Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, в якому просить припинити стягнення аліментів на підставі виконавчого листа №2/638/5656/13 від 17.03.2014 р. виданий Дзержинським районним судом м. Харкова. Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача з твердої грошової суми 1000,00 грн на частку від усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовна заява мотивована тим, що позивачка [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] [INFO] до 2010 року. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON] [INFO] яка проживає разом із нею. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2010 року шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано (справа № 2-5253/10). 13 листопада 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова було ухвалено судове рішення про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі 1000,00 грн щомісячно на утримання доньки [PERSON] . 15 квітня 2014 року на підставі виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова № 2/638/5056/13 від 17 березня 2014 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 42989652. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що розмір аліментів, присуджених до стягнення рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2013 року, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, рівень витрат на дитину постійно зростає, дитина потребує значних витрат, які вона не маю можливості забезпечити за власні кошти та за присуджених аліментів. Дитина проживає разом зі нею, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання та має незадовільний стан здоров`я. Часто хворіє, постійно проходить обстеження та лікування, що потребує значних фінансових затрат. З 29 червня 2022 року по липень 2023 року [PERSON] отримувала складне та коштовне лікування зубів (копії медичної виписки та рахунків за сплату лікування додаються). Також має хронічний кашель, спричинений алергією, потребує регулярного обстеження, та обов`язкового профілактичного лікування, яке вартує значних коштів. В 2023 році у Кристини були виявлені ознаки сколіозу та вальгусної деформації стоп. Наразі дитина займається з реабілітологом в оздоровчому центрі «Еспіна», вартість абонементу на місяць складає 4600,00 грн та потребує виготовлення вартісних індивідуальних устілок. На даний момент позивачка також має незадовільний стан здоров`я, а саме: двобічний остеоартроз кульшових суглобів, порушення функції суглобів другого ступеня, остеохондроз шийного відділу хребта (копія медичної виписки додається). Ці хвороби являються хронічними та викликають постійний больовий синдром. У зв`язку з чим позивач не має змоги працювати повний робочий день. Позивачка власного житла немає тому вимушена винаймати квартиру на що також щомісяця потрібні кошти (копія договору оренди додається). Враховуючи викладене, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду від 24 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 12 лютого 2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] адвокат Шипенко М.С. подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. Відзив мотивовано тим, що позивач, хоча і заявляє вимогу про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від усіх доходів платника аліментів, в той же час посилається на положення ст. 192 СК України, яка регламентує саме зміну «розміру аліментів», положення якої свідчать, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідач належним чином сплачує аліменти на утримання спільної доньки сторін не дивлячись на те, що останній не має будь-якого джерела доходів; не має будь-якого рухомого та/або нерухомого майна та майнових прав, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав та те, що у відповідача наявні інші діти малолітня донька [PERSON] , [INFO] , яка також перебуває на утримання відповідача. Вказані обставини, в розумінні ст. 192 СК України свідчать, що порівняно із 2013 роком (коли аліменти були стягнуті із відповідача) матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я відповідача не змінився та не покращився, що свідчить про незмінність обстановки, яка б в силу закону тягла за собою необхідність у збільшенні присуджених аліментів. В той же час, положення абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачають, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. У пункті 23 цієї ж постанови роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Усталена судова практика Верховного Суду свідчить, що для зміни раніше призначеного розміру аліментів позивач має довести поліпшення матеріального становища відповідача, а також зазначити (довести) обставин, які б вказували на підстави для зміни розміру аліментів, передбачені ст. 192 СК України (постанова Верховного Суду від 17.01.2019 р. у справі № 720/1119/17). 17 березня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за наслідками розгляду цивільної справи № 638/16557/13-ц видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 1000 гривень до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи з 18.10.2013 р. 15.04.2014 р. на підставі вказаного виконавчого листа за заявою [PERSON] постановою старшого державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ Ковальовою Євгенією Сергіївною було відкрито виконавче провадження № 42989652. Протягом усього часу існування виконавчого провадження [PERSON] добросовісно сплачує аліменти за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2013 р. надаючи державному виконавцю відповідні докази сплати аліментів. Відповідно до останнього наявного в матеріалах виконавчого провадження № 42989652 розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.09.2023 р. заборгованість [PERSON] за аліментами станом на 01.10.2023 р. відсутня. Позивач у позовній заяві так само не заперечує та не ставить під сумнів належне виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати аліментів, що свідчить про визнання позивачем вказаної обставини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто, не дивлячись на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 638/16557/13-ц стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 1000, відповідач фактично сплачує аліменти, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що свідчить, зокрема, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.10.2023 р. з матеріалів ВП № 42989652. Зазначені обставини свідчать, що позовна вимога позивача про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не спрямована на захист прав дитини, оскільки така сума аліментів вже сплачується відповідачем в силу імперативних приписів чинного законодавства. Тож, при розгляді справи, слід встановити чи дійсно є необхідність у захисті прав позивача, яка звернулася до суду із даним позовом з урахуванням фактичних обставин справи, та чи не є подання даного позову зловживанням процесуальним правом, з огляду на існування раніше неодноразово поданих цим же позивачем позовів про збільшення розміру аліментів до відповідача. Так, суд у даній справі має бути обізнаним, що пред`явлення даного позову є вже четвертим, що стосується аліментів після рішення суду у справі № 638/16557/13- ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в сумі 1000, 00 грн. Так, у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 638/20260/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, та стягнення індексації аліментів, визначених у твердій грошовій сумі за період з грудня 2016 року по липень 2020 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.07.2020 р., залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 30.12.2020 р. у задоволенні позову (у т.ч. про стягнення індексації аліментів з серпня 2017 року по липень 2020 року у сумі 11 042, 00 грн.) відмовлено. Крім того, наразі у провадженні Дзержинського районного суду перебувала цивільна справа № 638/10216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми індексації по аліментам за період з червня 2016 року по липень 2021 року у розмірі 16 259, 36 грн., провадження у якій було закрито ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.11.2023 р. у зв`язку із відсутністю предмета спору. Крім того, [PERSON] зверталася з позовом про стягнення аліментів з батьків відповідача (діда та баби дитини), який розглядався в межах справи № 638/8494/23. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.09.2023 р. позовну заяву про стягнення аліментів залишено без розгляду за заявою позивача. Тобто, [PERSON] реалізуючи своє право на отримання аліментів на утримання дитини спочатку звертається до суду із позовом про їх стягнення з [PERSON] У 2020 р. звертається до суду із вимогами про збільшення розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, та стягнення індексації, які судами першої та апеляційної інстанції залишаються без задоволення. У 2021 р. знову звертається до суду із вимогами про стягнення індексації за аліментами з [PERSON] . У 2023 році вже звертається із позовом про стягнення аліментів з діда та баби дитини. Та наприкінці 2023 року повторно звертається до суду із позовною заявою, яка розглядається вже в межах дійсної справи. Беручи до уваги відсутність заробітку та доходів відповідача, відсутність на праві власності нерухомого та рухомого майна, враховуючи недоведеність позивачем підстав, передбачених ст. 192 СК України для зміни раніше призначеного розміру аліментів, слідуючи положенням абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3, вважають, що підстави для задоволення позову відсутні. Як наслідок, з поданого до суду позову, з долучених документів не вбачається підстав для зміни способу стягнення аліментів, оскільки сума аліментів у розміні 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку вже сплачується відповідачем в силу імперативних приписів чинного законодавства. Позивач у позові посилається на своє скрутне матеріальне становище, наявність певних хвороб, необхідність проходження лікування, тощо, однак такі посилання не свідчать про неможливість позивача надавати утримання дитині, при тому, що позивач є працездатною особою, яка наряду із батьком дитини, який сплачує аліменти зобов`язана знаходити законні джерела для існування, оскільки батьки спільно мають нести обов`язок щодо утримання дитини. 13 лютого 2024 року [PERSON] через канцелярію суду подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач приховує джерело доходу, той факт, що [PERSON] не має джерела доходу не відповідає дійсності, відповідач є працездатною особою, обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку зі сплати аліментів відсутні. Ухвалою Дзержинського районного суду від 21 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з наведених у позовній заяві підстав, та просила їх задовольнити. 15 квітня 2024 року [PERSON] подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити повністю. 25 квітня 2024 року представник відповідача - адвокат Шипенко М.С. через систему «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, просив судове засідання 03 травня 2024 року провести за відсутності відповідача та його представника. Проти задоволення позову заперечують у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та наданих суду поясненнях. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] [INFO] , до 2010 року. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 04 серпня 2009 року (а.с. 9). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2010 року у справі № 2-5253/10 шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано (а.с. 11). 13 листопада 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова було ухвалено судове рішення про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі 1000,00 грн щомісячно на утримання доньки [PERSON] (а.с. 12-13). 15 квітня 2014 року на підставі виконавчого листа виданого Дзержинським районним судом м. Харкова № 2/638/5056/13 від 17 березня 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 42989652. [PERSON] є ученицею 9-А класу Комунального закладу "Пісочинський ліцей Пісочинської селищної ради" Харківського району Харківської області (а.с. 18). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. За обставинами даної справи з відповідача рішенням суду стягнені аліменти у розмірі 1000,00 грн на дитину щомісячно. Встановивши фактичні обставини справи, суд вважає, що, пред`явивши вимогу про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника аліментів та визначивши її розмір у 1/4 частину, позивачка фактично заявлено вимоги про збільшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, здоров`я та матеріального становища дитини. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1., 2 ст. 77 ЦПК України). Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника, позивачу належало доводити передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Разом з тим, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України. Разом з цим, звертаючись до суду з даним позовом, позивачкою до позовної заяви додано копії паспортів сторін, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтва народження дитини, довідки про реєстрацію місця проживання, копії рішення суду від 29 вересня 2010 року про розірвання шлюбу, копії рішення суду від 13 листопада 2013 року про стягнення з відповідача аліментів; копію договору оренди квартири та акту прийому-передачі приміщення, а також медичну документацію Мішиної Кристини, консультативні висновки спеціалістів, фіскальні чеки на придбання ліків, препаратів, медичних послуг та обстежень. Водночас, будь-яких доказів матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, матеріальних потреб дітей, їх стану здоров`я, позивачкою надано не було, хоча це є її процесуальним обов`язком. Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом зазначила, що з часу ухвалення рішення зросли витрати на утримання дитини з урахуванням її віку, потреб тощо та цін на товари і послуги, а також підвищення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, разом із тим, відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, а те, що відповідач не має джерела доходів не відповідає дійсності. [PERSON] в обгрунтування своїх позовних вимог також зазначила про те, що зареєстрована як ФОП, де працює швачкою, має захворювання остеохондроз, у зв`язку із больовим синдромом не може довго працювати, однак присуджених за рішенням суду аліментів на утримання дочки не вистачає. Разом із цим, позивачкою суду не надано жодного належного доказу стосовно свого доходу, які б свідчили про реальний розмір доходу матері, як і доходу відповідача станом на цей час, на підставі яких суд би мав можливість встановити дійсні обставини щодо матеріального становища одержувачки та платника аліментів, та надати цим фактам відповідну оцінку, що має важливе значення при встановленні підстав щодо зміни способу стягнення аліментів. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 частину 2 статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 зазначила, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі, у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Суд зазначає, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Верховний Суд України у своїй постанові від 6 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Разом з тим, Законом України № 1368-VIII від 17 травня 2016 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі`частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Таким чином, позивач не позбавлена права на індексацію аліментів, стягнутих з відповідача у твердій грошовій сумі, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг в порядку Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Сторона відповідача в обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог вказує на те, що відповідач належним чином сплачує аліменти на утримання спільної доньки, незважаючи на те, що останній не має будь-якого джерела доходів; не має будь-якого рухомого та/або нерухомого майна та майнових прав, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав та те, що у відповідача наявні інші діти малолітня донька [PERSON] , [INFO] , яка також перебуває на утриманні відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Вказані обставини, в розумінні ст. 192 СК України свідчать, що порівняно із 2013 роком, коли аліменти були стягнуті із відповідача, матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я відповідача не змінився та не покращився, що свідчить про незмінність обстановки, яка б в силу закону тягла за собою необхідність у збільшенні присуджених аліментів. 17 березня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за наслідками розгляду цивільної справи № 638/16557/13-ц видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1000, 00 гривень до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи з 18 жовтня 2013 року 15 квітня 2014 року на підставі вказаного виконавчого листа за заявою [PERSON] постановою старшого державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ Ковальовою Євгенією Сергіївною було відкрито виконавче провадження № 42989652. Протягом усього часу існування виконавчого провадження [PERSON] сплачує аліменти за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2013 року, виконує рішення суду. Відповідно до наявного в матеріалах виконавчого провадження № 42989652 розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21 вересня 2023 року заборгованість [PERSON] за аліментами станом на 01 жовтня 2023 року відсутня. Індексацію розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі за період з червня 2016 року по грудень 2022 року у розмірі 28 222, 00 грн боржником сплачено у повному обсязі. Разом із тим, наведених вище фактів [PERSON] стосовно належної сплати аліментів не заперечувала, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б слугували підставою для зміни способу стягнення аліментів та, як наслідок, їх збільшення, які були визначені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2013 року, суду також не надала, у зв`язку із чим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог. Стосовно доводів позивачки про те, що має Кристина та позивачка мають незадовільний стан здоров`я, хронічні хвороби, донька часто хворіє, постійно проходить обстеження та лікування, що потребує значних фінансових затрат. З 29 червня 2022 року по липень 2023 року Кристина отримувала лікування зубів, має хронічний кашель, спричинений алергією, у 2023 році у Кристини були виявлені ознаки сколіозу та вальгусної деформації стоп та наразі займається з реабілітологом в оздоровчому центрі, то зазначені обставини не є підставами для зміни способу стягнення аліментів, з огляду на наступне. Питання про стягнення додаткових витрат на дитину врегульовано приписами статті 185 СК України. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Так, згідно зі статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Як зазначив Верховнии? Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19), особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі, б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками, в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там), г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами). Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання. В разі лікування, протезування, санаторно-курортного лікування розмір додаткових витрат з огляду на судову практику, може обґрунтовуватися медичними документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативні висновки тощо. На підтвердження понесених витрат на лікування дитини долучаються до позовної заяви акти про надані медичні послуги, рахунки, квитанції та чеки про оплату наданих послуг та придбаних ліків згідно з рекомендаціями лікарів. Квитанції та фіскальні чеки про оплату медичних послуг, придбання ліків долучаються до матеріалів справи в оригіналі. Правового висновку щодо присудження сплати додаткових витрат на лікування дитини до досягнення 18-річного віку, дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), у якій зазначено, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Крім того, Верховний Суд у цій же постанові зазначив, що суд першої інстанції з урахуванням медичних документів, що підтверджують наявність у дитини хронічних захворювань та містять рекомендації лікарів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, оскільки витрати на системне та довготривале лікування при такому стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України. Таким чином, періодична, постійна виплата додаткових витрат присуджується, зазвичай, у разі, якщо дитина має хронічні захворювання, потребує постійного лікування, специфічного догляду. Водночас суд звертає увагу, що положення стосовно стягнення додаткових витрат на дитину стосується особливих обставин. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Водночас аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін. Таким чином, витрати на утримання дітей, зокрема на харчування, ліки, сезонний одяг та взуття, відносяться до тих матеріальних потреб дитини, які покриваються коштами на утримання дитини, а саме, аліментами, що мають винятково цільовий характер, спрямовані на утримання дитини, для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини. Отже, за наявності на те відповідних правових підстав позивачка не позбавлена права звернутись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, зумовлені хронічною, складною, тяжкою хворобою, потребою лікування чи особливого специфічну догляду тощо, або ж про стягнення фактично понесених нею витрат. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат. Беручи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed