Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 12\~724,48 грн, моральну шкоду в сумі 40\~000,00 грн., вартість проведеної експертизи у сумі 3\~500,00 грн. та франшизу у сумі 3\~200,00 грн., посилаючись на вину відповідача в дорожньо-транспортній пригоді. В обґрунтування вимог зазначено, що 04 серпня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ 2105 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Renault Scenic реєстраційний номер [NUMBER] під його, позивача, керуванням, у якій постановою суду від 13 жовтня 2023 року визнано винним відповідача. Внаслідок ДТП його автомобіль отримав пошкодження та потребує ремонту, сума якого складає 72\~876,92 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «СГ «ТАС», яке сплатило йому страхове відшкодування у сумі 60\~152,44 грн. Розмір франшизи становить 3\~200,00 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 12\~724,48 грн., яку він і просить стягнути з відповідача. Крім того, діями відповідача йому завдано і моральної шкоди, оскільки у результаті пошкоджень його автомобіля він знаходився і знаходиться у негативному емоційно-психічному стані, бо вказаний автомобіль був єдиним засобом пересування. На свій автомобіль він збирав кошти тривалий час, ціною свого життя, оскільки являється військовослужбовцем. Автомобіль був зареєстрованим ним 04.05.2023, купувався ним без жодних пошкоджень і в подальшому він змушений був його продавати для здійснення покупки більш свіжого року випуску аналогічного авто. Загальна сума збитків становить 59\~519,48 грн., що складається із вартості матеріальної та моральної шкоди, витрати на судового експерта та франшизи, та на підставі викладеного просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 13 грудня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явилися. Згідно поданої до суду заяви, представник позивача [PERSON] просить проводити розгляд справи за його та позивача відсутності, на вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву на позов не подав. Повістка направлена відповідачу повернута у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, направлялася повістка рекомендованою кореспонденцією за місцем реєстрації відповідача. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, відповідач, враховуючи положення статей 128, 130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання. Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, позивач [PERSON] є власником автомобіля Renault Scenic реєстраційний номер [NUMBER] . 04\~серпня 2023року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 2105» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Renault Scenic» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2023 року притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Щодо вимоги про стягнення матеріального збитку та франшизи. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону № 85/96-ВР). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу до Європейського Союзу, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи щодо підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17). Водночас у Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону). Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. Вказані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21. Пунктом 12.1. статті 12 Закону № 1961-IV передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Пунктом 36.6 ст. 36 Закону № 1961-ІV передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Судовим експертом 23 серпня 2023 року проведено та складено висновок № 135/23 по визначенню матеріального збитку власника автомобіля марки «Renault Scenic» реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику вказаного автомобіля складає 72\~876,92 грн. з ПДВ на запасні частини та матеріали, 63\~352,44 грн. без ПДВ. За полісом № ЕР 214858929 від 29.05.2023 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] , позивачу АТ «СГ «ТАС» виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 60\~152,44 грн. виходячи з розрахунку 63\~352,44 грн. (сума збитку за експертизою № 135/23 від 23.08.2023) 3\~200,00 грн. (сума франшизи за полісом). Таким чином позивачу було сплачено страхове відшкодування згідно висновку експерта у визначеній сумі шкоди без ПДВ на підставі пункту 2 частини 2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується письмовим повідомленням страхової компанії. Виходячи із сплаченого позивачу розміру страхового відшкодування за майнову шкоду, розміру франшизи та суми встановленого експертизою збитку з урахуванням ПДВ, з винної особи підлягає стягненню різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та сумою завданого збитку, а також розмір встановленого полісом франшизи. Щодо вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд виходить із характеру моральних страждань позивача, ступеня вини відповідача у вчинені ДТП, та розміру заявленої до стягнення майнової шкоди і оцінює моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 10\~000,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимоги про стягнення судових витрат, понесених позивачем на проведення експертизи. Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139\~ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша\~статті 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач в відповідач (частина перша\~статті 48 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) зробив правовий висновок, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тож сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. За таких обставин, з врахуванням судом наданого в якості доказу висновку експертизи, підлягає відшкодуванню понесені позивачем документально підтверджені витрати за її проведення у сумі 3\~500,00 грн. Щодо розподілу судових витрат. Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування сплаченого при подачі до суду судового збору у сумі 2\~147,20 грн. (за вимогу майнового та немайнового характеру) та 95 грн. вартості послуг поштового зв`язку , які з врахування задоволених вимог, підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved