Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2006 року позивачем було придбано 19/100 частин домоволодіння у праві власності за адресою [ADDRESS] , що розташовані на земельній ділянці Херсонської міської ради. Пізніше, придбана позивачем частина домоволодіння була перебудована за дозволом Херсонської міської ради, перераховані частки з іншим співвласником [PERSON] і, таким чином, відповідно до технічної документації: технічного паспорту, акту технічного розгляду та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить 88/100 частина власності у зазначеному домоволодінні. Інша частина у розмірі 12/100 належала [PERSON] . У 2019 році [PERSON] передав свою частку на підставі договору дарування своєму батькові [PERSON] . [PERSON] через приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Дергільову О.Г. повідомив позивача про бажання продати свою частку за ціною 190080 грн. 24 жовтня 2019 року, бажаючи придбати частку домоволодіння у співвласника [PERSON] , маючи переважне право перед іншими особами на купівлю частки, позивачем була направлена заява нотаріусу [PERSON] та співвласнику [PERSON] , якого повідомлено про бажання купити частку домоволодіння та згоду на укладання договору купівлі-продажу та провести розрахунок за частку домоволодіння у сумі, зазначеній в його повідомлені, тобто за 190080 грн. Нотаріус Дергільова О.Г. у присутності позивача та її представника [PERSON] зателефонувала продавцю, повідомила про бажання позивача придбати 12/100 частки домоволодіння за ціною 190080 грн. та пропозицію зустрітися та виконати належні процедури з купівлі-продажу частки. [PERSON] відмовився зустрітися та укласти угоду купівлі-продажу частки домоволодіння, не пояснивши причини. 05.11.2019 року останній, через нотаріуса Дергільову О.Г. заявою від 05.11.2019 року повідомив позивача, що він бажає продати свою частку за ціною 347060,00 грн. 15.11.2019 року [PERSON] направила повідомлення нотаріусу Дергільовій О.Г. та [PERSON] , що позивач не відмовляється від купівлі частки домоволодіння за збільшеною ціною 347060,00 грн., але треба зустрітися як продавець та покупець і обговорити угоду. У присутності позивача та її представника нотаріус Дергільова О.Г. зателефонувала продавцю [PERSON] повідомила їхню пропозицію обговорити та придбати частку, що позивач бажає придбати цю частку, але [PERSON] заявив, що не продасть частку [PERSON] [PERSON] не виставив свою частку на публічні торги, торги не проводилися, і в порушення ст.362 ЦК України частка домоволодіння була продана іншій особі - [PERSON] за невідомою ціною. Приватний нотаріус Дергільова О.Г., в порушення ст.362 ЦК України, достовірно знаючи про бажання позивача придбати цю частку домоволодіння, 13.12.2019 року, в порушення вимог законодавства, між [PERSON] та іншою особою [PERSON] оформила договір продажу 12/100 частки іншій особі [PERSON] . Позивач вважає, що її права порушені і договір купівлі-продажу від 13.12.2019 року є недійсним. Відповідач [PERSON] вимог норми закону не виконав, що у відповідності до ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України є підставою недійсності укладеного відповідачем договору купівлі-продажу. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 12/100 частки домоволодіння адресою [ADDRESS] , укладений 13 грудня 2019 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] , в частині покупця, перевести на позивача права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу 12/100 частки домоволодіння адресою [ADDRESS] , укладений 13 грудня 2019 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] , виплатити [PERSON] 347060,00 грн., що внесені позивачем на депозитний рахунок в забезпечення позову, стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 18.05.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального провадження до підготовчого судового засідання. 06.10.2020 року відповідач [PERSON] надав до суду відзив, згідно якого просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю. Просив розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на припущеннях, позовні вимоги є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Позивач у заяві від 15.11.2019 року не зазначила жодної фрази щодо згоди на придбання у відповідача 12/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] за ціною 347060,00 грн. В разі отримання такої згоди від позивача, відповідач здійснив би продаж вказаної частини домоволодіння на користь [PERSON] за тією ж ціною - 347060,00 грн. Однак, жодної пропозиції до відповідача від позивача про згоду на придбання зазначеної частини домоволодіння за вказаною ціною не надійшло. Щодо попередньої пропозиції від 27.09.2019 року на адресу [PERSON] про продаж частки домоволодіння за 190080 грн., зазначив наступне. Після направлення позивачу пропозиції про продаж зазначеної частки домоволодінні за ціною 190080 грн., відповідач отримав пропозицію від [PERSON] про придбання частки домоволодіння за більшу ціну 347060,00 грн., що стало значно вигіднішою пропозицією для відповідача. В зв`язку з цим, [PERSON] не здійснив відчуження частки домоволодіння за ціною 190080 грн. за нотаріально посвідченою заявою-пропозицією позивача від 24.10.2019 року у встановлений законом строк та надано позивачу нову заяву-пропозицію від 15.11.2019 року за збільшеною ціною. В силу норм ч.2 ст.207, ст.ст.334, 657 ЦК України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», договір купівлі-продажу нерухомого майна є укладеним після підписання його сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації прав на таке нерухоме майно. В зв`язку з цим, твердження позивача про укладену на підставі норм ч.1 ст.207 ЦК України угоду купівлі-продажу 12/100 частин домоволодіння є безпідставними. Відповідач вважав, що жодних прав позивача при відчуженні 12/100 частин домоволодіння покупцю [PERSON] за ціною 347060,00 грн. порушено не було, тому позовні вимоги позивача є безпідставними. 07.10.2020 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив, згідно якого з позовними вимогами, а також з підставами та обставинами, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, не погоджується, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи. На дату укладення договору купівлі-продажу продавець за договором [PERSON] повідомив, що не отримував від позивача пропозиції чи згоди в письмовому чи в усному вигляді про намір [PERSON] придбати у [PERSON] 12/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] за обумовлену ним ціну в заяві 05.11.2019 року - 347060,00 грн. Також, відповідачу перед укладанням договору купівлі-продажу заяви чи листа від позивача про намір придбати у [PERSON] зазначеної частини домоволодіння за обумовлену ним ціну до приватного нотаріуса Дергільової О.Г. не надходило. [PERSON] не здійснила свого переважного права перед іншими особами на купівлю частки зазначеного домоволодіння у відповідача протягом одного місяця з дати отримання повідомлення, тому продавець [PERSON] отримав право продати свою частку іншій особі. Відповідач [PERSON] вважала, що жодних прав позивача при відчуженні 12/100 частин домоволодіння за ціною 347060,00 грн. порушено не було, тому позовні вимоги не ґрунтуються на жодних нормах матеріального права та доказах. Щодо змісту листа [PERSON] від 15.11.2019 року на ім`я [PERSON] та на ім`я приватного нотаріуса Херсонського міського округу Дергільової О.Г., зазначила, що з його тексту не вбачається прийняття пропозиції [PERSON] про продаж ним та придбання позивачем вказаної частки домоволодіння за ціною 347060,00 грн. За таких умов, заяву [PERSON] від 15.11.2019 року неможливо вважати згодою на придбання 12/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] за ціною 347060,00 грн. у [PERSON] . Також, зазначила, що передбаченого нормами ч.2 ст.362 ЦК України, здійснення переважного права купівлі нерухомого майна потягом одного місяця (з 05 листопада 2019 року по 05 грудня 2019 року) з дня отримання заяви [PERSON] позивачем, [PERSON] , не надано. Згідно норм ч.2 ст.207, ст.ст.334, 657 ЦК України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», договір купівлі-продажу нерухомого майна є укладеним після підписання його сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації прав на таке нерухоме майно. Крім того, [PERSON] , після придбання зазначеної частини домоволодіння, було проведено його ремонт та виконано робіт з внутрішнього оздоблення будинку на загальну суму, що перевищує 100 000 грн, а тому його вартість зросла і значно перевищує ціну його придбання, що унеможливлює відступлення права власності на вказану частину домоволодіння на користь позивача за вартість первинного придбання. Зазначене свідчить, що жодних прав [PERSON] при відчуженні даного домоволодіння порушено не було. Попередній орієнтовний розрахунок судових витрат відповідача на професійну правову допомогу складає 10 000 грн. Докладний розрахунок судових витрат у даній справі із відповідними розрахунками та доказами буде доданий до матеріалів справи в період розгляду справи у строки, встановлені ч.8 ст.141 ЦПК України. В зв`язку з викладеним, відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі за необґрунтованістю. Стягнути на користь відповідача понесені судові витрати. 09.10.2020 року [PERSON] надала відповідь на відзив відповідача [PERSON] . Зазначила, що 27.09.2019 року позивачем була отримана заява-пропозиція про покупку 12/100 частин домоволодіння. У заяві, яка була складена нотаріусом, була зазначена ціна 190080 грн. і в порушення ч.2 ст.362 ЦК України не були указані норми, на яких [PERSON] продає свою частку домоволодіння. Нотаріусом в порушення ст.84 Закону України «Про нотаріат» не видане свідоцтво про передачу заяви продавця з умовами продажу. Позивачем подано заяву відповідачу про бажання купити його частку у домоволодінні. Після виконання цих дій ст. 362 ЦК України не визначає можливе збільшення ціни продажу частки сумісної власності, і не визнає подачу іншої пропозиції про продажу частки домоволодіння. Зміна ціни пропозиції (більша, менша ціна), умов продажу допустима тільки на аукціонах, а у них був відсутній аукціон. Але 05.11.2019 року надійшла друга пропозиція від [PERSON] про продажу частки за ціною 347060,00 грн. і знову без умов, строку продажу. [PERSON] була складена заява і передана відповідачу через нотаріуса Дергільовою О.Г., в якій вона не відмовлялася від покупки частки домоволодіння, а забажала з`ясувати усі питання купівлі-продажу. Позивач як особа, що має переважне право покупки частки домоволодіння, не відмовлялася від її покупки. І нотаріус [PERSON] в порушення ст.84 Закону України «Про нотаріат» у свідоцтво не внесла відмову в бажанні придбати частку домоволодіння та обумовлену зустріч з продавцем та незаконно оформила договір купівлі-продажу частки домоволодіння іншому покупцю [PERSON] . З середини 2019 року [PERSON] намагався продати частку домоволодіння особисто [PERSON] (і не кому іншому), і не знайшовши законних підстав, разом з нотаріусом вчинили незаконну дію оформили купівлю-продаж домоволодіння відповідача. Ухвалою суду від 12.10.2020 року витребувано докази. 12.10.2020 року [PERSON] надала відповідь на відзив відповідача [PERSON] . Зазначила, що 05.11.2019 року відповідачем [PERSON] була направлена друга заява про продаж части домоволодіння позивачу. Зазначена заява була отримана позивачем, в якій також не вказувалися будь-які умови купівлі-продажу. Тому, [PERSON] написала лист, в якому вона згодна купити частку домоволодіння. Даний лист особисто був наданий нотаріусу [PERSON] і зареєстрований. І в цей час позивачем запропоновано призначити зустріч з відповідачем [PERSON] [PERSON] у присутності позивача і її представника [PERSON] зателефонувала відповідачу [PERSON] , але останній відмовився від зустрічі, тим самим він відмовився від продажу своєї частки домоволодіння позивачу як першому покупцю. Проте, приватний нотаріус Дергільова О.Г., в порушення ст.362 ЦК України, посадової інструкції, незаконно вчинила правочин, уклала договір купівлі-продажу частки домоволодіння відповідача [PERSON] . Крім того, позивач взагалі ніколи не бачила відповідача [PERSON] , з ним не знайома і зустріч для позивача була потрібна обов`язково, знати з ким остання укладає угоду, чи усі наявні документи на домоволодіння у відповідача, чи є особистий паспорт, чи фізично та психічно відповідач здоровий, як розраховуватися при укладанні договору купівлі-продажу. Ухвалою суду від 11.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2006 року [PERSON] придбала 19/100 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] , що розташовані на земельній ділянці Херсонської міської ради. Право власності зареєстровано 20.12.2006 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності нерухоме майно. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №177520046 від 14.08.2019 року, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 88/100 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193010169 від 13.12.2019 року, на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2019 року [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 12/100 частки домоволодіння за адресою [ADDRESS] . 27.09.2019 року [PERSON] , через приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Дергільову О.Г. повідомив [PERSON] про бажання продати 12/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] за ціною 190080 грн, про те, що дане право можна реалізувати протягом одного місяця від отримання цього повідомлення. 24 жовтня 2019 року [PERSON] , бажаючи придбати частку домоволодіння у співвласника [PERSON] , маючи переважне право перед іншими особами на купівлю частки домоволодіння, направила заяву нотаріусу Дергільовій О.Г. та співвласнику [PERSON] , якого повідомлено про бажання купити частку домоволодіння, згоду укласти договір купівлі-продажу та провести розрахунок за частку домоволодіння у сумі, зазначеній в його повідомлені, тобто 190080 грн. Листом приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г. від 30.10.2019 року, на заяву [PERSON] від 29.10.2019 року про намір купівлі 12/100 частки у праві власності на домоволодіння по [ADDRESS] за ціною 190080 грн., її повідомлено, що з зазначеною заявою ознайомлено [PERSON] , на якій [PERSON] поставив відмітку про ознайомлення із текстом заяви від 29.10.2019 року. Продавець [PERSON] наміру щодо продажу належних йому 12/100 частки у праві власності на домоволодіння не виявив, 30.10.2019 року об 11:00 годині до офісу приватного нотаріуса Дергільової О.Г. не з`явився. 05.11.2019 року [PERSON] , через нотаріуса Дергільову О.Г. заявою повідомив [PERSON] , що він бажає продати свою частку за ціною 347060,00 грн. Дане право можна реалізувати протягом одного місяця від отримання цього повідомлення. Зазначену заяву [PERSON] отримала 05.11.2019 року. Зі змісту листа від 15.11.2019 року [PERSON] , на ім`я [PERSON] та на ім`я приватного нотаріуса Херсонського міського округу Дергільової О.Г. не вбачається, що [PERSON] прийняла пропозицію [PERSON] про придбання 12/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] за ціною 347060,00 грн, а вбачається пропозиція позивача до вирішення юридичних питань за пропозицією придбання вищевказаної частки домоволодіння за ціною 190080 грн від 27.09.2019 року. 16.01.2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дергільової О.Г. з заявою про надання копії договору про продаж 12/100 частки домоволодіння продавцем [PERSON] . Листом приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г. №01-16/50 від 22.01.2020 року щодо надання копії договору повідомлено, що згідно ст.8 та ст.8-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна таємниця сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки. Довідки про вчиненні нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Надати запитувальну [PERSON] інформацію неможливо. З витребуваного судом договору купівлі-продажу вбачається, що 13.12.2019 року було укладено договір купівлі-продажу 12/100 частки у праві власності на домоволодіння між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до договору [PERSON] придбала у [PERSON] 12/100 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Продаж вказаною частки вчинено за 347060,00 грн. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 2782. У відповідності до ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на їх купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна протягом 10 днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Згідно з ч. 4 ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця, одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Тлумачення статті 362 ЦК України свідчить, що переважне право є організаційним, відносним та вторинним. Переважне право співвласника на купівлю частки є організаційним, оскільки завдяки йому створюється передумова для набуття його носієм права на частку в праві спільної часткової власності внаслідок створення можливості для укладення договору купівлі-продажу. Саме по собі переважне право учасника спільної власності не надає його суб`єктові будь-яких майнових прав (речових, зобов`язальних та ін.), які зумовлювали б виникнення або перехід права власності. При цьому, відповідне майнове право виникає тільки завдяки укладенню договору купівлі продажу частки або в результаті переведення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу. У свою чергу, конструкція переважного права дозволяє організувати відносини учасників спільної часткової власності, створивши передумови для суб`єкта переважного права укласти договір купівлі-продажу частки. Відносність переважного права співвласника полягає в тому, що це право реалізується в організаційних відносинах, учасники яких є персоніфікованими. Тобто в будь-якому разі чітко визначеними є суб`єкти правовідносин спільної власності. Однак його характеристика як відносного не позбавляє переважного права співвласника й певних абсолютних властивостей, які полягають в абсолютності захисту переважного права. Під абсолютністю захисту розуміється можливість носія переважного права пред`явити позов про переведення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу частки до будь-якої іншої особи - не учасника спільної власності. Вторинність переважного права проявляється в тому, що його виникнення зумовлене «перебуванням» у відносинах спільної власності, завдяки чому особа має статус учасника спільної часткової власності. Тобто переважне право є вторинним до права учасника на частку. За умови припинення права на частку або правовідносин спільної часткової власності припиняється й переважне право. Суб`єктивне право на продаж частки сторонній особі виникає у співвласника з моменту одержання відмови усіх інших співвласників від здійснення переважного права на купівлю або нездійснення ними цього права протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, якщо предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно, і протягом десяти днів - якщо предметом договору купівлі-продажу є рухоме майно. При цьому під здійсненням переважного права необхідно вважати передання (надіслання) продавцю оферти щодо укладення основного або попереднього договору купівлі-продажу частки. За загальним правилом договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Ціна товару є істотною умовою правовідносин за договором-купівлі продажу, а відтак під час продажу частки у праві спільної часткової власності, продавцем має бути виконаний обов`язок повідомлення інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Ці умови оферти є істотними та повинні висловлювати актуальну інформацію стосовно предмета договірних відносин, оскільки впливають на забезпечення переважного права співвласників перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах. Так, суд приходить до висновку, що [PERSON] (заявою від 05.11.2019 року) належним чином повідомив позивача про свій намір продати частку (12/100) домовлодіння у праві спільної часткової власності, тобто дотримався визначеного законом порядку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] у заяві від 15.11.2019 року не зазначила жодної фрази щодо згоди на придбання у відповідача 12/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] за ціною 347060,00 грн. Позивач не здійснила свого переважного права перед іншими особами на купівлю частки зазначеного домоволодіння у відповідача протягом одного місяця з дати отримання повідомлення, тому продавець [PERSON] отримав право продати свою частку іншій особі. Суд не може розцінювати таку заяву як згоду позивача на реалізацію його переважного права щодо купівлі частки, оскільки ст.362 ЦК України передбачено лише такі варіанти поведінки співвласника, якому направлена заява-пропозиція скористатися своїм переважним правом: 1) співвласник реалізовує своє переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності; 2) співвласник відмовився від здійснення переважного права купівлі; 3) співвласник не здійснить цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця,а щодо рухомого - 10 днів. Законодавцем не передбачено іншого варіанту поведінки співвласника, якому направлена заява-пропозиція скористатися своїм переважним правом. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] під час продажу частки у праві спільної часткової власності не було порушене переважне право купівлі співвласником [PERSON] . Доводи позивача, що відповідач [PERSON] не міг відмовитися від продажу своєї частки в домоволодінні за ціною 190080 грн згідно пропозиції від 27.05.2019 року, яку вона прийняла, та не міг збільшувати вартість цієї частки, суд до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 362, 626, 627, 638 ЦК України. Щодо доводів сторони позивача про укладання договору з порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України, що є підставною для визнання правочину в порядку ч. 1 ст. 215 ЦК України недійсним, суд зазначає наступне. За приписами ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. У той же час, згідно вимог ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання саме в момент вчинення правочину стороною вимог законодавства. Приймаючи до уваги наведене, суд не вбачає підстав для визнання договору купівлі-продажу від 13 грудня 2019 року недійсним з зазначених вище підстав. Оскільки судом встановлено, що права позивача укладенням вищезазначеного договору купівлі-продажу, порушені не були, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. Показання свідка [PERSON] про те, що при спілкуванні з відповідачем [PERSON] влітку 2021 року, останній повідомив, що він не бажав продавати свою частку [PERSON] не впливають на висновки суду, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу були дотримані вимоги ч.2 ст.362 ЦК України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову підлягають поверненню [PERSON] з депозитного рахунку [NUMBER] грошові кошти у сумі 347 060,00 грн, внесені [PERSON] за платіжним дорученням №1 від 20 лютого 2020 року АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» у вигляді застави. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то не підлягають і задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Щодо вимоги відповідача [PERSON] про стягнення витрати на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження надання правової допомоги відповідачем [PERSON] надано: копію договору про надання правової допомоги від 05.02.2021 року, копію додаткової угоди №1 від 08.02.2021 року до договору про надання правової допомоги від 05.02.2021 року; копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 06.08.2021 року за договором про надання правової допомоги від 05.02.2021 року. Згідно п.3.1 додаткової угоди про надання правової допомоги адвоката, сплачується після набрання рішення законної сили на підставі підписаних актів приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги. За умовами акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 06.08.2021 року за договором про надання правової допомоги від 05.02.2021 року, підписаного між [PERSON] та адвокатом Вініченко О.В., вартість послуг з наданої правової допомоги становить 7000,00 грн, яка має бути сплачена з моменту набрання законної сили рішенням у даній справі. З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Outcome: approved