Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 63 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] за набувальною давністю. В обґрунтування\~позову представник\~позивача [PERSON] \~вказала,\~що у\~лютому 1993\~року позивачкою\~разом із\~родиною (батько,\~мати та\~син)\~було приватизовано\~квартиру [ADDRESS] .\~Частки у\~праві власності\~не були\~визначені,\~однак за\~загальним правилом\~частки співвласників\~є рівними.\~Згідно свідоцтва\~про право\~власності від\~18\~лютого 1993\~року співвласниками\~квартири є\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] .\~ [INFO] помер\~батько позивачки\~ [PERSON] .\~Після його\~смерті вона\~прийняла спадщину\~на 1/4\~частину квартири,\~однак державну\~реєстрацію права\~власності у\~БТІ не\~було проведено\~через наявність\~помилки у\~свідоцтві право\~на спадщину\~за законом\~від 19.09.1997\~року,\~де державним\~нотаріусом Першої\~Полтавської державної\~нотаріальної контори\~Н.І.\~Ратушняк вказано\~адресу будинку\~як «82А»,\~а у\~свідоцтві про\~право власності\~на житло\~як « [NUMBER] ».\~ [INFO] померла\~мати позивачки\~ [PERSON] ,\~яка залишила\~заповіт на\~ім`я [PERSON] \~щодо усього\~належного їй\~майна,\~в тому\~числі і\~щодо \~частини квартири. Однак позивачка вчасно не звернулася до нотаріуса в шестимісячний строк з дати її смерті через матеріальні проблеми. На дату смерті позивачка та спадкодавець проживали разом у квартирі [ADDRESS] . Для отримання інформації щодо розбіжності в адресах будинків та про факт державної реєстрації права власності на квартиру, адвокат позивача звернулася із запитом до Полтавського БТІ «Інвентаризатор», нею отримано інформацію із Управління з питань містобудування та архітектури, що триповерховий житловий будинок по [ADDRESS] , якому була б присвоєна адреса: [ADDRESS] відсутній. Таким чином, оформити право власності на 1/4 частину квартири після смерті матері позивачка не має змоги через пропуск строку у вступ у спадщину, а оформити право власності на частку після смерті батька не може через невірне зазначення адреси будинку. Вважає, що є підстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно та відкрито володіє вказаним майном протягом десяти років. Ухвалою суду від 09 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 19 січня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 14 березня 2024 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Полтавську міську територіальну громаду в особі Полтавської міської ради та Управління майном комунальної власності міста. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Полтавської міської ради [PERSON] до суду надійшли пояснення на позов, в яких вказано, що за законодавством, яке діяло на момент прийняття спадщини після померлого [PERSON] , позивачем було прийнято спадщину після померлого [PERSON] та отримано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.09.1997 року. Згідно діючого на той час законодавства, спадщина, прийнята відповідно до норм ЦК УРСР, є належною спадкодавцеві незалежно від реєстрації відповідного права власності. При цьому позивач не звертався до суду з позовом про визнання права власності на відповідне майно у зв`язку із помилкою у написанні адреси у свідоцтві про право на спадщину. Щодо майна, яке заповіла їй [PERSON] , то позивач не зверталася до суду щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку із пропуском додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що на дату смерті [PERSON] проживала разом із спадкодавцем у квартирі [ADDRESS] . Водночас, за змістом матеріалів позовної заяви, позивачем не було прийнято спадщину за ч.3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідний юридичний факт не встановлено. Таким чином, позивач прохає визнати право власності за нею на частку квартири за набувальною давністю. При цьому, покази свідків вважають неналежними доказами, оскільки був порушений порядок надання показань свідків у простій письмовій формі. Вважає, що застосування набувальної давності можливе за умови відсутності іншої підстави виникнення права власності на майно в момент заволодіння, тому обраний спосіб захисту не відповідає існуючим правовідносинам. Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення щодо пояснень третьої особи Полтавської міської ради, в яких вказала, що сам факт набуття майна у власність в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] мав місце у 1997 році. Нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину було допущено помилку, із зазначенням іншої, відмінної від вказаної у свідоцтві про право власності на квартиру, адреси. Тому в цій частині позивач звертається до суду з підстав встановлення юридичного факту приналежності частини нерухомого майна , що було успадковано нею після смерті батька. Позивачка дійсно фактично прийняла спадщину та оформила її у встановленому законом порядку. Зареєструвати вказану частку перешкоджає розбіжність в адресі квартири між свідоцтвом про право власності в порядку приватизації та свідоцтвом про право на спадщину, а саме в одному документі вказано будинок як «82», а в іншому як «82-а». Крім того, було змінено адресу будівлі, у зв`язку із перейменуванням вулиці «Рози Люксембург» на « [PERSON] », а будинку присвоєно [ADDRESS] , а не 82а. Таким чином, в цій частині позовні вимоги грунтуються на вимозі про встановлення юридичного факту. Оформити ж право власності на частину квартири після смерті матері [PERSON] є неможливим, оскільки як з`ясувалося пізніше (довідка КП «ЖЕО № 2» на запит адвоката від 13.11.2023), спадкодавиця на момент смерті була зареєстрована за іншою адресою, ніж спадкоємець, хоча фактично проживали разом. Отже, на дату смерті матері (дату заволодіння майном) позивачка не знала про відсутність у неї права на набуття права власності, оскільки мала заповіт, складений її матір`ю на її ім`я, а тому прохає визнати за нею право власності за набувальною давністю на частку кв. [ADDRESS] . Представником позивача [PERSON] подано заяву про зміну позовних вимог, в якій прохала: визнати юридичний факт належності права власності на частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 63 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., [PERSON] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 63 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., [PERSON] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] за набувальною давністю. В обґрунтування вказаної заяви вказала, що позивачкою отримано довідку в ПП «Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 22.03.2024 року, згідно якої станом на 31.12.2023 року право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Право власності на частку в порядку спадкування після смерті [PERSON] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину не зареєстровано. Позивачка фактично прийняла спадщину, але не оформила її через розбіжності у правовстановлюючих документах. 26 березня 2024 року представник позивача звернулася із заявою про реєстрацію права власності на частку квартири, яку позивачка успадкувала після смерті батька [PERSON] , однак державним реєстратором було відмовлено у реєстрації права власності через розбіжності в адресі квартири. Отже, вимоги в цій частині грунтуються на встановленні факті, що має юридичне значення. Щодо права власності на частку, яка належала її матері [PERSON] , то оформлення прав власності в порядку спадкування є неможливим, так як виявилося, що мати на момент смерті була зареєстрована за іншою адресою, хоча фактично вони проживали разом. Юридично цей факт підтвердити не виявилося можливим. І знову ж адреса будинку [ADDRESS] відрізняється в кожному документі. Вважає, що наявні всі умови для набуття права власності за набувальною давністю. У поясненнях на змінені позовні вимоги представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Полтавської міської ради [PERSON] вказав, що позивачем встановлюється існування відповідних відносин, а не відповідний юридичний факт. Щодо визнання права власності за набувальною давністю на частки квартири, підтримав позицію, викладену у поясненнях третьої особи, поданих 12.02.2024 року. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління майном комунальної власності міста Курнакової Н. до суду надійшли пояснення, в яких вказала, що позивач відкрито, добросовісно та на законних підставах користувалася квартирою [ADDRESS] , як співвласник вказаного об`єкта нерухомого майна, сплачувала за спожиті комунальні послуги тощо. Основною причиною звернення до суду з позовом є підтвердження власного права приватної власності на успадковану частку та приведення у відповідність до вимог чинного законодавства України правовстановлюючих документів. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його особистої участі, уточнені позовні вимоги визнав повністю. Прохав позов задовольнити. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Полтавської міської ради [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі з урахуванням позиції, викладеної у поясненнях третьої особи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління майном комунальної власності міста у судове засідання не з`явився, у поясненнях третьої особи представник прохала розглядати справу без участі представника та при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18 лютого 1993 року Відділом приватизації житла м.Полтави видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру [ADDRESS] , згідно якого власниками на праві спільної сумісної власності є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.1997 року, виданого Державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Ратушняк Н.І., за реєстровим № 2292, частину квартири [ADDRESS] успадкувала [PERSON] після померлого [INFO] [PERSON] (а.с.16). Згідно з Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 жовтня 2010 року, виданим Октябрським відділом РАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області, [INFO] померла [PERSON] (а.с.23). Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Кемеровським ЗАГС 09.06.1950 року, а/з № [NUMBER] , та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00043446744 від 06 лютого 2024 року (а.с.26, 61-64). Із заповіту виданого 14.03.2003 року [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко В.І., за реєстровим № 1169, вбачається, що належну їй частину квартири по [ADDRESS] вона заповідає доньці [PERSON] (а.с.22). Разом з тим, згідно матеріалів Полтавського БТІ «Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 року за адресою [ADDRESS] (стара назва [ADDRESS] ) зареєстровано право власності за гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого відділом приватизації житла від 18.02.1993 року (а.с.116). У позові позивач зазначає, що не може оформити право власності на частки квартири після смерті батьків, оскільки у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 19.09.1997 року, успадковане нею після смерті батька, державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Н.І. Ратушняк вказано адресу будинку як «82А», а у свідоцтві про право власності на житло вказано « [NUMBER] », тому державну реєстрацію права власності у БТІ не було проведено. Частину квартири після смерті матері за заповітом вона не оформила, оскільки вчасно не звернулася до нотаріуса в із заявою про прийняття спадщини, а пізніше з`ясувалося, що із спадкодавицею були зареєстровані за різними адресами, хоча фактично проживали разом. Вказує, що на дату смерті матері не знала про відсутність у неї права на набуття права власності, оскільки мала заповіт. Управління з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради 29.12.2023 року за вих. № 01-02-01-12 2560/1787 повідомило, що інформація про наявність рішень про присвоєння чи зміну адрес [ADDRESS] в Управлінні відсутня. На матеріалах топографо-геодезичних планів м.Полтава станом на квітень 2019 року значиться один триповерховий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно з розпорядженням голови Полтавської ОДА від 20.05.2016 № 207, попередня нумерація за об`єктами нерухомого майна [ADDRESS] після перейменування залишилася попередньою (а.с.25). Із відповіді Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Оржицької селищної ради № 01/03 від 26.03.2024 року слідує, що право власності на частину квартири [ADDRESS] зареєструвати не виявилося можливим, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Зазначено, що у Свідоцтві про право власності на житло від 18.02.1993 року виданому Полтавським відділом приватизації житла, зареєстрованому у Полтавському МБТІ від 18.02.1993 року, в реєстровій книзі № 127 під № 17108, значиться адреса: [ADDRESS] , а у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 19.09.1997 року № 2292 - [ADDRESS] . Також у довідці ПП «Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 22.03.2024 року № 2707 встановлено, що за [PERSON] станом на 31.12.2012 року зареєстроване право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.114). Згідно з довідкою № 3066 від 13.11.2023 року виданою КП «ЖЕО№2», у квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи: [PERSON] з 28.04.1989 року, [PERSON] з 28.04 1989 року. [PERSON] була зареєстрована з 28.04.1989 року по 23.03.1993 року, [PERSON] з 28.04.1989 року по 01.06.1995 року (помер) (а.с.15). Із заяв мешканців квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] відповідно слідує, що [PERSON] проживала у квартирі [ADDRESS] разом із своєю матір`ю [PERSON] до дати її смерті [INFO] та доглядала за нею (а.с.18, 20). Згідно з ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 2\~статті 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Враховуючи, що у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 19.09.1997 року, виданому державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Ратушняк Н.І., за реєстровим № 2292, на частину квартири [ADDRESS] вказано номер будинку як «82-а», а у свідоцтві про право власності на житло вказано номер будинку «82», що перешкоджає позивачу зареєструвати право власності на вказане спадкове майно, суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог в цій частині та визнання юридичного факту належності права власності на частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 63 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., [PERSON] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] . При цьому, суд виходить із доведеності вказаного факту та підтвердження його належними та допустимими доказами в ході судового розгляду справи. Також задоволенню підлягає позов і в іншій частині позовних вимог, з огляду на таке. Статтями 16, 328\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16\~ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад десять років продовжує відкрито, безперервно користуватися частиною квартири [ADDRESS] , оскільки не прийняла спадщину після смерті матері [INFO] , а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на зазначене майно за набувальною давністю. Заперечення представника відповідача судом спростовуються з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи.

Outcome: approved