Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. За життя, батькові позивача було видано квартиру за адресою: [ADDRESS] . У квартирі проживали батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] , їх доньки - [PERSON] та [PERSON] та їх діти (онуки) - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після надання права оформлення права власності, квартира була приватизована у встановленому законом порядку та видано право власності всім особам, які були на момент її приватизації в ній зареєстровані, таким чином, позивачу по справі, відповідачам та померлим батькам та сестрі, та їх онукам належить квартира на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04 жовтня 1999 року, яка знаходиться на адресою: [ADDRESS] . Після смерті батьків відповідача, її сестри відкрилась спадщина у вигляді часток у вказаній квартирі, тому позивач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І. з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено та видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 липня 2023 року, оскільки наявні розбіжності у написанні документів на ім`я покійного батька. Таким чином, беручи до уваги відмову нотаріуса у видачі спадщини, враховуючи смерть співвласників квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - єдиний спосіб оформити спадщину після смерті батьків у позивача - це звернення до суду з даним позовом, з вимогами щодо визначення часток праві спільної сумісної власності та встановлення факту належності померлому батькові свідоцтва про право власності для подальшого звернення до приватного нотаріуса задля оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. Аргументи учасників справи Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відзив на позовну заяву відповідачі не надавали. В судове засідання відповідачі не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, за зареєстрованим місце проживання (перебування). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Факт родинних відносин позивача з батьками підтверджується свідоцтвом про народження, згідно до якого батьками [PERSON] , яка народилась [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис про народження № 50, копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане Дзержинським Рай бюро РАЦС м. Кривого Рогу (а.с.9). Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 738, після укладання шлюбу мати позивача змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », копія свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , видане Дзержинським РАЦС м. Кривого Рогу 10 травня 1697 року (а.с.12). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , актовий запис № 511, копія свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , видане Дзержинським районним у місті відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 21 червня 2016 року (а.с.10). [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , актовий запис про смерть № 1758, копія свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , видане Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 12 липня 2022 року (а.с.11). З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач мала рідну сестру [PERSON] [INFO] . Родинні відносини підтверджуються письмовими матеріалами справи зібраними в ході судового розгляду. Зокрема, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис про народження № 2534, копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане Дзержинським Рай бюро РАЦС м. Кривого Рогу 26.10.1967 року (а.с.14). В подальшу сестра позивача [PERSON] за життя перебувала у декількох шлюбах, від яких у неї народились діти. Судом також встановлено, що сестра позивачки [PERSON] , одружилась і взяла прізвище чоловіка [PERSON] . В подальшому [PERSON] розірвала шлюб та одружилась вдруге з [PERSON] і взяла прізвище чоловіка. Вказаний шлюб розірвано і рідна сестра позивачки одружилась втрете і взяла прізвище чоловіка [PERSON] . Вказані обставини судом встановлені з письмових матеріалів справи наданих позивачем та із витребуваної копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис про смерть № 154, копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , видане Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області 23 березня 2019 (а.с.13). Отже, 07 жовтня 2005 року сестра позивача укладала шлюб з [PERSON] , актовий запис про шлюб № [NUMBER] , та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Даний шлюб було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу актовий запис №74, свідоцтво серії [NUMBER] видане Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 16 березня 2006 року (а.с.17). Після розірвання шлюбу сестра позивачки [PERSON] прізвище не змінювала та на момент смерті у шлюбі не перебувала (а.с.17). Крім того, з письмових матеріалів справи встановлено, що сестра позивача [PERSON] мала дітей, донька - [PERSON] , яка після набуття повноліття змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про народження та про зімну прізвище (а.с. 59 зворот, 61 зворот). Син - [PERSON] [INFO] , актовий запис про народження № 504, батьками згідно до свідоцтва про народження вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Зареєстрована за життя [PERSON] була за адресою: [ADDRESS] . За життя, батькові позивача [PERSON] було видано квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру № 006426 від 08 липня 1974 року. Зазначено, що кількість членів сім`ї, яка в`їжджає по оре дуру четверо (а.с.26). Вказана вище квартира була приватизована у встановленому законом порядку та видано Свідоцтво про право власності №145 від 04 жовтня 1999 року КДТМК «Криворіжсталь» згідно до розпорядження від 13.05.1999 року № 74, всім особам, які були на момент її приватизації в ній зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] , їх доньки - [PERSON] та [PERSON] та їх діти (онуки) - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Таким чином, судом встановлено, що позивачу по справі, відповідачам та померлим батькам та сестрі, та їх онукам належить квартира на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04 жовтня 1999 року, яка знаходиться на адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Позивач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І. з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено та видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 липня 2023 року з наступних підстав: Спадкове майно складається з частки квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.10.1999 КДТМК «Криворіжсталь» згідно до розпорядження від 13.05.1999 року № 74, прізвище, ім?я та по батькові померлого співвласника зазначено як « [PERSON] », тоді як в свідоцтві про смерть серія [NUMBER] , виданого 21.06.2016 року Дзержинським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Дніпропетровській області, актовий запис № 511 від 21 червня 2016 прізвище ім?я та по - батькові померлого зазначене як « [PERSON] », через що, неможливо встановити факт належності спадкового майна спадкодавцю. Відповідно до п. 4.14 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296\\5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна на яке, видається свідоцтво про право на спадщину за законом чи заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної лише після виділення (визначення) частки померлого у спільній майні, таким чином, виходячи з зазначеного свідоцтво про право на спадщину за законом не може бути видане нотаріусом до визначення (виділення) судом частки померлих у праві приватної спільної сумісної власності після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та рекомендовано звернутися до суду задля визначення розміру частки померлих у спільній сумісній власності (а.с.27). Отже, судом встановлено, що - єдиний спосіб оформити спадщину після смерті батьків у позивача - це звернення до суду з даним позовом, з вимогами щодо визначення часток праві спільної сумісної власності та встановлення факту належності померлому батькові свідоцтва про право власності для подальшого звернення до приватного нотаріуса Кучман І.І. задля оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. Мотиви суду та застосовані норми права Щодо встановлення юридичного факту Одним із предметів розгляду даної позовної заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідні Позивачу для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Положеннями статті 318 ЦПК України визначено, що у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тобто суд лише встановлює, що документ виданий певній особі, в дійсності належить їй, але він не вправі вносити виправлення у даний документ. Відтак, для встановлення належності правовстановлюючого документа необхідно подати заяву з доказами того, що цей документ належить певній особі і що установа, яка його видала, не має можливість внести до нього відповідні виправлення. Суд під час судового розгляду має встановити саме факт належності правовстановлюючого документу, а не факти, які підтверджуються цим документом. Як встановлено із матеріалів справи, підставою звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, слугувала постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки при транслітерації прізвища покійного батька Позивача зроблена описка, а саме вказано прізвище « [PERSON] » в свідоцтві про право власності, натомість в свідоцтві про смерть вказано прізвище « [PERSON] ». Саме тому у зв"язку з розбіжностями в прізвищі померлого батька позивача, у останньої існують перешкоди в отримані свідоцтва про право власності на спадщину. Таким чином судом встановлено, що під час оформлення спадщини, встановлено розбіжності у написанні прізвища спадкодавця. У сукупності, з даними зазначеними у свідоцтві про народження Позивача [PERSON] , у свідоцтві про смерть батька позивача [PERSON] , у свідоцтві про народження рідної сестри позивачки [PERSON] технічному паспорті на спірну квартиру, ордер на вселення, з`ясована відповідність даних особи вказаної у зазначеному у свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] виданого 04.10.1999 КДТМК «Криворіжсталь» згідно до розпорядження від 13.05.1999 року № 74: « [PERSON] », щодо його дати народження, складу сім`ї, даним про місце реєстрації, спадкова маса - даним що належать особі батькові позивача по справі: « [PERSON] » Враховуючи зазначене, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа, про який просить сторона позивача, породжує юридичні наслідки для позивача, в даному випадку для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] , суд дійшов висновку, що позовна заява в цій частині обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки дійсно встановлено належність [PERSON] , який помер [INFO] свідоцтва про право власності на житло, № [NUMBER] , виданого 04.10.1999 КДТМК « Криворіжсталь» згідно до розпорядження від 13.05.1999 року № 74. Щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Як на обґрунтування позовних вимог у цій справі [PERSON] посилалася, зокрема, на те, що відсутність визначення часток спадкодавця у праві спільної власності на квартиру позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується відповідною відмовою у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Нормами частин 1, частини 2 статті 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. За змістом частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За правилами статті 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Суд звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного випливає, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 16 червня 2021 року справа № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. У цій справі встановлено, що за життя, спадкодавцеві (батькові позивача) [PERSON] було видано квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка в подальшому була приватизована у встановленому законом порядку, всіма особам, які були на момент її приватизації в ній зареєстрованвні, внаслідок чого виникло право спільної сумісної власності. Таким чином співвласниками квартири [ADDRESS] (без визначення часток) за життя були: [PERSON] (спадкодавець, батько позивача), [PERSON] (мати позивача), їх доньки - [PERSON] (позивач) та [PERSON] (сестра позивача), а також онуки - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , спадкова справа після його смерті не заводилася, про що свідчить відповідь приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І.В. За правилами спадкування за законом, спадкоємцями [PERSON] були: [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (позивач) та [PERSON] (сестра позивача). За відсутності відомостей про реєстрацію [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (позивач) та [PERSON] (сестра позивача) на момент відкриття спадщини - [INFO] (дата смерті [PERSON] ) не є можливим встановити прийняття спадщини у шестимісячний строк. Також встановлено, що [PERSON] (сестра позивача) померла [INFO] , яка заповідала все своє майно та права дочці - [PERSON] . [PERSON] (мати позивача) на момент смерті [PERSON] (сестра позивача) відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України мала обов"язкову частку в спадщині, від отримання якої остання відмовилася на користь онуки [PERSON] , що встановлено судом із спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . [PERSON] (мати позивача) померла [INFO] , заповіт в спадковій справі відсутній, тому позивач є спадкоємцем першої черги в силу статті 1261 ЦК України. В той же час, враховуючи [PERSON] (сестра позивача) померла раніше своєї матері, її діти мають право на спадкування на рівні з позивачем за правилами статті 1266 ЦК України. Після смерті матері позивача, відкрилась спадщина на ту частину майна, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло (частка у праві спільної сумісної власності), а так само й частки, яка може належати померлій після смерті чоловіка - батька позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Проте, слід звернути увагу на те, що на момент звернення до суду із позовом [PERSON] (сестра позивача), [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (мати позивача) - померли, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України їх цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення частки у праві спільної сумісної власності по 1/7 за ними. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду, про що свідчить і релевантна практики Верховного Суду, Таким чином, позивач має звернутися до суд із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за результами якого буде встановлено, яка ж частка у спірній квартирі на момент відкриття спадщини належала [PERSON] , враховуючи, що її чоловік помер [INFO] , та після його смерті також відкрилась спадщина у виді частки квартири в праві спільної сумісної власності. В той же час, суд не вбачає перешкод, враховуючи відсутність відомостей про наявність домовленостей про розмір часток у праві спільної сумісної власності між іншими співвласниками - відповідачами у справі,суд приходить до висновку, що частки співвласників [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] у квартирі за адресою: [ADDRESS] є рівними та становлять по 1/7 кожному. В задоволені позовних вимог щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності за [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , слід відмовити у зв"язку з тим, що на момент розгляду спору щодо визначення часток останні померли, та відповідно їх цивільна правоздатність припинена. Така відмова не позбавляє позивача права звернутися до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, що буде ефективним способом правого захисту. Щодо судових витрат Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial