Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю майно набуте під час шлюбу, поділ спільного майна подружжя. Позов мотивований тим, що 29 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що 29 листопада 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області складено відповідний актовий запис №3500 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . На час подачі позивачкою цієї позовної заяви у Києво-Святошинському суді відкрито провадження № 2/369/2919/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначає, що за час перебування у шлюбі Позивачки з Відповідачем вони за спільні гроші придбали майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якої складає 33.1 м2, а житлова 20.8 м2. 23.10.2015 р. Відповідачем був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Реєстрація права власності на квартиру за Відповідачем здійснено 01.12.2017 р. за [PERSON] . Вартість квартири на момент укладення договору купівлі-продажу майнових прав на неї складала - 331 266 (триста тридцять одна тисяча двісті шістдесят шість) грн.; транспортний засіб - VOLKSWAGEN TOUAREG, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] (далі - автомобіль), свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 14.03.2018 р. ТСЦ 3246 Регіонального сервісного центру МВС в Київській області було зареєстровано за Відповідачем. Відповідно до довідки Головного сервісного центру МВС ВІД 09.04.2020 р. № 360 аз, станом на квітень 2020 р. автомобіль з обліку не знімався та не перереєстровувався. Відповідно інформації веб-сайту Auto-ria середня вартість автомобіля складає 14 540 $ США, що станом на 20 квітня 2020 р. ( 14 540 $ США х 27.20 грн.- курс НБУ =) складає 395 488 (триста дев`яносто п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. Позивач вважає, що оскільки квартира, яка була придбана подружжям за час шлюбу є однокімнатною, виділити частку майна у натурі є неможливо. За таких підстав необхідно визнати за нею частку спільної сумісної власності. Автомобіль перебуває у користуванні Відповідача, та він не надає можливості Позивачці будь-як його використовувати, та оскільки автомобіль є неподільною річчю та його не можна поділити без втрати його цільового призначення та використання його одночасно двома співвласниками є неможливим, вона надає згоду на отримання грошової компенсації за половину вартості автомобіля, виходячи з середньої ринкової ціни за аналогічні автомобілі враховуючи марку, модель, рік, тип палива, коробки передач автомобілів представлених на продаж через веб-сайт Auto-ria . Загальна вартість спірного майна становить 726 754 (сімсот двадцять шість тисяч сімсот п`ятдесят чотири) грн., а саме: вартість квартири 331 266 (триста тридцять одна тисяча двісті шістдесят шість) грн. + середня ринкова вартість автомобіля 395 488 (триста дев`яносто п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. Таким чином просить: визнати спільною сумісною власністю квартиру [ADDRESS] , загальної площі 33.1 м2; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на частину квартири [ADDRESS] , загальної площі 33.1 м2; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на частину квартири [ADDRESS] , загальної площі 33.1 м2; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] - в розмірі 197 744 (сто дев`яносто сім тисяч сімсот сорок чотири) грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3 153 (три сто п`ятдесят три) грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26 травня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 25 вересня 2020 року на адресу Ірпінського міського суду Київської області від представника відповідача [PERSON] - адвоката Арланова Андрія Миколайовича надійшов відзив на позовну заяву в якому останній вказав стосовно квартири, яка знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, що вона була придбана виключно за гроші відповідача, які були у нього від продажу автомобіля Volkswagen В5 + TURBO, сірого кольору, 2001р., д.н.з. [NUMBER] у 2013 році за 12 тис. дол. США, тому стверджує, що доводи позивачки, що гроші на придбання спірного майна належали в рівних частках або зароблені спільною працею і витрачені на потреби сім`ї не відповідають дійсності. Додає, що оскільки, докази стосовно вартості автомобіля, а також інші докази на підтвердження права власності неможливо отримати в п`ятнадцятиденний строк, визначений в ухвалі про відкриття провадження по справі, в зв`язку з нестабільною роботою установ, викликаних епідемією Covid 19, тому докази будуть подані відповідачем у відповідності до ст. 83 ЦПК. Також, вважає, що слід відмовити у стягненні судових витрат в зв`язку з їх необґрунтованістю. У зв`язку із зазначеним, просив в позові [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя відмовити. 19 жовтня 2021 року представником позивача [PERSON] адвокатом Божиною Яною Віталіївною було уточнено позовні вимоги, зокрема уточнила позовні вимоги, та просить: здійснити поділ майна: квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , легкового автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, VIN-код [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину легкового автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, VIN-код [NUMBER] державний номер [NUMBER] ; повернути судовий збір 5000 грн., у зв`язку із уточнення позовних вимог та їх зміну; судові витрати по справі стягнути з відповідача. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 жовтня 2023 року закрито підготовче\~провадження у\~справі за\~позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання спільною сумісною власністю майно набуте під час шлюбу. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з урахуванням уточненої позовної заяви та просив його задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що 29 листопада 2014 року складено відповідний актовий запис № 3500, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно із копією свідоцтва про народження, під час перебування в шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії довідки виданої ПАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» № П5/134 від 27 жовтня 2015 року [PERSON] , останній згідно із Договором купівлі-продажу майнових прав виконав 100% оплату у розмірі 331\~266 (триста тридцять одна тисяча двісті шістдесят шість) гривень за квартиру [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу майнових прав від П5/134 від 23жовтня 2015 року. Згідно із копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 106470026 від 06 грудня 2017 року, квартира, загальною площею 33,1 кв.м. на праві приватної власності належить [PERSON] , дата державної реєстрації: 01.12.2017, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер П5/134, виданий 23.10.2015. Відповідно до копії листа Головного сервісного центру МВС від 01 жовтня 2020 року № 0-178 адресованого [PERSON] , повідомлено , що станом на 01 жовтня 2020 року згідно даних ЄДР ТЗ автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, VIN -код [NUMBER] , 2001 року випуску значився зареєстрованим за [PERSON] в період з 29 жовтня 2011 року по 25 травня 2013 року, згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 29 жовтня 2011 року. Згідно із копією листа Територіального сервісного центру 3246 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області (філія ГСЦ) від 15 січня 2021 року № 23 адресованого представнику позивача, повідомлено щодо наявності транспортних засобів у [PERSON] , [INFO] : легковий автомобіль \~ \~ \~ \~VOLKSWAGEN PASSAT, VIN-код [NUMBER] зареєстровано за вищевказаним громадянином 12.06.2013 року в Козятинським ВРЕР, 12.06.2013 року в ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві перереєстровано на третю особу; легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG,VIN-код [NUMBER] зареєстровано за вищевказаним громадянином 14.03.2018 року в ТСЦ 3246 РСЦ ГСЦ МВС в Київські області, та до теперішнього часу не перереєстровувався. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року. Таким чином, дані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. На противагу цьому слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2641цс15, норми Сімейного кодексу України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Згідно ч.2\~ст.372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст.69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У відповідності до ч.ч. 1, 2\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У відповідності до абзацу 1 п.22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11\~сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст.60 СК України. Отже, згідно приписів законодавства, яке застосовується до правовідносин між сторонами, а також враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] та [PERSON] придбали спірне майно під час шлюбу, то вони є співвласниками квартири [ADDRESS] , та автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, VIN код [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності сторін на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Посилання відповідача про те, що він придбав спірну квартиру за грошові кошти отримані від продажу автомобіля Volkswagen у 2013 році, який був його особистою власністю нічим не підтверджуються, а тому не приймається судом до уваги. Таким чином, суд повністю задовольняє вимоги позивача та питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved