме - спочатку на пустому аркуші папері був проставлений підпис [PERSON] , а лише згодом був надрукований текст цього договору. Такий свій висновок судові експерти мотивували тим, що паста ручки, якою здійснювався підпис, не покриває мікрочастинки тонеру принтеру, які залишаються на всьому папері під час друку, а навпаки, ці частинки знаходять зверху пасти, що свідчить про монтаж тексту договору. На погляд суду, такі висновки експертів є обґрунтованими та такими, що є зрозумілими для стороннього спостерігача, не вододіючого спеціальними знаннями у цій сфері. Сторона відповідача, заперечуючи висновок судових експертів, не клопотала перед судом про призначення додаткової чи повторної експертизи. Своєї реалістичної версії подій, чому текст договору був нанесений після підпису [PERSON] , сторона відповідача суду не навела, а всі її доводи зводилися до загальних тверджень про чинність договору. Надуманими є доводи сторони відповідача про вихід експертів за межі поставлених питань, оскільки відповідно до ч.8 ст.102 ЦПК України, якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. Отже, оскільки обставини монтажу спірного договору мали істотне значення для правильного вирішення справи та становили основу доводів сторони позивача, враховуючи, що міркування експертів не виходили за межі завдань судової технічної експертизи, суд дійшов висновку, що наведення експертами таких міркувань, було обґрунтованим та здійсненим в межах чинного процесуального законодавства. Так само надуманими є міркування представника відповідача про надання експертами відповідей на питання права, що заборонено ч.2 ст.102 ЦПК України, оскільки висновок експертів ґрунтуються виключно на спеціальних технічних знаннях та не виходить за межі завдань технічної експертизи документа, суть якої і являє виявлення монтажу або підробки документів. Не довела сторона відповідача факту наявності волевиявлення позивача на вчинення правочину жодними іншими доказами. В матеріалах справи, окрім змонтованого тексту договору, відсутні будь-які інші докази отримання позивачем грошових коштів від відповідача (розписки, квитанції, платіжні доручення тощо). Підсумовуючи вищевикладене, зважаючи на те, що [PERSON] проставив свій підпис на пустому аркуші паперу, на який згодом був надрукований текст договору, суд дійшов висновку, що в даному випадку було відсутнє його вільне та таке, що відповідає його внутрішній волі, волевиявлення на укладення такого правочину, що є підставою для визнання спірного правочину недійсним згідно ч.1 ст.217, ч.3 ст.203 ЦК України та для задоволення позову.

Outcome: approved