Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. У вересні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на її користь моральну шкоду у сумі 441 620,00 грн, спричинену їй загибеллю в дорожньо-транспортній пригоді доньки [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Роздільнянським районним судом Одеської області винесено вирок 22.09.2023 року, згідно якого [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Потерпілою від даного злочину визнано її [PERSON] , так як в результаті ДТП загинула її донька [PERSON] . Смерть [PERSON] перебуває у прямому причинному зв`язку з отриманою в результаті ДТП закритою травмою грудної клітки. В результаті неправомірних та винних дій [PERSON] завдано моральної шкоди [PERSON] , як потерпілій, оскільки через ДТП вона втратила доньку . Вона отримала психологічну травму, в неї появилися негативні психосоматичні та психоемоційні зміни, порушення сну, знижений настрій, пригніченість, чутливість, фіксованість на негативних переживаннях та спогадах, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, нестійкий настрій. Крім цього, тривалий термін позивач вимушена була знаходитись в правоохоронних органах, прокуратурі, суді. Постійно душевно та психічно переживала, оскільки втратила свою дитину. Моральну шкоду від протиправної поведінки позивачка оцінює у 500 000,00 грн. Під час слухання у суді кримінального провадження 02.06.2020 року, відповідач зобов`язався виплатити позивачці моральну шкоду сумі 500\~000 грн, про що надав відповідну розписку. Відповідно до умов розписки, яку відповідач написав власноручно, у присутності позивачки та свідків, відповідач зобов`язався виплатити моральну шкоду у розмірі 500 000,00 (п`ятсот тисяч гривень 00 копійок) наступним чином: 50 000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) до 02.07.2020 року; по 8 000,00 (вісім тисяч гривень 00 копійок) раз у місяць до 02.06.2025 року. Відповідно до розписки відповідач з 02.06.2020 року по 16.09.2020 року здійснив виплату на суму 58 380,00 грн.. Після того, як відповідачу дали іспитовий строк замість реального покарання за вчинений злочин, відповідач перестав виходити на зв`язок, перестав робити виплати та ніяким іншим способом не допомагав. Отже,\~сума,\~яку відповідач\~не виплатив\~як моральну\~шкоду позивачу\~становить 441620,00\~грн. Просила стягнути вказану суму коштів з відповідача на її користь. 12.12.2023 року відповідач [PERSON] подав заяву про застосування строків давності (а.с.54), в якій просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] , так як нею пропущено строк звернення до суду за даними вимогами. При цьому в заяві зазначив, що позов [PERSON] визнає частково, він ніколи не визнавав суму боргу в розмірі 500000 грн, і не мав можливості сплатити таку компенсацію потерпілій в рахунок відшкодування моральної шкоди. Підтвердив, що він писав розписку про добровільне відшкодування шкоди і дійсно останній платіж здійснив 16.09.2020 року. Вважає, що повідомлення про підозру йому було вручено 11.12.2019 року, про що зазначено у вироку суду від 22.09.2020 року, а тому вважає, що саме з 11.12.2019 року [PERSON] дізналась про порушення свого права і саме з цієї дати у позивача [PERSON] виникло право на пред`явлення до нього позову. Про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи зазначив ВС у постанові від 21 січня 2020 року по справі №368/1850/18 З огляду на те, що перебіг позовної давності розпочався із моменту набуття ним, відповідачем по справі статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а саме з 11.12.2019 року, а з позовною заявою позивачка звернулася до суду лише 28.09.2023 року, то остання\~пропустила строк позовної давності,\~який визначений\~Цивільним кодексом\~України в\~три роки. Жодних поважних причин пропуску строку позовної давності [PERSON] не зазначила, а тому просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП у зв`язку з пропуском строку давності. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18.10.2023 року відкрито провадження у справі та призначеного підготовче судове засідання. (а.с.46) 04.03.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. (а.с.75) Позиції сторін в судовому засіданні. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Фунтасова А.Л. в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити. Представник також зазначили, що ними не пропущено строк звернення до суду за захистом порушених прав та просили відмовити в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності по заяві відповідача. Звернула увагу суду, що відповідач підтвердив, що надавав розписку про відшкодування моральної шкоди. В цій розписці визнав суму відшкодування у розмірі 500\~000 грн, а тому решту боргу, яку не сплатив добровільно просила стягнути суд. Позивачка [PERSON] також показала, що до цього часу переживає психологічну травму в зв`язку зі втратою доньки, не може відновити психоемоційний стан. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Виходячи з того, що відповідач належними чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив, суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі. Судом по справі встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області у кримінальній справі 511/306/20 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 2019160000001113 від 11.12.2019 року по обвинуваченню [PERSON] , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, де потерпілою від даного злочину визнано [PERSON] було становлено наступне. 10.12.2019 \~ \~ \~ \~року відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, достеменно знаючи, що керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння заборонено, приступив до керування автомобіля «ВАЗ-2105», р/н [NUMBER] , чим допустив порушення вимог п/п «а» п. 2.9. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно ) постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (надалі - Правила)). Будучи неуважним відповідач, рух керованого автомобіля постійно не контролював, обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість постійно контролювати рух автомобіля, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував та своєчасно не відреагував на її зміну, чим порушив вимоги п. 1.5., п/п «б» п. 2.3. зазначених Правил. Діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, та маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної події, відповідач, наближаючись до будинку [ADDRESS] , відволікся від керування, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, а навпаки, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь- яких перешкод технічного або іншого характеру, втратив контроль над керуванням свого транспортного засобу, в результаті чого у порушення вимог п.п. 12.1., 12.2. вказаних Правил, допустив неконтрольований виїзд свого транспортного засобу за межі проїзної частини на ліве узбіччя і ходом руху керованого ним автомобіля та допустив наїзд на перешкоду - залізобетонну пору лінії електропередач. Під час вказаної дорожньо - транспортної пригоди пасажири зазначеного автомобіля: [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження, з якими [PERSON] був доставлений до лікарняного закладу, а [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Смерть [PERSON] перебуває у прямому причинному зв`язку з отриманою в результаті ДТП закритою травмою грудної клітки у вигляді майже повного розриву верхньо- грудного відділу аорти і настала від гострої масивної крововтрати, що підтверджується актом судово медичного дослідження(обстеження) № 146 від 1012.2019 року та висновком експерта № 11/146 року від 17.12.2019 року судово медичної експертизи. Відповідно до вироку від 22.09.2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України відповідача було звільнено від відбування призначеного основного покарання, з іспитовим строком 3 роки. Так згідно наданої позивачкою [PERSON] копії розписки від 02.06.2020 року, відповідач [PERSON] добровільно зобов`язався виплатити позивачці моральну шкоду, заподіяну загибеллю доньки у сумі 500 000,00 грн. Відповідно до умов розписки, яку відповідач написав власноручно, у присутності позивачки та свідків, відповідач зобов`язався виплатити моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн наступним чином: 50 000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) до 02.07.2020 року; 8 000,00 (вісім тисяч гривень 00 копійок) раз у місяць до 02.06.2025 року. Згідно розписки відповідач здійснив наступні платежі на користь позивачки: 02.06.2020 року - 12 000,00 грн; 19.06.2020 року - 5 000,00грн; 06.07.2020 року - 4 000,00 грн; 23.07.2020 року - 4 000,00 грн; 16.09.2020 року - 5 400,00 грн; 16.09.2020 року - 27 980,00 грн. Загальна сума виплати складає 58 380,00 грн. Мотиви суду та нормативно- правове обгрунтування. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23\~ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Як зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20, гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61/1132св22). Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1, 4, 7 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в поза договірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема,\~завдання\~майнової (матеріальної) та\~моральної шкоди іншій особі\~(пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Відповідно до частини третьої\~статті 23 ЦК України\~(в редакції, чинній на момент Тлумачення положень статей\~11\~та\~23 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. (Постанова ОП КЦС ВС від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша\~статті 599 ЦК України). Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно\~\~яких здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя\~статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Суд зазначає, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.( постанова Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20). Висновки суду . Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Наданими у справі доказами та вироком Роздільнянського районного суду Одеської області у кримінальній справі 511/306/20 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 2019160000001113 від 11.12.2019 року по обвинуваченню [PERSON] , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, де потерпілою від даного злочину визнано [PERSON] , встановлено причино-наслідковий зв`язок щодо факту заподіяння шкоди позивачці, тобто даний факт не підлягає доказуванню в цивільній справі. Загибель доньки позивачки є підставою для цивільно-правової відповідальності за шкоду причинену відповідачем позивачу. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Так у\~даній справі\~ з урахуванням встановлених судами обставин, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди між сторонами є: - факт її завдання відповідачем [PERSON] позивачці смертю її доньки під час ДТП; - розписка відповідача [PERSON] про визнання обов"язку відшкодування шкоди. Між тим даним судовим рішенням суд вважає за необхідне конкретизувати її розмір. Суд встановив, що позивачка переживає постійні душевні страждання після смерті доньки, втратила душевний спокій, весь час перебуває у стані постійного напруження та стресу, суттєво були порушені їх нормальні життєві зв`язки, змушені докладати значних зусиль для організації свого життя, а відтак суд приходить до висновку, що позивач зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю доньки і втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; позивачка позбавлена можливості матеріальної та моральної підтримки доньки у подальшому своєму житті та в старості; відновити попередній стан життя позивачки неможливо. Тому виходячи з засад розумності і справедливості, обставин справи, суд вважає, що з урахуванням уже виплачених відповідачем сум згідно розписки грошова компенсація моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи повинна становити 400 000 грн і її належить стягнути відповідача на користь позивачки, так як відповідач не виконує дане зобов`язання добровільно. Доводи [PERSON] про те, що [PERSON] пропустила строк позовної давності за вимогами про відшкодування шкоди, який слід обчислювати з дати пред`явлення [PERSON] підозри у кримінальному провадженні , тобто з 11.12.2019 року є безпідставними з огляду на таке. Так відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має свої особливості, які полягають у тому, що згідно зі\~статтею 128 КПК України\~цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлено не до будь-якої особи, а виключно до підозрюваного чи обвинуваченого, що у свою чергу вказує на початок перебігу в такому випадку строку позовної давності саме з моменту повідомлення особі про підозру, тобто коли особа визначена слідчим як така у відношенні якої достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення (стаття 276 КПК України). У цій справі спір стосувався деліктних правовідносин, відшкодування шкоди, завданої злочином, де необхідно було встановити вину, яка є однією з обов`язкових підстав цивільно-правової відповідальності, хоч відшкодування шкоди стосувалось шкоди, завданої при дорожньо-транспортній пригоді, де відповідальність водія транспортного засобу настає незалежно від вини. Між тим як встановлено судом 02.06.2020 року під час розгляду кримінального провадження [PERSON] видав письмову розписку, в якій зобов`язався відшкодувати заподіяну позивачці моральну шкоду добровільно до у розмірі 500\~000 грн до 02.06.2025 року, а на підтвердження цього з 02.06.2020 року по 16.09.2020 року виплатив їй в рахунок відшкодування моральної шкоди 58380 грн. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Суд вважає, що видавши письмову розписку, де відповідач встановив строк відшкодування ним шкоди періодичними платежами щомісячно до 02.06.2025 року, а також провівши добровільно виплати у рахунок визнання боргу, позивач фактично взяв на себе зобов`язання по відшкодуванню шкоди, обумовлене певним строком, вчинив в 2020 році дії, що свідчать про визнання цього зобов"язання та його реальність, чим також перервав перебіг строку позовної давності, а тому позивачка, звернувшись в суд з даним позовом в 2023 році , так як [PERSON] припинив щомісячні виплати, не пропустила строки звернення до суду за захистом порушених прав. Тому підстав для відмови в задоволенні позову в зв`язку з пропуском позивачкою строку звернення до суду за захистом порушених прав не встановлено. На підставі\~ст.141\~ЦПК України з\~ [PERSON] \~ підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 6000 грн. На підставі \~ст.\~81, 89, 141, 259,\~263- 265, 268 \~ЦПК України,\~суд

Outcome: partial