Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

16 листопада 2023 року позивач звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без дозволу та згоди батька дитини [PERSON] . Позов мотивований тим, що позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з 2015 по 2019 рік, від яких у них [INFO] народилась донька [PERSON] . Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах вони проживали в м. Маріуполь. Спільне життя з відповідачем не склалось і позивач з донькою переїхали на постійне місце проживання до с. Гонорівка Могилів-Подільського району Вінницької області. Позивач неодноразово намагалась зв`язатись з відповідачем з приводу вирішення питання реєстрації дитини, однак цього не вдалось зробити. 25 жовтня 2023 року позивач звернулась до Департаменту адміністративних послуг Ямпільської міської ради для реєстрації доньки за адресою: [ADDRESS] , однак їй було відмовлено, оскільки позивач не надала згоду батька на реєстрацію місця проживання дитини. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 листопада 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, письмово просили розглядати справу без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в фактичних шлюбних відносинах з 2015 по 2019 рік, від яких у них [INFO] народилась донька [PERSON] (а.с. 8). Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 9). На теперішній час позивач разом з донькою [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). 25 жовтня 2023 року позивач звернулась до Управління «Центр надання адміністративних послуг» Могилів-Подільського району Вінницької області Ямпільської міської ради щодо реєстрації місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , проте листом від 26 жовтня 2023 року № 14-04/01/757 їй було відмовлено, оскільки позивачем не надано згоду батька на реєстрацію місця проживання дитини (а.с. 10). За ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022 року про «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти. Згідно з п. 3 ст. 87 Постанови Кабінету Міністрів від 07.02.2022 року № 265 Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли: особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Байт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 67) «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини» (п. 45). Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , за її фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, спір між батьками про її місце проживання відсутній, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню. Виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, враховуючи обставини справи, визначений нормативно-правовим актом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. покладається на відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved