Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

19.10.2023\~до Вишгородського районного суду Київської області, за підписом представника позивача адвоката Коломійця І.О., надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 32573,00 гривні, моральну шкоду в розмірі 20000,00 гривень, а також стягнути з відповідача судові витрати вартість незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку у розмірі 2000,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00\~грн. В обґрунтування позову зазначено, що 02.06.2023 о 09:10 в м. Вишгороді по вул. Мазепи, водій [PERSON] керував автомобілем «OPEL», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль FAW, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до пошкоджень транспортних засобів. Вказаними діями відповідач порушив п. 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статті 124 КУпАП. Постановою Вишгородського районного суду Київської області у справі №363/3262/23 від 25.07.2023 визнано винним [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді. Автомобіль FAW, державний реєстраційний номер [NUMBER] , належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №23.9.134 від 14.09.2023, виготовленого на замовлення позивача, вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок пошкодження автомобіля складає 192572 грн. 79 коп. Відповідно до листа №3-016/26720 від 15.08.2023 Моторно (транспортного) страхового бюро України щодо відшкодування шкоди, заподіяної позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.06.2023 за участю транспортного засобу марки FAW, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер справи МТСБУ:93104, прийнято рішення про виплату позивачу відшкодування шкоди в розмірі 160 000,00 грн., дана сума виплачена, що підтверджується роздруківкою з банку. На адвокатський запит Моторно (транспортне) страхове бюро України листом №3-01б/33063 від 12.10.2023 надало копію звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу №23.6.88-93104 від 02.07.2023, згідно якого вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок пошкодження автомобіля складає 192572 грн. 79 коп. Після виплати страхового відшкодування позивач має право вимагати від відповідача сплатити різницю між вартістю завданої шкоди, і сумою страхового відшкодування, що становить 32572,79 грн. Крім цього, зазначено, що внаслідок ДТП позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у пережитому ДТП переляку, нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях за власний стан здоров`я, оскільки у позивача є проблеми зі здоров`ям після отриманої контузії при виконанні службових обов`язків, а також через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях, що виникла внаслідок цього. Позивач вважає, що справедливим та адекватним розміром відшкодування заподіяної моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача, буде сума у розмірі 20000,00 гривень. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.11.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу (представнику позивача) строк протягом п`яти днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків, шляхом надання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. 10.11.2023 до суд від представника позивача адвоката Коломійця І.О. надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження у судове засідання на 23.01.2024 о 10:00. Судове засідання, призначене на 23.01.2024, не відбулось у зв`язку із відсутністю головуючого судді через тимчасову непрацездатність (лікарняний). Наступну дату\~судового засідання\~визначено \~04.04.2024\~о 12:00. У судове засідання призначене на 04.04.2024 відповідач не з`явився, при цьому представник позивача через канцелярію суду подав заяву, у якій просив без проведення судового засідання та його фіксації технічними засобами, відкласти розгляд справи, у зв`язку із неявкою відповідача та відсутністю доказів про належне його повідомлення. Враховуючи неявку відповідача та відсутність доказів про належне його повідомлення, а також заяву представника позивача, розгляд справи було відкладено на 03.05.2024 на 10:00, про що повідомлено учасників провадження, а відповідача, додатково, шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, відповідно до вимог частини одинадцятої статті 128 ЦПК України. 03.05.2024, через канцелярію суду, відповідач [PERSON] подав письмові пояснення, у яких зазначив про часткове визнання позовних вимог, а саме у частині відшкодування матеріальних збитків завданих позивачу, проте категорично не погоджується зі наявністю заподіяної позивачу моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень, а також вважає необґрунтовано завищеними витрати на правничу допомогу в сумі 15000,00 гривень. Звертає увагу суду на те, що позивач на стаціонарне лікування до Інституту медицини ім. Ю.І. Кундієва НАМН України потрапив за направленням Центру спеціального призначення Нацгвардії України та перебував там з 01.06.2023, у зв`язку ВСД за змішаним типом, хронічною вертеброгенною люмбалгією в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами, хронічною вертеброгенною торакалгією, цефалічним, антено-невротичним синдромом. За змістом цієї виписки, порушення здоров?я є наслідком отриманої травми в грудні 2022 року та мають ознаки хронічних, при цьому дорожньо-транспортна пригода сталася 02.06.2023. Згідно довідки з Вишгородської ЦРЛ від 02.06.2023, неврологічної патології на момент огляду у [PERSON] не виявлено. Також зазначає, що виписка з історії хвороби стаціонарного хворого, не містить даних про особливі зміни в психіатричному або неврологічному стані позивача, пов`язані із ДТП, а на цьому стаціонарному лікуванні він перебував з 01 по 26 червня 2023 року, що не пов`язане із ДТП. Відповідач вважає, що посилання позивача про перебування у «нервовому стресі» не відповідають наявним доказам. У письмових поясненнях відповідач просить, позов задовольнити частково та відмовити у стягнення моральної шкоди та зменшити витрати на правову допомогу пропорційно визнаній позовній вимозі. У судове засідання, призначене на 03.05.2024, з`явилися представник позивача адвокат Коломієць І.О. та відповідач [PERSON] . Відповідно до статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просив про їх задоволення у повному обсязі, зазначивши, що докази витрат на правову допомогу буде подано після ухвалення рішення у строк, встановлений статтею 141 ЦПК України. Відповідач визнав позов частково, а саме у частині стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 32573,00 гривень, при цьому, щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат заперечував, з підстав, зазначених у письмових поясненнях поданих до суду. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що 02.06.2023 о 09:10 в м. Вишгороді по вул. Мазепи, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «OPEL», державний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] (відповідач), та автомобіля «FAW», державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] (а.с. 13-14). Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено зазначені транспортні засоби, зокрема транспортний засіб «FAW», державний номер [NUMBER] , власником якого, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 11). Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 25.07.2023 у справі №363/3262/23, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі 536 (п`ятисот тридцять шість) гривень 80 копійок на користь держави (а.с. 12-14). Як зазначено у вказаній постанові суду «02.06.2023 року о 09 год. 10 в м. Вишгороді по вул. Мазепи, водій [PERSON] керував автомобілем OPEL, д/н [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль FAW, д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до пошкоджень транспортних засобів. Вказаними діями водій [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В судовому засіданні [PERSON] з обставинами, викладеними в протоколі погодився.». Обставини зазначені у постанові суду, а також щодо дорожньо-транспортної події, яка мала місце 02.06.2023 з вини [PERSON] , останній не заперечував у судовому засіданні під час розгляду цієї справи. Так, відповідно до частини першої, четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Як убачається із Договору №134/9-2023 від 07.09.2023 про надання послуги з автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , [PERSON] замовив послугу з автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу FAW B30, державний номер [NUMBER] , вартість якої складає 2000,00 гривень без ПДВ (а.с.18). Так, відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №23.9.134 від 14.09.2023, складеного ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку завданого позивачу становить 192572,79 грн (а.с. 19-33). Відповідно до рахунку №У-23.9.134 від 07.09.2023 вартість послуг ФОП [PERSON] , щодо складання звіт про оцінку колісного транспортного засобу FAW B30, державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , становить 2000,00 гривень (а.с.17). Водночас, на запит адвоката Коломійця І.О. від 10.10.2023, Моторним (транспортним) страховим бюро України, Листом №3-01б/33063 від 12.10.2023, надіслано Звіт про оцінку колісного транспортного засобу «FAW» з номерним знаком [NUMBER] (а.с. 35, 36). Згідно Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №23.6.88-93104, складеного 02.07.2023 ФОП [PERSON] на підставі договору з Моторним (транспортним) бюро України, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу FAW В30 з реєстраційним номером [NUMBER] , становить 192572,79 гривень (а.с.37-53). Листом №3-01б/26720 від 15.08.2023, Моторним (транспортним) страховим бюро України повідомлено [PERSON] про розгляд його справи №93104 щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.06.2023 о 09:30 за участю транспортного засобом марки «FAW» з номерним знаком [NUMBER] , та прийнято рішення про виплату відшкодування шкоди в розмірі 160 000,00 гривень, яка перерахована в строки передбачені законом (а.с.15). Так, із роздруківки платежу №73980309740СR, убачається, що 15.08.2023 відбулося зарахування на карту отримувача 159\~950,00 гривень, з коментарем «Motorne (transportne) strakhove biuro Ukrainy» виплата по справі №93104, згідно наказу №3/14209 від 14.08.2023 (а.с.16). Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що різниця між заподіяною та відшкодованою МТСБ України матеріальною шкодою у розмірі 32572,79 грн, підлягає стягненню з відповідача. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності із положеннями частини другої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 12 ЦПК України). Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктами 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України, встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Позовні вимоги стосуються стягнення з відповідача, як винуватця ДТП, різниці між виплаченим страховим відшкодування потерпілій в ДТП особі та заподіяною матеріальною шкодою. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини другої статті 1187, частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Згідно з частиною першою статті 22, частиною першою статті 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини другої пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Враховуючи вищевикладене, те, що Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 160000,00 гривень, якого недостатньо для відшкодування завданої йому шкоди, доводи позивача про стягнення з відповідача різниці між розміром завданої шкоди та страховою виплатою у розмірі 32\~573,00 гривень, є обґрунтованими та у цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди слід зазначити таке. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Тобто визначальним для стягнення моральної шкоди є порушення прав позивача внаслідок неправомірності дій іншої особи. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов`язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується роз`яснення Пленуму Верховного Суду, викладені в п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (з наступними змінами та доповненнями) про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує завдання йому відповідачем моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. пережитим ДТП переляком, нервовим стресом, моральними стражданнями та переживаннями за власний стан здоров`я, оскільки у позивача є проблеми зі здоров`ям після отриманої контузії при виконанні службових обов`язків, а також через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях, що виникла внаслідок цього. Так, на підтвердження вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, позивачем долучено: Акти №133/22 від 23.12.2022 та №7/23 від 02.01.2023 про нещасний випадок (у тому числі поранення) капітана [PERSON] , які мали місце 26.10.2022 та 17.12.2022, в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с.55-58); виписку із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого №691, згідно якої [PERSON] з 07.06.2023 по 26.06.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні в Інституті медицини праці імені Ю.І. Кундієва НАМН України з основним діагнозом вегето-судинна дистонія за змішаним типом (а.с.54); довідку, виданою [PERSON] Вишгородською центральною районною лікарнею 02.06.2024, у якій зазначено, що на момент огляду [PERSON] неврологічної патології не виявлено (а.с.59); консультативне заключення КНП «Київська міська клінічна шкірно-венерологічна лікарня» від 29.09.2023, згідно якого у [PERSON] під час обстеження виявлено токсикоз-алергічний дерматит (під питанням), та призначено йому лікування (а.с.60). Аналізуючи вказані докази, судом встановлено відсутність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП, яка сталася 02.06.2023, та фізичним здоров`ям позивача, враховуючи при цьому заперечення відповідача. Водночас, з урахуванням стану здоров`я позивача та необхідність при цьому у використанні транспортного засобу, а пошкодження майна в ДТП завжди породжує негативні емоції у людини, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків. З огляду на вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, а також враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження транспортного засобу, ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як убачається із змісту позовних вимог, у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 гривень та вартість незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку у розмірі 2000,00 грн, при цьому у судовому засіданні представником позивача заявлено про подання доказів витрат на правову допомогу у порядку, встановленому частиною восьмою статті 141 ЦПК України, після ухвалення рішення у справі. Щодо витрат вартості незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку у розмірі 2000,00 грн, слід зазначити, що відповідно до пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Як встановлено судом, Моторним (транспортним) бюро України, на підставі Договору №23/006 від 23.02.2023 та доручення на виконання робіт по справі №93104, забезпечено огляд транспортного засобу, що належить потерпілому (позивачу), оцінювачем, про що складено Протокол огляду ТЗ від 02.02.2023 (а.с. 42) та 02.07.2023 складено Звіт про оцінку КТЗ (а.с. 37-53). А тому, необхідності у проведенні оцінки визначення вартості матеріального збитку у того самого спеціаліста, проте на замовлення позивача, не було, у зв`язку з чим понесені ним витрати, у цій частині, не підлягають відшкодуванню. Щодо відшкодування сплаченого позивачем судового збору, слід зазначити таке. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн за одну, з двох, вимог немайнового характеру. Таким чином, оскільки позов [PERSON] задоволено частково, а саме у частині стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 32573,00 грн., моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., а також враховуючи, що позивачем було сплачено судовий збір лише за одну вимогу, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 767,29 грн, а з позивача в дохід держави суму недоплаченого судового збору у розмірі 306,31 грн.

Outcome: partial