Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

У вересні 2023 з позовом до суду звернувся [PERSON] , який просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №169054 від 15.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» заборгованості за кредитним договором №3530706917/176399 від 02.12.2019 року на суму 5790 грн та стягнути з ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» на користь [PERSON] кошти в розмірі 8699, 22 грн, з яких: 5790 грн безпідставно набутих коштів, стягнутих за виконавчим написом та 2909,22 грн в якості компенсації завданих збитків у зв`язку із стягненням приватним виконавцем Кудрановським Ю.В. у рамках виконавчого провадження №66822480 витрат виконавчого провадження та винагороди приватного виконавця. Мотивував заявлені вимоги тим, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та він не випливає з безспірної вимоги. Позивач є військовослужбовцем тому проценти не мають нараховуватися. Кредитний договір який уклали сторони не був нотаріально посвідчений, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Оскільки виконавчий напис вчинено з грубим порушення, то стягнуті на підставі напису кошти підлягають стягненню з відповідача, як безпідставно набутті. Ухвалою суду від 08.09.2023 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження, витребувано у ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. належним чином засвідчену копію документів, на підставі яких приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис №169054 від 15.06.2021 року. Ухвалою суду від 17.10.2023 до ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» застосовано захід процесуального примусу у вигляді штрафу, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду про витребування доказів. Ухвалою суду від 01.02.2024 вилучено у ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» належним чином завірену копію документів, на підставі яких приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис №169054 від 15.06.2021 року. Вказана ухвала суду не виконана. Сторона позивача у судове засідання не з`явилася, представник позивача суду надав заяву у якій просив позов задовольнити із підстав наведених у ньому та здійснити розгляд справи за його відсутності. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. У судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вслановлені вимоги ухвали суду від 08.09.2023 про витребування доказів не виконав. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кудрановський Ю.В. до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд дослідивши надані докази встановив, 02.12.2019 року [PERSON] та ТОВ «ГОУФІНГОУ» уклали кредитний договір №3530706917/176399. Згідно укладеного договору факторингу ТОВ «ГОУФІНГОУ» передало право вимоги за вищевказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп». В подальшому на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» передало право вимоги за кредитним договором №3530706917/176399 ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн». 15.06.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 169054, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» заборгованості за кредитним договором №3530706917/176399 від 02.12.2019 року у розмірі 4790,00 грн., з яких: прострочена заборгованість 2000 грн. та прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 2590,00 грн. Також стягнено плату за вчинення виконавчого напису, загальна сума, що підлягає до сплати склала 5790 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кудрановським Ю.В. відкрито виконавче провадження ВП №66822480. В рамках вказаного виконавчого провадження з [PERSON] стягнено основну суму заборгованості 5790 грн. Також стягнено з позивача додаткові витрати виконавчого провадження у сумі 2000 грн та основну винагороду приватного виконавця у сумі 579 грн, також стягнено мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 400 грн. [PERSON] є учасником бойових дій згідно посвідчення від 01.10.2018. Позивач призваний 12.05.2017 року на військову службу до лав ЗСУ, та перебуває у складі по теперішній час. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до пунктів 1, 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У постанові Верховного суду України від 5 липня 2017 року № 754/9711/14-ц зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У відповідності до пункту 15 статті 14 Закону №2011-XII в редакції Закону\~№ 1357-IX від 30.03.2021, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. При цьому, як вбачається з постанови Верховного Суду від 22 квітня 2021 року по справі 264/6124/18, особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а тому дію особливого періоду не припинено. Вказану правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» Верховний Суд уже однозначно сформулював у своїх постановах від\~11 квітня 2019 року (справа № 233/4985/17, провадження № 51-9182 км18), від14 лютого 2018 року (провадження № 61-4157св18 та № 61-3951св18), від 20 лютого 2018 року (провадження № 61-4255св18), від 25 квітня 2018 року (провадження\~№61-1664св17), від 21 лютого 2019 року (провадження № 51-7411км18). За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: « … зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала» Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.» Згідно із постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20: "Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно". Згідно ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] являється військовослужбовцем та учасником бойових дій, який приймав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях. На позивача та членів його сім`ї розповсюджуються гарантії, соціальний та правовий захист визначенні положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (№2011-XII). З огляду на це нарахування процентів відбулося з порушенням, а заборгованість не є безспірною, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд спростовує пояснення позивача, що кредитний договір був нотаріально не посвідченим, адже з наданих суду доказів вказана обставина не випливає. Оскільки судом встановлено, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений без правових на те підстав, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису, є абсолютно безпідставним, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 5790 грн. Стосовно коштів, які стягненні як додаткові витрати та основна винагорода приватному виконавцю то слід зазначити, що набувачем їх є приватний виконавець, але ніяк не відповідач тому у цій частині слід відмовити та роз`яснити позивачу, що йому слід звернутися до виконавця для повернення сплаченого ним виконавчого збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати які той поніс у сумі 5427,19 грн, що включають у собі витрати за сплату судового збору у сумі 1427,19 грн та витрати на прававу допомогу у сумі 4000 грн.

Outcome: partial