Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на ті обставини, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 20 червня 1998 року зареєстрував Виконавчий комітет Радісненської селищної Ради Іванівського району Одеської області актовий запис №11. Від подружнього життя у сторін діти відсутні. Кожний із сторін має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв`язку з цим, шлюбні стосунки у сторін фактично припинені. Шлюб існує лише формально, оскільки особисті зносини між сторонами уже тривалий час мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування. Продовжувати такі шлюбні відносини сторони не бажають. Надання строку на примирення не справить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення не принесли жодних результатів. Це лише погіршить стан відносин позивача та відповідача та продовжить їх перебіг в часі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, проте надали заяву про розгляду справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подавав, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 20 червня 1998 року зареєстрував Виконавчий комітет Радісненської селищної Ради Іванівського району Одеської області актовий запис №11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Зі змісту позовної зави вбачається, що від подружнього життя у сторін діти відсутні. Кожний із сторін має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства у зв`язку з цим, шлюбні стосунки у сторін фактично припинені. Шлюб існує лише формально, оскільки особисті зносини між сторонами уже тривалий час мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування. Продовжувати такі шлюбні відносини сторони не бажають. Надання строку на примирення не справить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення не принесли жодних результатів. Це лише погіршить стан відносин позивача та відповідача та продовжить їх перебіг в часі. Обставини на які посилається позивач є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Доказів зворотнього у суду немає та такі обставини відповідачем не оспорювались. Застосовуючи норми матеріального права, суд виходить з такого. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. На підставі наведеного, враховуючи, що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, а збереження даного шлюбу суперечить його інтересам, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, беручи до уваги, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї є неможливим, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст.3,56,104-105,110,112,113 СК України,

Outcome: approved