Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

В лютому 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, згідно вимог якого просив суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальні збитки в сумі розміром 55 258, 12 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят вісім гривень 12 копійок) та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» на користь позивача страхову виплату (страхове відшкодування) в сумі розміром 100 000 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок). Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив те, що сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen newbeetle [NUMBER] , який належав на момент дорожньо-транспортної пригоди позивачу, та який перебував на момент дорожньо-транспортної пригоди під керуванням [PERSON] та автомобіля Toyota corolla [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] та в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував під його керуванням. Згідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 листопада 2019 року по справі №359/9126/19, яка була залишена без змін Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 січня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до протоколу огляду транспортних засобів, в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу Volksvagen newbeetle [NUMBER] , який належить позивачу було нанесено пошкодження, а саме: деформовано капот зліва, деформовано передній бампер, деформовано передні двері зліва, деформовано передній бампер, деформовано передньої двері зліва, деформовано переднє ліве крило та розрив, розбита ліва блок фара, розбита рейка бамперу, пошкодження лакофарбового покриття на зазначених деталях. Згідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу за вих. №643 від 03.10.2019, який здійснено на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , визначено те, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження дорівнює суму в розмірі 153 658, 12 грн. (сто п`ятдесят три тисячі шістсот п`ятдесят вісім гривень 12 копійок). Вартість звіту про оцінку становить одна тисяча шістсот гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера №643 від 03.10.2019 р. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] , відповідно до інформації з сайту Моторно - транспортного бюро України, була застрахована на підставі полюсу АО №0528784 Товариством з додатковою відповідальністю «Страховою компанією «Київ Ре». Згідно до повідомлення Моторно - транспортного бюро України, яке було розміщено на сайті бюро ТДВ «СК «Київ Ре» втратило статус асоційованого члена та припинило членство в МТСБУ з 01.08.2019 р., у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті внесків та відрахувань до фондів МТСБУ. Водночас, припинення ТДВ «СК «Київ Ре» членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водночас, позивачем зазначено, що станом на момент звернення до суду страхове відшкодування ним отримано не було, оскільки Відповідач 2 ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» не має в офісі працівників, двері офісу зачинені, телефони страхової компанії не працюють. Вказані обставини в сукупності послугували позивачу підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2020 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін, на підставі статті 274 ЦПК України. 26.08.2020 до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, відповідно до змісту якого, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, з посиланням на те, що частина розміру збитку, що підлягає стягненню з відповідача 1 не відповідає заявленій позивачем у позові. І даний факт буде доведено результатами рецензії на звіт про оцінку (яку Відповідач 1 надасть одразу після її виготовлення) та автотоварознавчою експертизою. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2020 клопотання представника Відповідача 1 [PERSON] - адвоката Головачевої О.М. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження було задоволено та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2020 було задоволено клопотання представника відповідача 1 - адвоката Головачевої Ольги Миколаївни про витребування доказів та постановлено витребувати у суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] фотографічні зображення огляду автомобіля Volkswagen New Beetle р.н. [NUMBER] , що додані до звіту № 643 від 03.10.2019 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, у цифровому форматі. На виконання ухвали суду представником позивача [PERSON] - адвокатом Бєлашко О.О. був наданий до суду та приєднаний судом до матеріалів справи оригінал звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу за вих. №643 від 03.10.2019 р., який містив кольорові фото знімки транспортного засобу Volkswagen New Beetle р.н. [NUMBER] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року призначено по цивільній справі № 757/8314/20 автотоварознавчу експертизу автомобіля Volkswagen New Beetle р.н. [NUMBER] , що належав позивачу [PERSON] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2021 р. було відновлено провадження у цивільній справі №757/8314/20-ц та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2021 р. було направлено матеріали цивільної справи для продовження проведення судової автотоварознавчої експертизи автомобіля Volkswagen New Beetle р.н. [NUMBER] та доручено атестованому судовому експерту [PERSON], Свідоцтво експерта [NUMBER] від 29.06.1999 видане центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України, який здійснює діяльність за адресою: 07410, Київська області, м. Бровари, вул. Академіка Амосова, 49 . Провадження у справі зупинено на час проведення судової автотоварознавчої експертизи. Листом від 16.06.2022 р., яке отримано суддею 04.07.2022 р., судовий експерт Коваль І.М. повідомив, що проведення зазначеної судової автотоварознавчої експертизи на даний час є неможливим з наступних причин. 07 грудня 2021 року рішенням № 1 дисциплінарної палати Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності як судового експерта і застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді призупинення дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта на строк 1 (один) місяць з дня проголошення резолютивної частини рішення. 07 лютого 2022 року дисциплінарною палатою ЦЕКК при Міністерстві юстиції України було винесено рішення № 1 про анулювання свідоцтва № 49, виданого [PERSON] за експертною спеціальністю 12.2, у зв`язку з невиконанням судовим експертом зобов`язань, визначених у рішення дисциплінарної палати ЦЕКК при Міністерстві юстиції України від 07.12.2021 № 1. Дані рішення дисциплінарної палати ЦЕКК при Міністерстві юстиції України на даний час оскаржуються в Київському окружному адміністративному суді як незаконні та протиправні (справа 640/1372/22), однак через ці рішення виконання судових експертиз судовим експертом [PERSON] є неможливим. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2022 р. було відновлено провадження у цивільній справі №757/8314/20-ц та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2022 закрито підготовче провадження у справі за позовом, та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2022 р. суд повернуся до розгляду справи в підготовчому засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2023 р. було задоволено клопотання представника відповідача 1 [PERSON] - адвоката Головачевої Ольги Миколаївни про призначення авто-товарознавчої експертизи. 28.09.2023 р. від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов лист разом з висновком про проведення експертизи та матеріалами справ. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2023 р. було відновлено провадження по справі та визначено дату підготовчого судового засідання. 20.11.2023 р. представником позивача було подано заяву про зміну предмету позову. 07.12.2023 р. представником позивача - адвокатом Бєлашко О.О. до суду було подано заяву, в якій вона посилалася до допущення технічної помилки під час викладення вимог у заяві про зміну предмету позову. 08.12.2023 р. представником позивача адвокатом Бєлашко О.О. до суду було подано заяву, в якій вона посилалася на допущення технічної помилки під час викладення вимог у заяві про зміну предмету від 20.11.2023 р. та в заяві, яка була відправлена через електронний суд 06.12.2023р. в частині формування вимог до Відповідача 1 [PERSON] . Так, згідно вказаної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 1 [PERSON] на користь позивача матеріальні збитки у сумі в розмірі 89 953 , 84 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривень 84 копійки). З відповідача 2 Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» на користь позивача матеріальні збитки в розмірі 64 308, 34 грн. (шістдесят чотири тисячі триста вісім гривні 34 коп.) Стягнути з відповідача - 1 [PERSON] витрати на проведення звіту в розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень). Стягнути на користь позивача відповідачі судові витрати. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовом, та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому представник позивача підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені у позові по суті. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] 22.09.2019 р. о 12 год. 40 хв. на автодорозі Київ - Харків 33 км. +600 м., керуючи автомобілем Toyota Corolla д.н.з. [NUMBER] , в порушення п.10.3. Правил дорожнього руху України при перестроюванні, не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen New Beetle р.н. [NUMBER] під керування [PERSON] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроюватися, в результаті чого відбулося зіткнення і автомобілі отримали пошкодження. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2019 р., яка залишена в силі постановою Київського апеляційного суду від 9 січня 2020 року Відповідача 1 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП та накладене адміністративне стягнення. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу за вих. №643 від 03.10.2019, який здійснено на замовлення Позивача [PERSON] суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , визначено те, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження дорівнює суму в розмірі 153 658, 12 грн. (сто п`ятдесят три тисячі шістсот п`ятдесят вісім гривень 12 копійок). Вартість звіту про оцінку становить одна тисяча шістсот гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера №643 від 03.10.2019 р. Відповідно до висновку за №6553/23-54, експерта за результатами проведення судової транспортно - товарознавчої експертизи у цивільній справі №757/8314/20 - ц, яку проведено Київським НДІ судових експертиз за матеріалами цивільної справи №757/8314/20-ц встановлено те, що ринкова вартість автомобіля «Фольцваген Нью Бітл», державний номерний знак [NUMBER] станом на 27.09.2019 могла дорівнювати 366 208, 13 грн. (триста шістдесят шість тисяч двісті вісім грн.13 копійок). Значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Фольцвагент Нью Бітл», державний номерний знак [NUMBER] , до моменту дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 27.09.2019 дорівнювало 0, 69. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольцваген Нью Бітл», державний номерний знак [NUMBER] , станом на 27.09.20119 року дорівнювала 154 262, 18 грн. (сто п`ятдесят чотири тисячі двісті шістдесят дві гривні 18 коп.) в т.ч. ПДВ. Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Фольцваген Нью Бітл» державний номерний знак [NUMBER] , станом на 27.09.2019 р. дорівнювала 64 308, 34 (шістдесят чотири тисячі триста вісім грн. 34 коп). В судовому засіданні також встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, але позивач страхове відшкодування так і не отримав. Доказів, які би підтверджували отримання позивачем [PERSON] страхового відшкодування ні відповідачем-1 [PERSON] , ні-відповідачем - 2 Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» надано не було. Таким чином, з урахуванням висновку експерта за №6553/23-54 різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) ремонту автомобіля «Фольцваген Нью Бітл», державний номерний знак [NUMBER] станом на 27.09.20119 року дорівнювала 154 262, 18 грн. та сумою 64 308, 34 грн. (розмір збитків завданих станом на 27.09.2019 р. позивачу з урахуванням зносу автомобіля - сумою , яку зобов`язана покрити страхова компанія становить 89 953, 84 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривень 84 копійки). Відповідно до вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За статтею 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхуванням відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням). Згідно п.22.1 ст.22 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду. заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, з огляду на зміст ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність Відповідача 2, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» обмежена сумою в розмірі 64 308, 34 (шістдесят чотири тисячі триста вісім грн. 34 коп). Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав , яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача-1, перевищує розмір відповідальності страхової компанії, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та можливим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Зважаючи на те, що розмір фактично завданих збитків перевищує обсяг відповідальності страхової компанії, суд вважає, що з відповідача 1 [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути вартість заподіяного матеріального збитку у розмірі 89 953, 84 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривень 84 копійки). Також, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача 1 [PERSON] на користь Позивача [PERSON] суму коштів витрачених останнім для оплати висновку звіту оцінки в сумі розміром 1600 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера №643 від 03.10.2019 р. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань. Розмір суми завданої шкоди наданий позивачем відповідачами у в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України не спростований. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Outcome: approved