Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] (далі позивач) з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідач) заборгованість за борговою розпискою у сумі 20\~000 грн 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.11.2023 між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 20\~000 грн 00 коп., про що відповідачем власноруч складено боргову розписку від 22.11.2023. Зазначені кошти відповідач зобов`язався повернути у строк до 22.12.2023, однак станом на день звернення з позовом до суду борг відповідач не повернув. Ухвалою від 07.03.2023 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Судове засідання призначене на 07.05.2024 о 12 год 30 хв. Позивач у судове засідання не прибув, явку свого представника не забезпечив. Згідно з позовною заявою просить суд розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, у судові засідання 05.04.2024 та 07.05.2024 не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно, що стверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що\~22.11.2023\~\~між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена боргова розписка, згідно з якою [PERSON] , [INFO] одержав в борг 20\~000 грн 00 коп. від [PERSON] , які зобов`язався повернути до 22.12.2023. Вказана боргова розписка написана у присутності свідка [PERSON] , (паспорт [NUMBER] , виданий 18.08.2009, РНОКПП [NUMBER] ), що стверджується підписом останнього на оригіналі розписки. Оскільки відповідач у встановлений строк боргове зобов`язання не виконав, оригінал розписки знаходився у позивача, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 20\~000 грн 00 коп. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що\~відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК). Згідно з ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~\~ч. 1, 2 ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з положеннями чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Судом встановлено, що\~22.11.2023\~\~між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена боргова розписка, згідно з якою [PERSON] , [INFO] одержав в борг 20\~000 грн 00 коп. від [PERSON] . Строк виконання відповідачем зобов`язання згідно з вказаною розпискою до 22.12.2023. Також вказана розписка\~\~містить\~\~особистий підпис позичальника та написана в присутності свідка [PERSON] , що стверджується підписом останнього на оригіналі розписки. Оригінал вказаної розписки додано позивачем до позову. Даний правочин не є оспорюваним і відповідає вимогам ЦК України. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. За змістом ч.1, 2 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно з ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Крім того, за змістом ч. 3, 4 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. При вирішенні даного спору судом встановлено, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем суду не названо та не надано. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідач зазначені в розписці від 22.11.2023 позивачеві кошти не повернув, що також стверджується тим, що оригінал розписки знаходився у позивача та наданий до суду. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №\~4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого\~2010\~року). При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачений судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved