Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», через свого представника Мєшніка К.І., який діє на підставі довіреності №22-70Д1 від 08.01.2024р., звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 02.10.2018р. в розмірі 72 094,10 грн., що утворилась станом на 15.01.2024р., та судові витрати з оплати судового збору в сумі 3028 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено про порушення відповідачем умов використання кредитних коштів у вигляді кредитної лінії на банківській картці в частині строків та порядку повернення кредитних коштів. Від відповідача на адресу суду не надходило письмового відзиву проти позовних вимог. 28.03.2024р. судом відкрито провадження у справі із визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Разом з тим, в позовній заяві представник позивача просив розглянути справу без участі представника АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на підставі наявних у справі доказів. Також вказував, що позовні вимоги підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду, а також шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер відповідача через додаток «Viber», яке було доставлене 29.03.2024р. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 02.10.2018р. [PERSON] звернувся до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з анкетою-заявою, в якій просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку, відповідно до умов Договору про надання банківських послуг. У анкеті-заяві засвідчено, що позичальник погоджується з тим, що така анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг (далі Договір) і позичальник ознайомився зі змістом таких документів та отримав їх примірники у мобільному додатку /а.с. 10/. На підставі анкети-заяви від 02.10.2018р. відповідач отримав кредит у розмірі 60 000 грн. у вигляді кредитної лінії на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № [NUMBER] . За умовами Договору відповідач отримав чорну картку monobank з кредитом у вигляді кредитної лінії на умовах повернення позичальником кредиту зі сплатою за користування кредитними коштами процентів в розмірі 3,1% на місяць, що становить 37,2% річних. За умовами Договору погашення заборгованості за кредитом мало здійснюватись позичальником щомісяця до останнього дня місяця, наступного за звітним, у розмірі 4% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості. Починаючи з 01.06.2021р. відповідач активно користувався кредитними коштами та здійснював видаткові операції по картковому рахунку. Натомість всупереч умов Договору відповідач починаючи з 03.05.2022р. не здійснював у відповідній сумі щомісячних платежів на погашення існуючої кредитної заборгованості та не здійснював обов`язкових мінімальних платежів, а з 22.08.2023р. взагалі не здійснював будь-яких платежів на погашення існуючої заборгованості, внаслідок чого допустив прострочення виконання грошових зобов`язань. З 12.01.2023р. позивач припинив нарахування процентів на суму залишку кредитної заборгованості і станом на 15.01.2024р. за поточним рахунком на ім`я відповідача обчислюється кредитна заборгованість в розмірі 72 094,10 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с. 7-9/. За таких обставин оскільки відповідач в добровільному порядку своєчасно не здійснив погашення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та положеннями укладеного між сторонами Договору. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Укладаючи Договір сторони погодили умови та порядок повернення відповідачем кредиту шляхом здійснення обов`язкового щомісячного платежу в розмірі 4% від залишкової суми заборгованості, але не менше 100 грн. Частина такого платежу мала йти на погашення заборгованості по тілу кредиту, а інша частина по відсоткам за користування кредитними коштами. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, відповідач після укладання кредитного договору, належним чином не виконував свого обов`язку із здійснення щомісячних платежів, чим допустив порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за фактичне користування кредитними коштами. Станом на 15.01.2024р. розмір заборгованості зафіксований позивачем в загальній сумі 72 094,10 грн. При цьому суд бере до уваги, що розмір тіла кредиту збільшений внаслідок списання процентів за користування кредитом за рахунок коштів кредитного ліміту, що передбачено пп. 5.10.1 п. 5 розділу ІІ Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank. В той же час розмір нарахованих та списаних позивачем процентів за користування кредитом по Договору відповідає умовам, погодженим сторонами і є арифметично вірним. Отже позовні вимоги в межах суми заборгованості в розмірі 72 094,10 грн. є цілком правомірними та обґрунтованими і підлягають до задоволення. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 3028 грн. /а.с. 1/, які відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved