Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

20.03.2024 представник позивача - адвокат Довгань К.О. звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги позивача обґрунтовує тим, що 09.09.2021 між [PERSON] та відповідачкою зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що в книзі реєстрації актів про одруження складено відповідний актовий запис №1604. Сторони від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя між сторонами не склалося, із серпня 2022 фактичні шлюбні припинені, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Ухвалою суду від 11.12.2023 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про день, час та місце розгляду справи. Сторони до суду не з`явилися. Позивач подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, на позовних вимогах наполягав та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву пророзгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути без участі сторін, за наявними письмовими доказами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.09.2021, між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), 09.09.2021 року укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що в книзі реєстрації актів про одруження складено відповідний актовий запис №1604 (а.с. 3). Від шлюбу сторони дітей не мають. Таким чином суд встановив, що між сторонами існує спір з приводу розірвання шлюбу, що регулюється нормами Сімейного кодексу України. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, його рішення є остаточним, а відповідач позов визнає, відтак у суду нема підстав сумніватися у доводах позивача, а відмова в розірванні шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не просить відновити їй дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу, отже, і після розірвання шлюбу вона має право й надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивач при подачі позову до суду згідно Закону України "Про судовий збір" поніс судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн., про що свідчить квитанція ID:7849-8084-9611-7960 від 26.03.2024 Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідач позов визнала то стягненню з неї підлягає 50% від сплаченого судового збору. Оскільки відповідач позов визнав то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 605 (шістсот п`ять ) гривень 60 копійок, тобто 50% від сплаченого судового збору.

Outcome: approved