Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просив суд стягнути із відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що він є учасником бойових дій та брав участь у відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Вказує, що відповідно до довідки Акта медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0564929 позивач є інвалідом 2-ї групи та захворювання пов`язане з проходженням служби. Зазначає, що згідно висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень та поранень працівниками УМВС в зоні проведення АТО було встановлено, що позивач спільно з працівниками міліції зведеного загону УМВС України в Полтавській області та іншими військовослужбовцями почали виходити з м. Дебальцеве у напрямку м. Артемівськ. Близько 7 години 00 хвилин 18.02.2015 року частина колони потрапила в засідку та прийняла бій. Під час бою позивач отримав вогнепальне поранення колінного суглобу лівої ноги. Надавши собі першу медичну допомогу Позивач з іншими працівниками міліції та військовослужбовцями сіли в автомобіль та під обстрілом продовжили рух до м. Артемівськ. Посилається, що прибувши в м. Артемівськ позивача оглянули лікарі та направили в м. Харків де в госпіталі ГУМВС України в Харківській області надали позивачеві медичну допомогу. Стверджує, що 02.03.2015 позивача було виписано з госпіталю та направлено в СМЗ УМВС України в Полтавській області де перебував на лікарняному до 20.03.2015. Згідно виписки із медичної картки Хірургічного госпіталю ГУМВС в Харківській області позивач перебував на лікуванні з 18.02.2015 до 02.03.2015 з діагнозом «Вогнепальне сліпе кульове поранення 18.02.2015 м`яких тканин лівого колінного суглобу». Також факт поранення при виконанні службових обов`язків Позивача, додатково підтверджується актами Форми Н-1 та Н-5. Згідно свідоцтва про хворобу № 38-С встановлено, що поранення вогнепальне сліпе кульове м`яких тканин лівого колінного суглобу (18.02.2015), так пов`язане з виконанням службових обов`язків. Вказує, що він неодноразово лікувався в хірургічному, неврологічному та терапевтичному відділенні: а саме: лютий-березень 2015 року; травень 2016 року; липень 2015 року; жовтень-листопад 2016 року; грудень 2016 року; серпень-вересень 2017 року; жовтень 2017 року; березень 2018 року; вересень-жовтень 2019 року; вересень-жовтень 2020 року. Вказані факти, на думку позивача, підтверджують отримання ним при виконанні службових обов`язків 18.02.2015 під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області в с. Логвіново Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України кульового поранення та тривале проходження реабілітації та лікування. Позивач вважає, що такими діями російської федерації порушено його громадянські права і свободи. Безпосередня участь в бойових діях мала істотний вплив на його психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час участі у здійсненні заходів, необхідних для здійснення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації він неодноразово був свідком загибелі та поранення товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавався ризику поранення та загибелі, був змушений використовувати зброю. Він постійно перебував у пригніченому стані, у нього зменшився життєвий тонус, погіршилось самопочуття. У зв`язку з вищенаведеним просить стягнути з відповідача моральну шкоду завдану внаслідок збройної агресії російської федерації проти України в сумі 10 000 000 гривень. 30.10.2020 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.11.2020 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками. У встановлений ухвалою суду строк, відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було. Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії російської федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що оскільки вчинення російської федерації з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, російська федерація заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. А отже, і направляти до посольства цієї країни запит на згоду про участь у справі і зупиняти провадження у справі до отримання відповіді від російської федерації або повідомлення про вручення такого запиту не потрібно. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то сторони у судове засідання не викликалися. Судом встановлено, що рішенням комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України № І/ІІ/ХVІІ/4 від 28.04.2015 [PERSON] було надано статус учасника бойових дій (а.с. 10). Згідно із пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим Пенсійним фондом України, [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи, вид пенсії: по інвалідності 2 грп. Інвалідність армії (а.с. 9). Відповідно до довідки Управління кадрового забезпечення ГУ НП у Полтавській області № 7/115/12/01/12-2017 від 03.01.2017, старший лейтенант поліції [PERSON] дійсно перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань, у періоди: з 17.06.2014 по 15.08.2014; з 15.09.2014 по 17.10.2014; з 20.01.2015 по 21.02.2015 (а.с. 11). Згідно висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень та поранень працівниками УМВС в зоні проведення АТО було встановлено, що позивач спільно з працівниками міліції зведеного загону УМВС України в Полтавській області та іншими військовослужбовцями почали виходити з м. Дебальцеве у напрямку м. Артемівськ. Близько 7 години 00 хвилин 18.02.2015 року частина колони потрапила в засідку та прийняла бій. Під час бою позивач отримав вогнепальне поранення колінного суглобу лівої ноги. Надавши собі першу медичну допомогу Позивач з іншими працівниками міліції та військовослужбовцями сіли в автомобіль та під обстрілом продовжили рух до м. Артемівськ. Прибувши в м. Артемівськ позивача оглянули лікарі та направили в м. Харків де в госпіталі ГУМВС України в Харківській області надали позивачеві медичну допомогу (а.с. 15-17). Даним висновком також було встановлено факт отримання [PERSON] тілесних ушкоджень у вигляді вогнепального сліпого кульового поранення м`яких тканин лівого колінного суглобу при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю. Згідно виписки із медичної картки Хірургічного госпіталю ГУМВС в Харківській області позивач перебував на лікуванні з 18.02.2015 до 02.03.2015 з діагнозом «Вогнепальне сліпе кульове поранення 18.02.2015 м`яких тканин лівого колінного суглобу». Також факт поранення при виконанні службових обов`язків Позивача, додатково підтверджується актами Форми Н-1 та Н-5. Згідно свідоцтва про хворобу № 38-С встановлено, що поранення вогнепальне сліпе кульове м`яких тканин лівого колінного суглобу (18.02.2015), так пов`язане з виконанням службових обов`язків (а.с. 31). Позивач неодноразово лікувався в хірургічному, неврологічному та терапевтичному відділенні: а саме: лютий-березень 2015 року; травень 2016 року; липень 2015 року; жовтень-листопад 2016 року; грудень 2016 року; серпень-вересень 2017 року; жовтень 2017 року; березень 2018 року; вересень-жовтень 2019 року; вересень-жовтень 2020 року. Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, у пункті 5 роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. У даній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Згідно із ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією. При вирішенні вимог позивача суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно з яким вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та який наступними указами Президента України неодноразово продовжувався, та триває станом на момент постановлення судового рішення по даній справі. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. При цьому суд, вирішуючи питання судового імунітету іноземної держави (рф) в рамках даного судового провадження, застосовує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 490/9551/19, провадження № 61-19853св21. ЗУ «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави. У рішенні від 23 березня 2010 року у справі «Цудак проти Литви» (Cudak v. Lithuania) ЄСПЛ визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті. Отже, можна дійти висновків про те, що держава не має права посилатися на імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю чи життю, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду, та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час знаходилась на території держави суду. Тому, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російську федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії російської федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної держави. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу, з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в рамках розгляду даної цивільної справи позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди умисними незаконними діями російської федерації, пов`язаними з її збройною агресією щодо України, причинний зв`язок між такими діями та завданою шкодою, проте не повно обґрунтовано заявлений до відшкодування розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 000 грн. та суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 800 000,00 грн. Суд вважає, що такий розмір відшкодування є справедливим та співмірним для відновлення порушеного особистого немайнового права позивача. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 8 000 гривень.

Outcome: partial