Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У листопаді\~2023\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Позов обґрунтовує тим, що 12 травня 2021 року приблизно о 10 год. 20 хв. [PERSON] , перебуваючи поблизу АЗС «Газовик», що в м. Рівне на вул. Київській, 117, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з позивачем, маючи умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в область лівої брови, а результаті чого заподіяв позивачу тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої надбрівної ділянки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень. За даним\~фактом було\~внесено відомості\~до ЄРДР\~та розпочато\~досудове розслідування\~у кримінальному\~провадженні №\~1202111186010001343. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2023 року кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 125 КК України, закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі\~ст. 49 КК України, а цивільний позов [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду. Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження не наполягав, таке закрито саме за його клопотанням та підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, позивач вважає, що між протиправними діями відповідача, його виною у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу моральної шкоди, як потерпілому у кримінальному провадженні, є причинно-наслідковий зв`язок. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій зі сторони відповідача йому було завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, що зумовили негативні наслідки у його житті. Так, суттєво був порушений сталий спосіб життя позивача, оскільки близько двох тижнів через отримані тілесні ушкодження він не міг з`являтися на людях, його постійно нудило та було погане самопочуття, окрім того він не мав змоги ходити на роботу. Протягом трьох місяців після побиття позивача супроводжував тяжкий моральний стан, він став замкнений в собі, тривалий час не міг вільно спілкуватися із родичами, знайомими та друзями, його постійно переслідувати тяжкі думки, що призвели до порушення сну, стійкого стресу, тривоги та навіть страху. Окремо позивач зазначив, що його побиття відповідачем фактично відбулося в присутності його вагітної дружини та малолітнього сина, який сильно плакав, а дружина не могла заспокоїтись, при цьому останній, очевидно з метою захисту та впливу на позивача, розуміючи, що наніс тілесні ушкодження, викликав поліцію і повідомив про факт ДТП, начебто за участю позивача, внаслідок чого на нього був складений протокол. За наслідками розгляду справи в суді таку було закрито за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, проте внаслідок таких дій відповідача позивач змушений був доводити в суді свою невинуватість. Також позивач, мотивуючи спричинену відповідачем йому моральну шкоду, звернув увагу на тривалість його душевних страждань, що було зумовлено тривалим розглядом кримінального провадження судом через затягування процесу відповідачем, який зловживаючи своїми процесуальними правами, у подальшому зміг уникнення кримінальної відповідальності. У зв`язку з цим, позивач суму компенсації за завдання моральної шкоди оцінює у 60\~000 грн та вважає її обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з вчиненням відповідачем щодо нього кримінального правопорушення, вимушеність вкладати додаткові зусилля з 2021 року для відновлення свого права у ході кримінального провадження при встановленні вини обвинуваченого, погіршеним здоров`ям, що змінило його звичний спосіб життя у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього [PERSON] . Окрім того, позивач просить вирішити питання судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу. Не погоджуючись із поданим позовом, представником відповідача подано відзив, у якому викладені заперечення проти позову. Представник відповідача вказує на те, що позовна заява є необґрунтовано та безпідставною, а наведені у ній твердження позивача - вигадані, оскільки на їх підтвердження не надано жодних доказів, \~зокрема, щодо обставин його роботи та працевлаштування; погіршення здоров`я; офіційного заробітку; квитанцій щодо підтвердження обставин лікування; підтверджень звернення за медичною допомогою до відповідних органів; щодо порушень ПДР відповідачем. Щодо обставини затягування розгляду справи про кримінальне правопорушення відповідачем, то така, на переконання представника, не заслуговує на увагу і дана обставина не може бути визнана як моральна шкода. Окрім того, сторона відповідача вважає, що причинний зв`язок між поведінко [PERSON] , яка, на думку позивача, завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою, - відсутній. Окремо представник відповідача під час розгляду справи, просив суд врахувати позитивні характеристики відповідача, те що останній є багатодітним батьком та в період досудового розслідування та розгляду кримінального провадження через стресові ситуації набув гіпертонічну хворобу 2 ступеня. З огляду на вказані обставини, представник у задоволенні позову до відповідача просив відмовити. У поданій відповіді на відзив представник позивача вказав на необґрунтованість відзиву, виклавши свої аргументи та міркування щодо наведених у відзиві заперечень та мотивів. Зокрема, представник вказав на хибність тези представника відповідача щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між подією настання тілесних ушкоджень та заподіяною моральною шкодою, оскільки на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку відповідач не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням та підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою. Не погодився представник з огляду на наведені у позові обставини і з твердження відповідача про те, що затягування розгляду справи не може бути визнано як моральна шкода, а також з твердженням про те, що внаслідок події відповідач набув гіпертонічну хворобу. Окрім цього, представник звернув увагу на те, що долучені до відзиву письмові докази, зокрема, що характеризують особу відповідача, не мають ніякого доказового значення при розгляді даної цивільної справи. Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги просили задовольнити з підстав та мотивів, які є аналогічними, наведеним у позові. Також представник позивача у судовому засіданні акцентував увагу на аргументах, які ним були наведені у відповіді на відзив. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, співмірною до відшкодування вважає моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Таку ж позицію у судовому засіданні зайняв і представник відповідача, аргументувавши її запереченнями, які є аналогічними, викладеним у відзиві. Процесуальні дії у справі 08 грудня 2023 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15 січня 2024 року ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Заслухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом установлено, що 12 травня 2021 року, приблизно о 10 год. 20 хв., [PERSON] , перебуваючи поблизу АЗС «Газовик», що в м. Рівне по вул. Київській, 117, у ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виникнувших неприязних відносин із [PERSON] , маючи умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в область лівої брови у результаті чого заподіяв йому тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої надбрівної ділянки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2023 року у справі № 569/13451/21, яка набрала законної сили 17 листопада 2023 року, [PERSON] \~звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження\~№ 12021186010001343 від 14 травня 2021 року відносно нього - закрито. З матеріалів справи вбачається, що позивач в означеному вище кримінальному провадження є потерпілим. Як убачається з висновку спеціаліста № 414 від 14 травня 2021 року, у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої надбрівної ділянки. Вказане тілесне ушкодження виникло від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, могло утворитися у вказаний в обставинах термін (12 травня 2021 року, приблизно о 10 год. 20 хв.) і, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, відноситься до легких тілесних ушкоджень. Також судом установлено, що при вказаних вище подіях були присутні дружина позивача [PERSON] , яка була вагітна, та їх малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини стверджується даними протоколу допиту свідка [PERSON] від 07 червня 2021 року, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27 вересня 2018 року, свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно постанови судді Рівненського міського суду Рівненської області від 20 серпня 2021 року закрито провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП по факту вчинення 12 травня 2021 року приблизно о 10 год. 40 хв на [ADDRESS] дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу під керуванням водія [PERSON] та залишення у подальшому місця дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення. При цьому, як убачається з мотивувальної частини означеної постанови, судом також зроблено висновок про відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про вчинення [PERSON] правопорушень, а тому згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю. Зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до\~ч.\~1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу\~ст. 12 ЦПК України\~зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Суд виходить з того, що враховуючи презумпцію невинуватості (ст. 62 Конституції України,\~ст. 17 КПК України), дійсно факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюється у порядку кримінального провадження, оскільки суд у порядку цивільного судочинства не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення. Так, Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2021 року, справа № 449/1689/19, від 01 лютого 2024 року, справа № 930/497/23, наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона. Як убачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо відповідача закрито на підставі\~ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою. Відповідно до ч. 7\~ст. 128 КПК України\~особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Таким чином, зазначені вище обставини, а саме подія, а також особи, які були причетні до кримінального провадження, встановлені та мали місце, тобто, закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, а саме, не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини відповідача у вчиненні кримінального правопорушення. Більше того, відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито за клопотанням його захисника та його згоди, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні шкоди, є причинно-наслідковий зв`язок, з огляду на що доводи сторони відповідача з даного приводу судом відхиляються. Таким чином, не зважаючи на постанову про закриття кримінального провадження, відповідач не звільняється від цивільної відповідальності за спричинення шкоди. Згідно до\~ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168\~ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За змістом\~ст. 23 ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав.\~Моральна шкода\~полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до роз`яснень викладених у\~п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 згаданої вище Постанови). Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку із отриманням легких тілесних ушкоджень внаслідок протиправних дій відповідача, які супроводжувались перенесенням фізичного болю, емоційним стресом, що у сукупності спричинило негативні зміни у житті позивача, наявністю причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а тому суд приходить висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу заданої діями відповідача моральної шкоди. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер і тяжкість спричинених [PERSON] відповідачем тілесних ушкоджень, обсяг та глибину фізичного болю і душевних страждань останнього, конкретні обставини, за яких йому було завдано моральну шкоду, а також те, що ним було затрачено тривалий час та зусилля, необхідні для відновлення порушеного права, при цьому зважає суд і на матеріальне становище [PERSON] , який на даний час не працює та має на утриманні неповнолітню дитину, його стан здоров 'я, з приводу чого судом досліджені надані відповідачем докази. За вказаних обставин, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди в сумі 12 000 грн, що, на переконання суду, є достатньою сатисфакцією для позивача, не свідчить про його безпідставне збагачення, окрім того не буде надто обтяжливим для відповідача. Суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 23, 1167, 1168, 1177 ЦК України, та на які вірно посилається позивач у поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, підлягають захисту шляхом задоволення позову частково. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що з відповідача в доход держави відлягає стягненню 1073,60 грн судового збору, що відповідатиме вимогам ст. 141 ЦПК України. При цьому, судом враховується те, що позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, на чому наполягав позивач у позові, суд не вбачає, з огляду на відсутність в підтвердження розміру таких відповідних доказів.

Outcome: partial