Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] в особі представника адвоката Миколюк А.П. з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що [INFO] помер син позивача [PERSON] . Після його смерті лишилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . 12.04.2021 року [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (заява №19). 22.06.2023 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по причині того, що відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Позивач зазначає, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, вбачається, що право власності на нерухоме майно також виникає з дня вступу в законну силу рішення суду, яким визнано право власності на майно, а не з моменту державної реєстрації. В Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). В п. 6 цього ж Пленуму зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна». При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Ухвалою суду від 04.10.2023 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, вирішено питання витребування доказів. Ухвалою суду від 02.02.2024 року закрито підготовче провадженян та прихначено справу до розгляду по суті. Позивач та представник позивача не приймали участь у судовому засіданні, надали до суду заяву у якій позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, також просили розглядати справу у їх відсутність. Відповідач не приймала участь у судовому засіданні, пояснень з приводу неявки у судове засідання та пояснень по справі до суду не надавала. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , до [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] помер син позивача [PERSON] . Після його смерті лишилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . 12.04.2021 року [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (заява №19). 22.06.2023 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по причині того, що відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно відповіді КП БТІ та РОН Одеської міської ради від 07.10.2021 № 7547 № 339/02-14 від 03.09.2021 станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою; [ADDRESS] , зареєстроване: «за [PERSON] » (П.І.Б. вказане рос. мовою згідно із записом у реєстровій книзі) 131/200 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 13.11.1993 р. № 3-9816. Реєстрація від 08.04.1997 р. (запис у ресстровій книзі: 84 доц, стор. 108, р. № 12772). Відповідно до свідоцтва про смерть від 15.02.2023 року, актовий запис №719827, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася, зокрема, з вказаного будинку. Відповідно до свідоцтва про народження від 13.10.2021 року, встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] . Позивач відповідно до ст. 1261 ЦК є спадкоємцем першої черги, вона має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя спадкодавцю, однак через відмову нотаріуса, вона позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку, тому виникла необхідність звернутись до суду. Враховуючи вказану норму, позивач звернулась з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини на підставі чого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською Ольгою Сергіївною була зареєстрована спадкова справа, яка відкрилася після смерті [PERSON] . З постанови приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни № 566/02-31 від 22.06.2023 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з ненаданням всіх необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~«Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування`від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13, передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до п. 4.18 глави 10 розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку Отже, позивач була позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, окрім як звертатися з позовом до суду. Відповідно до положень п. 3.1 листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів, що позивач є спадкоємцем першої черги до майна померлого. Крім цього, надала належні і допустимі докази, в сенсі ст.ст.\~77,\~78 ЦПК України, про існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у зв`язку з відсутністю у них оригіналів правовстановлюючих документів. Відповідно до\~ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Суд враховує, що в Постанові №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Статтею 1217 ЦК України\~встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, оскільки померлим був складений заповіт на відповідача на все майно, то позивач має право лише на половину тієї частини, яку б вона успадкувала за законом. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Враховуючи той факт, що лише позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги, то в разі відсутності заповіту, позивач успадкувала би 1/2 частину майна померлого, а при наявності заповіту має право на 1/4 частини будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом У відповідності до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, суд, аналізуючи вищевикладене, приходить до висновку про доведеність з боку позивача тих обставин, на які вона посилаються, вважає вимоги обґрунтованими та доведеними, та такими, що знайшли своє підтвердження при судовому розгляді.

Outcome: approved