Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

У квітні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 11.03.2016 сторони перебували у шлюбі. Від подружнього життя мають спільну доньку, [PERSON] [INFO] . 29.07.2022 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюб розірвано. Відповідно до наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 15.09.2021 року з Позивача стягуються аліменти на у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.06.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Посилається, що проходить військову службу в Збройних Силах України та отримує щомісячне грошове забезпечення у розмірі 20 327,81 грн., за місцем проходження військової служби в місті Києві орендує квартиру та щомісячно сплачує орендну плату в розмірі 7 500,00 гривень. Сплачує в добровільному порядку, за домовленістю між батьками, аліменти на дитину від першого шлюбу, [PERSON] який народився [INFO] , щомісяця у розмірі 3552,50 гривень. Систематично піклується та утримує своїх батьків пенсіонерів, батька - [PERSON] , [INFO] та маму - [PERSON] [INFO] , які є непрацездатними особами, часто хворіють та потребують систематичного догляду та лікування. Вважає, що розмір аліментів, який стягується приводить його в скрутне матеріальне становище в зв`язку з утриманням неповнолітнього сина та батьків пенсіонерів. У позові позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі судового наказу у справі №760/16850/21 від 15.09.2021 року виданого Солом`янським районним судом м. Києва, а саме: стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на дочку [PERSON] у розмірі 1/8 заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. 19.04.2023 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.05.2021 у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці також копію позовної заяви з додатками. 22.06.2023 до суду надійшов відзив у якому відповідачка просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Свої заперечення на позов відповідачка мотивує тим, що шлюб між сторонами було розірвано, оскільки сімейне життя між сторонами не склалося, адже позивач жодним чином не приймав участі у вихованні дитини, та взагалі перестав проживати у дома. Враховуючи те, що позивач самостійно не допомагав у вихованні дитини, в тому числі жодних коштів не давав, відповідачка змушена була звернутися з заявою про стягнення аліментів. Звертає увагу, не те, що при поданні заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, відповідачка зазначала про те, що у позивача є ще син від першого шлюбу. Крім того при подачі заяви про видачу судового наказу, жодних заперечень щодо скасування наказу та визначення іншого розміру аліментів від позивача не надходило. Звертає увагу, що позивач у позовній заяві намагається ввести оману, зазначаючи про своє скрутне становище, адже зазначаючи про розмір грошового забезпечення надає довідку про доходи від військової частини [NUMBER] ще за 2021 рік, хоча вже рік рахується у військовій частині [NUMBER] і свідомо приховує свій реальний дохід, оскільки з відомої відповідачці інформації його дохід складає 48200,00 гри, щомісячно. Посилається, що відповідач приховує той факт, що він як військовослужбовець доволі довгий час отримував щомісячно премію у вигляді 30 000,00 гри., що є загальновідомим фактом. Крім того вказує, що позивач у позові, як на підтвердження своїх витрат, зазначає про те, що він орендує квартиру та сплачує орендну плату у розмірі 7500 грн,. проте договір доданий позивачем датований 2021 року та строк чинності його 6 місяців. Зазначає, що позивач приховує той факт, що військовослужбовцям, які орендують житлове приміщення, державою компенсуються такі кошти. Посилається, що та обставина, що позивач фінансового допомагає своєму сину від першого шлюбу, наведена позивачем як на підтвердження своїх витрат, була і на момент винесення рішення про стягнення аліментів. Однак, позивач жодних заперечень про скасування наказу про стягнення аліментів чи про зміну розміру аліментів не подавав. На підтвердження таких виплат позивач наводить лише пару платіжних доручень. Також вказує, що позивач зазначаючи про утримання своїх батьків, жодним чином не підтвердив витрати на лікування чи інші витрати, які він поніс, а також не зазначає про той факт, що у нього є рідна сестра, яка також працює та має змогу допомагати своїм батькам. Відповідачка просить суд звернути увагу на те, що після розлучення, тобто з 2021 року позивач жодного разу не відвідав свою доньку, жодного разу не зателефонував щоб дізнатися як вона, як її здоров`я, жодного разу позивач не привітав свою доньку з днем народження. Повідомляє, що дитині поставлено діагноз розлад формування експресивного мовлення, і зв`язку з тим, що дитина погано говорить, постійно відвідують заняття з логопедом та психологом. Відповідно до висновку лікарів про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 11.05.2023 року № ІРЦ- 85988/2023/410230, було визначено ряд рекомендацій та зазначено про необхідність інклюзивного навчання. Вказує, що усі кошти, які надходять як аліменти на дитину повністю йдуть на її лікування, відвідування логопеда, психолога та навчання. Вважає, що позивач жодним чином не довів обставини, які свідчать про погіршення його фінансового стану, навпаки, позивач свідомо приховав та приховує свої фінансові доходи, які збільшилися у двічі та надає документи лише 2021 року. Крім того у відзиві позивачка просить призначити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а також витребувати докази. Щодо заявлених клопотань суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. За змістом ч.ч. 1,2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Суд наголошує, що спрощене провадження, як з викликом, так і без виклику сторін спрямоване на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження без виклику сторін не є провадженням в якому розглядаються безспірні вимоги. Сторони у даній справі не були позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, надавати суду свої докази на спростування взаємних вимог та заперечень у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України. Предмет спору, характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Як зазначено, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного суду від 14.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18), бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. Зважаючи на відсутність необхідності виклику сторін для надання пояснень, з огляду на характер спірних правовідносин, підстави для задоволення клопотання про розгляд справи з викликом сторін відсутні. У клопотанні про витребування доказів відповідачка просить витребувати у військової частини [NUMBER] довідку про розмір доходів позивача з 15.09.2021 року по день подачі позову до суду та витребувати у державної податкової служби, де обліковується як платник податків позивач, довідку про розмір доходів з 15.09.2021 року по день подачі позову до суду. Суд враховує, що частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Враховуючи предмет спору, зміст та характер спірних правовідносин саме на позивача покладається доведення в судовому порядку обставин зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я тощо, оскільки саме він несе ризик пов`язаний з ненаданням відповідник доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставами для перегляду розміру аліментів згідно статті 192 СК України. Зважаючи, що позивачем доказів зміни (зменшення) розміру його доходів, з дати наказу від 15.09.2021 року про стягнення аліментів по день подачі позову про зміну їх розміру, не надано, суд не вбачає підстав для витребування такої інформації за ініціативою відповідачки. Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то сторони у судове засідання не викликалися. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до положень ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст.76-78, ст.81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зі змісту вище наведеного аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою та обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 Сімейного кодексу України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідачка [PERSON] перебували у шлюбі який зареєстрували 11.03.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 11.03.2016. Як вбачається з свідоцтва про народження від 17.03.2017 у шлюбі сторін [INFO] народжена [PERSON] . Відповідно до наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 15.09.2021 в справі №760/381/21, стягнуто з позивача [PERSON] , [INFO] , на користь відповідачки [PERSON] , [INFO] , аліменти на дочку: [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.06.2021 та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.07.2022 у справі №760/16832/21 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 25.07.2018 батько відповідача - [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 11.05.2022 мати відповідача - [PERSON] , [INFO] , є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком. Як вбачається з довідки про доходи № 30 від 23.11.2021 позивачу за основним місцем роботи (військова частина [NUMBER] ) за період з червня 2021р. по листопад 2021р. становить 124921,80 грн. Як вбачається з договору найму (оренди) житла від 31.05.2021 позивач, як наймач, приймає в тимчасове платне користування житло, квартиру, строком 6 місяців з 07.06.2021 за плату 7500 грн. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 18.07.2009 позивач перебував з 18.07.2009 у шлюбі з [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про народження від 15.01.2010 серія [NUMBER] у шлюбі позивача та [PERSON] [INFO] народжений [PERSON] . Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2015 у справі №760/14160/15 шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, зміна розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку обставин, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів [PERSON] зазначав, що розмір аліментів, який стягується приводить його в скрутне матеріальне становище в зв`язку з необхідністю утриманням неповнолітнього сина та батьків пенсіонерів. Між тим, позивачем суду надані лише відомості щодо отримання за період з червня 2021 року по листопад 2021 року щомісячного грошового забезпечення та найму житла за період з червня по грудень 202 року1. Позивачем не надано доказів, що з дати видачі Солом`янським районним судом м. Києва наказу від 15.09.2021 у справі №760/381/21 про стягнення з нього аліментів на дочку [PERSON] [INFO] , починаючи з 25.06.2021, у нього змінився матеріальний стан. Зокрема, не надано доказів, що у позивача збільшились витрати у зв`язку з необхідністю утриманням неповнолітнього сина від попереднього шлюбу [PERSON] [INFO] , а також не надано доказів, що позивач сам утримує своїх батьків пенсіонерів, як і доказів щодо будь-яких витрат на таке можливе утримання. При цьому, суд наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України). Європейський суд з прав людини вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Наявність у позивача дитини від попереднього шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відповідно до судового наказу, 15.09.2021 Солом`янським районним судом міста Києва у справі № 760/381/21 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від попереднього шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам. Також суду не надано доказів того, що у позивача змінився стан його здоров`я. Таким чином, суд при розгляді вимог позивача про зменшення розміру аліментів враховує те, що після видачі судового наказу про стягнення аліментів, позивач у порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надав жодних належних доказів, які б підтверджували, що його матеріальне становище дійсно погіршилось, чи погіршився стан його здоров`я. Тобто, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну обставин, які потягли за собою неможливість сплачувати позивачем аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] , у раніше визначеному судом розмірі. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. При цьому, звертаючись до суду з позовом позивачем не було сплачено судовий збір за позовну заяву з мотивів, що він як учасник бойових дій на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд звертає увагу, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI). Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону №3574-VI). Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI, учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону №3551-XII. Дана правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17. З матеріалів справи вбачається, що згідно посвідчення Серія [NUMBER] від 03.02.2016 [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Також з матеріалів справи вбачається, що між сторонами з ініціативи [PERSON] виник спір щодо зменшення розміру аліментів на утримання їх спільної доньки, визначених на підставі судового наказу. Тобто, спір у даній справі не зачіпає порядку, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового [PERSON] , як учасника бойових дій. З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що [PERSON] у даній справі не звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону №3551-XII , від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, платники аліментів під час звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів від сплати судового збору не звільняються. Згідно пункту 2 частини другої статті 4 Закону №3551-XII за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684 гривень. Таким чином, позивачу необхідно було сплати судовий збір у розмірі 1073,6 грн. Відтак, у зв`язку з відмовою у позові та несплатою позивачем судового збору при поданні позовної заяви, необхідно стягнути з позивача [PERSON] , в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви, що згідно вимог Закону України «Про судовий збір» становить 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved