Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

20.02.2024 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвокат Столітній М.М. звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 39 360 грн; стягнути з відповідача понесені судові витрати у сумі 2 422,40 грн по сплаті судового збору та 10000,00 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 21.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна, був укладений електронний договір №4804643 про надання споживчого кредиту. На виконання умов вказаного договору відповідачці був наданий кредит у сумі 12000 грн. Відповідно до умов кредитного договору строк кредиту становив 30 днів з можливістю його пролонгації чи автопролонгації. У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом строк кредиту було автопролонговано на підставі пункту 4.3 договору на 90 днів. Станом на дату закінчення строку договору заборгованість відповідачки перед ТОВ «Авентус Україна» склала 39360 грн, з яких 12000 грн - сума кредиту та 27360 грн - сума нарахованих відсотків. 17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу № 17.01/23-Ф, за умовами якого позивач у справі набув право грошової вимоги до відповідачки за договором про надання споживчого кредиту № 4804643, укладеного нею з ТОВ «Авентус Україна». Позивач повідомив відповідачку про відступлення права вимоги шляхом направлення електронного листа на адресу електронної пошти, повідомлену нею при укладанні кредитного договору, однак відповідачка суму заборгованості не сплатила ні новому кредитору, ні первісному. Враховуючи, що строк сплати за кредитним договором від 21.09.2021 настав, однак відповідачка своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів та відсотків не виконала, позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд у примусовому порядку стягнути з відповідачки на свою користь прострочену заборгованість за кредитом - 12000 грн та прострочену заборгованість за відсотками - 27360 грн, що разом становить 39360 грн. Також у позові заявлено про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат по сплаті судового збору у сумі 2422,00 грн та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 22.02.2024 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.03.2024 та за клопотанням представника відповідача відкладено до 08.04.2024. 25.03.2024 від представника відповідача адвоката Ейсмонта Є.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи доказів отримання відповідачкою кредитних коштів та підтвердження зарахування грошових коштів на банківську картку відповідачки, крім того наголосив, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачки про факт автопролонгації кредитного договору. Також у відзиві заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правову допомогу. 26.03.2024 від представника позивача адвоката Столітнього М.М. до суду надійшло клопотання про витребування у АТ «Приватбанк» інформації щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів 21.09.2021 на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ «Приватбанк», у сумі 12000 грн від ТОВ «Авентус Україна». 27.03.2024 представник позивача подав відповідь на відзив, просив суд задовольнити позов у повному обсязі, наголосив, що у матеріалах справи наявні усі докази на підтвердження позовних вимог, зокрема й ті, що підтверджують факт зарахування кредитних коштів на банківську картку відповідачки, а також факт повідомлення [PERSON] про те, що договір буде автопролонгований. 08.04.2024 представником відповідачки подане заперечення на клопотання (вх. реєстр № 1076), у якому він просить суд відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів, оскільки останнім пропущений строк, встановлений законом для подання відповідного клопотання. Ухвалою суду від 08.04.2024 клопотання представника позивача адвоката Столітнього М.М. про витребування доказів задоволено; витребувано від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів 21.09.2021 на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ «Приватбанк», у сумі 12000 грн від ТОВ «Авентус Україна». На виконання вимог ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» листом від 14.04.2024 за № 20.1.0.0.0/7-240409/35167 повідомило суд про те, що платіжна картка з номером [NUMBER] належить [PERSON] , на вказану платіжну картку 21.09.2021 були зараховані грошові кошти у розмірі 12000 грн, інформація про платника відсутня. У судовому засіданні, яке відбулось 22.04.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання, яке відбулось 22.04.2024, не прибув, про дату час і місце розгляду справи повідомлений, оскільки дата узгоджувалась з представниками у попередньому судовому засіданні, клопотань про відкладення розгляду справи не направляв. Враховуючи, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, його позиція щодо суті спору викладена у відзиві на позов, при цьому строк для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження продовженню не підлягає, суд вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини. 21.09.2021 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україні» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства був укладений договір №4804643 про надання споживчого кредиту у розмірі 12000 грн із встановленим строком кредитування 30 днів. У пункті 1.5 цього договору сторони погодили, що фіксована процентна ставка залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить: стандартна процентна ставка 1,90% в день і застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4.2 договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.3 договору. Знижена процентна ставка 0,95% в день застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач у межах строку, визначеного в пункті 1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в пункті 1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки неможна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим договором. Якщо споживач є учасником програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки зазначений у договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в договорі. Якщо споживач не є учасником програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача. Відповідно до умов пункту 1.7. договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає: за стандартною ставкою 24078,41% річних; за зниженою ставкою 2013,43% річних. У пунктів 2.1 договору від 21.09.2021 його сторони погодили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Порядок пролонгації строку кредиту узгоджений сторонами у розділі 4 договору № 4804643 про надання споживчого кредиту. Зокрема у пунктах 4.3.1 - 4.3.2 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пунктів 4.2.2- 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених у пунктах 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому пунктом 4.2 договору. Умовами підпункту 3 пункту 5.1 ТОВ «Авентус Україна» надано право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача. Порядок повернення кредиту, сплати процентів сторони погодили у розділі 6 договору. Як вбачається із змісту договору про надання споживчого кредиту, з боку відповідачки він підписаний 21.09.2021 електронним підписом [PERSON] , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора А434575. Аналогічні умови кредитування визначені також у паспорті споживчого кредиту, який також підписаний відповідачкою електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно з узгодженим сторонами графіком платежів, який є додатком № 1 до вказаного договору, кінцевою датою повернення кредиту та сплати нарахованих процентів визначено 21.10.2021. Розмір заборгованості, який підлягає поверненню - 15420 грн, з яких 12000 грн - сума кредиту за договором, 3420 грн - проценти за користування кредитом. Якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, в зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період та загальна вартість кредиту складе 18840 грн, з них 6840 грн - проценти за користування кредитом, реальна річна процентна ставка - 24079,41% річних. З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що протягом строку кредиту, визначеного пунктом 1.4 договору, тобто до 21.10.2021 відповідачка коштів на повернення суми кредиту не перераховувала, у зв`язку з чим договір було автопролонговано відповідно до його пункту 4.3, а строк користування кредитом продовжено ще на 90 календарних днів, тобто до 19.01.2022. Про факт автопролонгації відповідачку було повідомлено шляхом направлення 22.10.2021 відповідного повідомлення шляхом автоматичної розсилки. З 19.01.2022 за відповідачкою налічується заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 39360 грн, яка складається з основного боргу в сумі 12000 грн та заборгованості за процентами в сумі 27360 грн. Відтак судом встановлено, що між відповідачкою та ТОВ «Авентус Україна» виникли договірні відносини, пов`язані з кредитуванням. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статті 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України. Згідно частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що договір № 4804643 про надання споживчого кредиту від 21.09.2021 укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина перша статті 1048 ЦК України визначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У ході розгляду справи було встановлено, що на виконання умов укладеного договору ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачці кредитні кошти у сумі 12000 грн, однак остання їх у встановлений договором строк не повернула та не сплатила відсотки за користування кредитом. При цьому заперечення представника відповідачки стосовно того, що довідка ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 20.01.2023 за № 2353 не є належним доказом отримання відповідачкою кредитних коштів суд оцінює критично з огляду на таке. Відповідно до умов договору № 087/20-П про надання послуг з переказу коштів, укладеного 08.07.2020 ТОВ «Авентус Україна» з ТОВ «ФК «Контрактовий дім» останнє взяло на себе зобов`язання за відповідну плату здійснювати платежі з використанням Реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send. Відповідно до Ліцензії № 19, виданої Національним Банком України 17.10.2014, ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» має право на здійснення переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Як вбачається з довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 2353 від 20.01.2023, 21.09.2021 прийнято замовлення № 22929537 про перерахування коштів у сумі 12000 грн на банківську картку № [NUMBER] , номер транзакції 993813641. Із змісту договору (пункт 2.1) про надання споживчого кредиту також вбачається, що відповідачка для надала реквізити саме цієї банківської картки для перерахування їй кредитних коштів у безготівковій формі. Також факт перерахування відповідачці 21.09.2021 кредитних коштів у сумі 12000 грн на банківську картку № [NUMBER] підтверджує інформація, надана АТ КБ «Приватбанк» на виконання вимог судової ухвали про витребування доказів, у якій хоча і зазначено про відсутність інформації про платника, однак яка, на переконання суду, у сукупності з іншими доказами доводить факт отримання відповідачкою кредитних коштів саме від ТОВ «Авентус Україна». Крім того судом враховано, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву не заперечував факту отримання відповідачкою кредитних коштів, а лише наголошував на відсутності у матеріалах справи належних і допустимих доказів такого перерахування. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В силу зазначеного вище саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем суми кредиту та прострочення зобов`язання, а на відповідача - обов`язок довести належне виконання договірних зобов`язань чи спростувати розмір існуючої заборгованості у разі заперечення проти вимог позивача, або ж право визнати позовні вимоги повністю чи частково. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Враховуючи, що позивачем надані докази того, що на банківську картку, реквізити якої надані відповідачкою при укладанні договору про надання споживчого кредиту, за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору, перераховані кредитні кошти у сумі 12000 грн, а стороною відповідачки у свою чергу не спростовано факту отримання цих коштів та не надано доказів погашення заборгованості, суд доходить висновку, що наявні у справі докази підтверджують факт отримання [PERSON] суми кредиту. Також у ході розгляду справи встановлено, що 17.01.2023 ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу №17.01/23-Ф, за умовами якого за плату відступило належні йому права грошової вимоги, строк виконання якої настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі. Перелік боржників, підстави права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №17.01/23-Ф від 17.01.2023 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4804643 у розмірі 39360 грн, яка складається з 12000 грн заборгованості за основною сумою бору та 27360 грн - заборгованості за процентами. Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 17.01/23-Ф від 17.01.2023 підтверджує факт переходу до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги. 17.01.2023 позивач повідомив відповідачку про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором шляхом направлення листа на електронну адресу linka777@gmail.com, вказану відповідачкою під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до частин першої та третьої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1082 даного Кодексу боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відтак навіть за умови, що відповідачка з будь-яких підстав не отримала повідомлення про відступлення права вимоги від позивача, має місце той факт, за яким вона не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. Отже враховуючи, що між сторонами у справі виникли правовідносини, відповідачкою кредитні кошти отримані, але у порядку та на умовах договору не повернуто ані суму кредиту, ані суму узгоджених процентів за користування кредитом, позивач є належним кредитором, відтак суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача 39360 грн, з яких 12000 грн сума кредиту та 27360 грн сума нарахованих відсотків за користування кредитом. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. На підставі статей 133,141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. Щодо стягнення з відповідачки 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами частин другої-шостої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2023 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем укладено договір №10/07-2023 про надання правової допомоги. Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 договору отримання винагороди адвоката за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. При визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосується доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката. Відповідно до рахунку на оплату по замовленню №2154/09/02 від 09.02.2024 вартість послуг з надання правової допомоги (збір та аналіз документів для подання позовної заяви, складання позовної заяви, подання позовної заяви до суду) складає 10 000 грн. Звітом про надання правової допомоги від 09.02.2024 підтверджується факт надання адвокатом Столітнім М.М. правової допомоги позивачеві на суму 10000 грн. Згідно платіжної інструкції №3443 від 13.02.2024 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило гонорар адвокату Столітньому М.М. згідно р/ф №2154/02/02 від 09.02.2024 за надання правової допомоги у фіксованому розмірі в сумі 10 000 грн. Водночас представником відповідачки заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки сума у 10000 грн є завищеною, не відповідає рівню складності даної справи та обсягу наданої адвокатом допомоги. Крім того представник відповідачки зазначає, що адвокат Столітній М.М. представляє інтереси ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» у великій кількості однотипних справ, при складанні позову використаний шаблон документа, а сам позов поданий через підсистему «Електронний Суд», матеріали позову завірені електронним цифровим підписом. За змістом части першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема у рішеннях від 12.10. 2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №753/15683/15. Суд погоджується з доводами представника відповідачки про те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн не відповідають ступеню складності справи, яка відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною справою та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, часу, витраченому адвокатом на виконання робіт за договором про надання правової допомоги, кількості судових засідань, проведених у справі, обсягу наданих доказів на обґрунтування позову, а тому з урахуванням принципів об`єктивності, справедливості та розумності наявні підстави для задоволення клопотання представника відповідачки та зменшення розміру таких витрат до 4000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved