Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

22.02.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя. Шлюбні відносини не підтримують. Спільне господарство не ведуть, примирення не можливо. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву в якій позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути в його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач не з`явилася, повідомлена вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 06.06.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом РАГС Дніпровського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 126. Спільне життя не склалося. На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення не можливо. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що\~\~шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено,\~\~що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні\~\~уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу,\~\~повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу,\~\~враховувати наявність малолітньої дитини,\~\~дитини-інваліда та інші обставини\~\~ життя подружжя,\~\~забезпечувати участь у судовому засіданні,\~\~як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно положень частини третьої та четвертої\~\~ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Outcome: approved