Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Позивач Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (далі АТ«КРЕДОБАНК») звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 17.07.2020 між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-283744, за умовами якого банк зобов`язався надати у власність відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 190 523,34 грн строком до 16.07.2025, на поточні потреби у сумі 23 079,34 грн, а іншу частину суми кошів на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позивальника, зі сплатою відсотків за ставкою 35 % річних, а відповідач зобов`язалась використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Банк свої зобов`язання за договоромвиконав у повному обсязі, проте відповідач [PERSON] у порушення умов договору свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим у неї станом на 12.12.2023 наявна заборгованість у розмірі 240 383,53 грн, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 156 899,15 грн; заборгованість за відсотками - 83 484,38 грн. Окрім цього, 15.07.2020 між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] було підписано анкету-заяву №CL-283744 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] .При цьому позивач зауважує, що судова практика дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала у шлюбі - солідарним відповідачем іншого подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки, що узгоджується з правовою позицією Верховним судом у справі №205/5882/18 від 07.10.2020.Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов та стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «КРЕДОБАНК» заборгованість за Кредитним договором № CL-283744 від 17.07.2020 станом на 12.12.2023 у розмірі № CL-283744, а також судові витрати, які складаються із судового збору - 3 605,75 грн та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 24 038,35 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 06.03.2024 постановленою в судовому засідання без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник АТ «КРЕДОБАНК»не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлялись у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за їх зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду, які повернуті на адресу суду із відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи, щодо виклику відповідачів у судове засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідачі про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавали. Суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подавали, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи позивач заперечень не висловлював. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, 15.07.2020 відповідач [PERSON] звернулась до АТ «КРЕДОБАНК» із Анкетою-заявою №CL-283744 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, відповідно до якої [PERSON] виявила бажання отримати кредит в розмірі 200 000,00 грн, зі строком кредитування - 60 місяців, з процентною ставкою - 35 % річних, на ціль рефінансування кредитів. У заяві [PERSON] вказала особисті дані такі як, відомості про місце проживання, сімейний стан, інформацію про зайнятість, а також доходи та витрати. Крім того зазначила інформацію про кредит, який пропонується для рефінансування, а саме, Кредит №1 за кредитним договором № 501165760 у ПАТ «АЛЬФА-БАНК», початкова сума кредиту - 200 000 грн, залишок по кредиту - 167 444 грн. Підписуючи Анкету-заяву №CL-283744 від 15.07.2020, відповідач [PERSON] підтвердила, що з умовами надання кредиту, викладеними в Пам`ятці клієнту ознайомлена та примірник Пам`ятки отримала, а також що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого з подружжя. 17.07.2020 між АТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір №CL-283744, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти (надалі - кредит) на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі. Відповідно до п. 2.1-2.4 Кредитного договору, Банк видає позичальнику кредит у розмірі 190 523,34 грн строком на 60 місяців терміном до 16.07.2025 на поточні потреби в розмірі 23 079,34 грн на поточний рахунок позичальника та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «АЛЬФА-БАНК» по кредитному договору № 501165760 від 23.07.2019 в сумі 167 444 грн. Згідно з п. 4.1, 4.2, 4.5 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою, визначеною в п.4.1 Договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі. Орієнтована реальна річна процентна ставка 41,19 %. У відповідності до п. 6.1 та п. 6.2 договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (Додаток №1 до договору). Відповідно до п. 6.9 Кредитного договору банк у праві вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до п. 6.10 Кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання тато повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку. Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору за виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальник несе повну відповідальність перед Банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України. Також, 17.07.2020 між АТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем [PERSON] підписаний Паспорт споживчого кредиту, який містить відомості про основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту аналогічні тим, які узгоджені сторонами у Кредитному договорі №CL-283744 від 17.07.2020. АТ «Кредобанк» 17.07.2020 надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 200 000 грн шляхом перерахування на рахунок останньої коштів у розмірі 23 079,34 грн та зарахування 167 444 грн на розрахунковий рахунок [PERSON] , для погашення кредиту за Кредитним договором № 501165760 від 23.07.2019, що підтверджується Меморіальними ордерами АТ «КРЕДОБАНК» № 37265843, № 37265809 від 17.07.2020. Відповідного до долученого банком до позовної заяви розрахунку, заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №CL-283744 від 17.07.2020 станом на 12.12.2023 становить 240 383,53 грн, з яких: 156 899,15 грн - заборгованість за тілом кредиту; 83 484,38 грн - заборгованість за відсотками. 03.11.2023 АТ «КРЕДОБАНК» надіслало [PERSON] , [PERSON] досудові вимоги про дострокове стягнення заборгованості за Кредитному договорі №CL-283744 від 17.07.2020 в сумі 231 857,45 грн, яка складається із: 156 899,15 грн - заборгованості за тілом кредиту та 74 958,30 грн - заборгованості за відсотками та просило повернути заборгованість протягом 30-ти днів з дня отримання вказаного повідомлення відповідно до умов п.6.10 договору. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).. Відповідно до ч.2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, матеріалами справи підтверджено, що АТ «КРЕДОБАНК» свої зобов`язання за Кредитним договором №CL-283744 від 17.07.2020 виконав у повному обсязі та надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 200 000 грн. Факт користування відповідачем [PERSON] кредитними коштами та їх несвоєчасне повернення знайшов своє підтвердження у матеріалах справи, зокрема виписках по особовому рахунку за період з 17.07.2020 по 12.12.2023, з яких вбачається зарахування на рахунок відповідача [PERSON] коштів у розмірі 23 079,34 грн - видача кредиту за Кредитним договором №CL-283744 від 17.07.2020 та 167 444 грн - погашення кредиту за Кредитним договором № 501165760 від 23.07.2019, при цьому відповідач частково погашала наявну заборгованість Однак, відповідач [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов`язання за Договором, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 12.12.2023 становить 240 383,53 грн, з яких: 156 899,15 грн - заборгованість за тілом кредиту; 83 484,38 грн - заборгованість за відсотками, що вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором №CL-283744 від 17.07.2020. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась та доказів на спростування доводів позивача не надала. Таким чином, враховуючи, що сторони у кредитному договорі погодили повернення позики частинами, проте фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку та у погодженні сторонами строки АТ «КРЕДОБАНК» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 1050 ЦК України за змістом якої, в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, суд вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Разом з тим, щодо позовних вимог, пред`явлених до [PERSON] як солідарного боржника за кредитним договором, суд зазначає наступне. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , зазначає, що на момент укладення Кредитного договору, позичальник [PERSON] перебувала у шлюбних відносинах та утворювала сім`ю з [PERSON] , підтверджується інформацією наданою в анкеті-заяві від 15.07.2020, тому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Як слідує із Анкети-заяви №CL-283744 фізичної особи на отримання готівкового кредиту від 15.07.2020, відповідач [PERSON] вказуючи особисту інформацію про себе зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбу із [PERSON] . Так, належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09.09.2020 у справі № 14-127цс20. Водночас, як вбачається з Кредитного договору №CL-283744 від 17.07.2020 такий не укладений в інтересах сім`ї, а кредитні кошти за умовами вказаного Договору отримані позичальником [PERSON] на її поточні потреби в розмірі 23 079,34 грн на поточний рахунок останньої та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «АЛЬФА-БАНК» по кредитному договору № 501165760 від 23.07.2019 в сумі 167 444 грн. При цьому, у договорі зазначено, що кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі. Окрім цього, шляхом підписання Анкети-заяви №CL-283744 фізичної особи на отримання готівкового кредиту від 15.07.2020 [PERSON] підтвердила, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. Жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що на момент укладення Кредитного договору №CL-283744 від 17.07.2020 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, проживали разом та вели спільний побут матеріали справи не містять, як і відсутні докази того, що такий Кредитний договір був укладений в інтересах сім`ї чи того, що кредитні кошти були використані на потреби сім`ї. При цьому суд звертає увагу, що наявність в Анкеті-заяві №CL-283744 фізичної особи на отримання готівкового кредиту від 15.07.2020 інформації щодо сімейних відносин не підтверджує вказаних вище обставин та того, що відповідач [PERSON] погодився взяти на себе солідарне зобов`язання перед позивачем. Поряд з цим, суд відхиляє посилання позивача на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 205/5882/18, оскільки така не є релевантною до даних правовідносин, так як за обставинами справи № 205/5882/18 судами встановлено, що один із подружжя за письмовою згодою іншого подружжя отримав кредит для придбання житла у спільну власність. Такі обставини, поза розумним сумнівом, вказують на те, що правочин (кредитний договір) вчинений одним із подружжя в інтересах сім`ї, а тому обидва подружжя несуть солідарну відповідальність за цим правочином. Натомість у даній справі судом вказаних обставин не встановлено. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача АТ «КРЕДОБАНК» до [PERSON] , як солідарного боржника, не ґрунтуються на вимогах закону, не обґрунтовані та не доведені належними доказами, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Відтак, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що майнові права позивача підлягають захисту, шляхом частково задоволення позову та стягнення із [PERSON] на користь АТ «КРЕДОБАНК» заборгованості за Кредитним договором № CL-283744 від 17.07.2020 у розмірі 240383,53 грн, з яких: 156 899,15 грн - заборгованість за тілом кредиту, 83 484,38 грн - заборгованість за відсотками. Щодо розподілу судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, у позовній заяві позивач АТ «КРЕДОБАНК» просив стягнути з відповідачів судові витрати, які складаються із судового збору і розмірі 3605,75 грн та понесених витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 % від ціни позову, що становить 24 038,35 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Разом з тим до виходу суду до нарадчої кімнати позивач АТ «КРЕДОБАНК» не подав до суду докази на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Так само позивач не подав заяву про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому посилання у позовній заяві про стягнення на користь позивача усіх судових витрат не спростовує обов`язку позивача чи його представника зробити відповідну заяву про подання доказів на підтвердження понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки саме ст. 141 ЦПК України і встановлює такий обов`язок сторони. Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі № 160/16902/20 вказав, що зазначення ж у прохальній частині позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір. Наданий позивачем витяг із Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 укладений між АО «Бізнес і Право» і AT «КРЕДОБАНК» містить фактично лише визначення термінів та реквізити сторін без будь-якого посилання на умови, строки та розмір оплати. Також в матеріалах справи відсутні докази надання правничої допомоги AT «КРЕДОБАНК» саме АО «Бізнес і Право». З матеріалів справи убачається, що в інтересах позивача діяв адвокат Павленко С.В. на підставі довіреності виданої 24.11.2022 та 09.01.2024 головою правління AT «КРЕДОБАНК», однак доказів, щодо погодження розміру оплати такої правової допомоги матеріали справи не містять. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що заяву позивача АТ «КРЕДОБАНК» про стягнення понесених позивачем судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 24 038,35 грн слід залишити без розгляду. Разом з тим, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «КРЕДОБАНК» слід стягнути судовий збір у розмірі 3605,75 грн сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду. На підставі наведеного та

Outcome: partial