Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, в обґрунтування якої вказав, що 31.08.2020 в м.Києві сталася ДТП за участю транспортного засобу «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та транспортного засобу «Mazda» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 15.10.2020 р. по справі №755/13234/20 відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] (відповідача) станом на дату настання ДТП була забезпечена у ТДВ «Страхова група «Оберіг» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-200393119. Згідно ремонтної калькуляції від 21.09.2020 р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mazda» д.н.з. [NUMBER] склала 134968,28 грн. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 22.09.2020 р. між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування ( з вирахуванням суми франшизи 2600,00 грн.) в сумі 127400,00 грн. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 127400,00 грн. Під час укладення полісу ЕР-200393119 страхувальник надав позивачу інформацію, що транспортний засіб «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] не використовується як таксі/маршрутне таксі. В зв`язку з цим було застосовано коригуючий коефіцієнт (К3) в розмірі 1,0. В ході розслідування страхового випадку, було встановлено що транспортний засіб «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] використовується для надання послуг з перевезення пасажирів і їх багажу на таксі. Підтвердженням даного факту є наявність на транспортному засобі «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] ознаки використання його для перевезення пасажирів і вантажів з метою отримання прибутку, а саме наклейки яка містить інформацію про те, що даний автомобіль відноситься до служби таксі «Uber" та можливість виклику даного автомобіля за телефоном - [NUMBER]. Таким чином, при оформленні полісу ЕР-200393119 було застосовано менший коригуючий коефіцієнт (К3), ніж передбачено Розпорядженням Державної комісії регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 р. №566 для транспортних засобів, котрі використовуються для перевезення пасажирів і вантажів з метою отримання прибутку. Враховуючи вищевикладені обставини позивач отримав право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі 63700,00 грн. 20.04.2021 р. відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів, однак станом на дату подання позовної заяви на банківський рахунок позивача кошти не надходили. В зв`язку з цим розрахунок штрафних санкцій проводився за період з 28.12.2022 р. по 27.12.2023 р. Розмір основного боргу - 63700,00 грн., інфляційні втрати - 2773,07 грн., пеня - 28610,90 грн., 3% річних 1911,00 грн., а всього 96994,97 грн. В зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТДВ «СГ «Оберіг» грошові кошти в розмірі 96 994,97 грн., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 63700,00 грн.; інфляційні витрати в розмірі 2773,07 грн., пеня в розмірі 28610,90 грн., 3% річних в розмірі 1911,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6472,50 грн., судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2147,20 грн. Ухвалою суду від 09.02.2024 було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.03.2024 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, в своїй заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 31 серпня 2020 р. о 16 год. 10 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] , у м.Києві по пр.Соборності, з`їзд з мосту «Патона», не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Mazda» д.н.з. [NUMBER] , який рухався у попутному напрямку, що призвело до пошкодження автомобіля, заподіяння матеріальних збитків і порушення п.13.1 ПДР України. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Київ від 15.10.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.9) Автомобіль «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] станом на 31.08.2020 р. було застраховано в ТДВ «СГ «Оберіг», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-200393119, термін дії з 26.06.2020 р. по 25.06.2021 р. Зазначено, що транспортний засіб не використовується як таксі/маршрутне таксі (а.с.11) З фототаблиці вбачається, що на пошкодженому автомобілі «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] розміщено написи служби таксі «Uber" про можливість виклику даного автомобіля за телефоном - [NUMBER]. (а.с.15-16) В результаті ДТП було завдано майнову шкоду власнику автомобіля «Mazda» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , яка 22.09.2020 р. подала позивачу заяву на виплату страхового відшкодування (а.с.13) З роздруківки ремонтної калькуляції №4452-А від 21.09.2020 р. вбачається, що вартість ремонту автомобіля «Mazda» д.н.з. [NUMBER] складає 134968,28 грн. (а.с.12) Згідно страхового акту # 23100/1 від 25.11.2020 р. сума страхового відшкодування складає 127400,00 грн. (а.с.15) З копії платіжного доручення №6011 від 17.12.2020 р. вбачається, що ТДВ «СГ «Оберіг» перерахувало [PERSON] страхове відшкодування згідно страхового акту №23100/1 від 25.11.2020 р. в сумі 127400,00 грн. (а.с.14) 20.04.2021 р. ТДВ «СГ «Оберіг» звернулося до [PERSON] з вимогою про виплату грошових коштів вих.№23100/23100/1, в якій вимагало сплатити 63700,00 грн. (а.с.20) Вимога ТДВ «СГ «Оберіг» не була задоволена [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст.81 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки (діяльністю, пов`язаною з використанням, зберіганням або утриманням ; транспортних засобів, механізмів та обладнання та ін.), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, сприяла недбалість її власника (володільця), шкода завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей. Відповідно до п. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до розділу І Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 р. №566 (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.04.2019 р. №538) Сфера використання транспортного засобу (К3) визначається залежно від сфери використання транспортного засобу. Відповідно до п.4 розділу І Розпорядження легковий автомобіль або автобус кількістю місць для сидіння до 20, який використовується фізичною особою для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі мають коригуючий коефіцієнт 1,1-1,4. Отже, під час оформлення поліса ЕР-200393119 від 26.06.2020 р. було застосовано менший коригуючий коефіцієнт (К3), ніж передбачено Розпорядженням Державної комісії регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 р. №566 для транспортних засобів, котрі використовуються для перевезення пасажирів і вантажів з метою отримання прибутку. Згідно п.38-1.1 ст.38-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. В зв`язку з цим відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу 63700,00 грн., що становить 50% від сплаченого [PERSON] страхового відшкодування в сумі 127400.00 грн. Відповідно до ч.1 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч.2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суму, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Розрахунок штрафних санкцій проводився за період з 28.12.2022 р. по 27.12.2023 р. Розмір основного боргу - 63700,00 грн., інфляційні втрати - 2773,07 грн., пеня - 28610,90 грн., 3% річних 1911,00 грн., а всього 96994,97 грн. Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Зокрема, ч. 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню, та стягненню з [PERSON] на користь позивача грошових коштів в розмірі 96994,97 грн. Враховуючи, що суд задовольняє заявлений позов в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору в сумі 2147,20 гривень, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другоїстатті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою статті 137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідноз умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною п`ятою статті 137ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячиз конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно з частиною 4статті 62ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Статтями26,27Закону України«Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Між ТДВ «СГ «Оберіг» та адвокатом Стецюрою Ольгою Вікторівною 25.12.2023 р. укладено договір №23100 про надання професійної правничої допомоги (а.с.22-24) 28.12.2023 р. було складено Акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги №23100 від 25.12.2023 р., в якому міститься детальний опис виконаних робіт та розміром гонорару, що становить 6472,50 грн. (а.с.24) Захист інтересів позивача здійснювала адвокат Стецюра Ольга Вікторівна, що підтверджується копією довіреності №2023/Ю/1/А від 04.01.2023 р. (а.с.25). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені. Відповідно до частини 8статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частина 2статті 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц. Дослідивши подані документи, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6472,50 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved