Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з останнього заборгованість: за кредитним договором № 796041507 в сумі 88068 грн. 00 коп., з яких: 22000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 66068 грн. - заборгованість за відсотками; за договором позики № 1938420 в сумі 37104 грн. з яких: 12000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 19104 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою; за кредитним договором № 4063583 в розмірі 49200 грн. з яких: 15000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 34200 грн. сума заборгованості за відсотками. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно з умовами вищезазначених кредитних договорів відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених договором, однак не виконав свої зобов`язання та припинив повертати наданий йому кредит. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній також не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. Представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача\~надав відзив\~в якому\~просить відмовити\~в задоволенні\~позовних вимог\~з підстав\~наведених у\~відзиві на\~позов.\~Представник відповідача\~зазначив,\~що ТОВ\~«ФК «Европейська\~агенція з\~повернення боргів»\~у встановленому\~законом порядку\~не довело\~факту укладення\~кредитних договорів\~в електронному\~вигляді,\~перерахування кредитних\~коштів за\~договорами відступлення\~права грошової\~вимоги,\~а тому\~підстави для\~стягнення на\~користь позивача\~заборгованості за\~тілом кредиту\~та відсотками\~відсутні. Крім того представник відповідача зазначив, що з аналізу договорів факторингу вбачається, що право вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перейшло до нових кредиторів починаючи ще з 28 листопада 2018 року, а сам кредитний договір був укладений 20 березня 2021 року, тобто майже через три роки після укладення договору факторингу. У вказаному договорі відсутнє будь-яке згадування про відповідача. Також представник відповідача зазначив, що відповідач є військовослужбовцем, а тому позивачем неправомірно нараховано відсотки відповідачем в період особливого періоду. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, шо 20.03.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі кредитодавець) та [PERSON] (далі-позичальник) було укладено кредитний договір № 796041507 згідно п.1.1 якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 22000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно п. 1.4.1 даного договору дисконтна процентна ставка 76,65% річних. Згідно п.1.7.2. кредитного договору після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати проценти в розмірі 839,50 % річних. Судом досліджено платіжне доручення від 20.03.2021 року згідно якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] кошти за кредитним договором № 796041507 в розмірі 22\~000 грн. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, а 31 грудня 2020 року - Додаткова угода до вказаного договору факторингу. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 139 від 22 червня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 796041507, загальна сума заборгованості\~60238 грн, з яких: 22000 грн. - заборгованість по основному боргу, 38238 - заборгованість за відсотками (а.с. 176). 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги (а. с. 87-92). Сторони погодили у п.4.1 Договору факторингу, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами Реєстру прав вимог. Пунктом 12 Договору факторингу передбачено, що одним із додатків до нього є Реєстр прав вимоги. Як зазначено у наданому позивачем витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 06 березня 2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 796041507, загальна сума заборгованості - 88068 грн., з яких: заборгованість по основному боргу 22\~000 грн., заборгованість за відсотками\~66068 грн. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 06.03.2023 р. відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 796041507 від 20.03.2021 р.: 22000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 66068 коп. - заборгованість по відсоткам. Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Уст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч. 1ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1ст.\~1048\~ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно дост. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно достатей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дстатті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2ст. 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частина 2ст.\~1056-1\~ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістомст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до положень ч. 1ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Враховуючи вищевкиладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, а за такого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 796041507, а саме основна сума боргу в розмірі 22000 грн. та сума заборгованості за відсотками в розмірі 66068 грн. Посилання позивача на недоведеність того, що право вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» не заслуговують на увагу, з огляду на те, що кредитний договір був укладений 20 березня 2021 року, тобто більше ніж через три роки після укладення договору факторингу ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ТОВ «Таліон плюс». Так, частиною 1\~статті 1078 ЦК України\~встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», сторони домовились, що термін «Борг» у договорі означає суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили. Відповідно до п.п.1.3 Додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права Клієнта - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» - за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Розділом 4 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно п. 4.1. право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги, який за №139 був підписаний 22 червня 2021 року, що підтверджується матеріалами справи. Надана копія Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та Додаткової угоди до нього № 26 від 31 грудня 2020 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до Фактора - ТОВ «Таліон Плюс». Копія договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2020 року також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до Фактора - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». За такого, суд приходить до висновку, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Крім того суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем коштів за кредитним договорому оскільки вказане спростовується долученим позивачем платіжним доручення від 20.03.2021 року. Щодо посилання представника відповідача на те, що відповідач є військовослужбовцем, а тому йому було неправомірно нараховано відсотки, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Як вбачається з розрахунку наданого представником позивача відсотки за кредитним договором № 796041507 від 20.03.2021 року були нараховані відповідачу за період з 20.03.2021 року по 06.03.2023 року. Так представником відповідача надано посвідчення учасника бойових дій серії УБД видане 09.11.2023 року виданого на ім`я [PERSON] та довідку Військової частни 3029 № 133/2023 від 03 грудня 2023 року з якої вбачається [PERSON] , солдат мобілізації 20 серпня 2023 року отримав поранення при виконанні бойового завдання. Між тим представником відповідача не надано доказів того, що [PERSON] було призвано на військову службу в той період коли останньому було нараховано відсотки за кредитним договором. Щодо вимоги позивача стягнення заборгованості з відповідача за договором позики № 1938420 від 20.03.2021 року та за кредитним договором № 4063583 від 26 квітня 2021 року то слід зазначити наступне. Так судом встановлено, що 20 березня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики № 1938420 відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики. Сума позики 12000 грн. Базова процентна ставка фіксована 1,995 від суми позики. Згідно пункту 9 «Реквізити та підписи Сторін» договору, договір позичальником підписано електронним підписом ідентифікатором g22043. 11.08.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» укладено договір факторингу № 11-08/2021, згідно умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаними в Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 11-08/2021 від 11.08.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 1938420 від 20.03.2021 в сумі 37104 грн., з яких 12000 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 19104 грн. заборгованість за відсотками, заборгованість за процентами на прострочену позику 6000 грн. Крім того, судом встановлено що 26.04.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» (далі Товариство) та [PERSON] (далі-споживач) було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4063583 від 26.04.2021 року згідно якого Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним. Сума кредиту 15\~000 грн. Стандартна процентна ставка 1,90% в день. 30 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 30112021 згідно умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаними в Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 30112021 від 30.11.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 4063583 від 26.04.2021 в сумі 49200 грн., з яких 15000 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 34200 грн. заборгованість за відсотками. Доказів про виплату кредиту, отримання кредиту відповідачем та користування кредитними коштами матеріали позовної заяви не містять. Відповідно до положень частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК Україникожнасторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостоюстатті 81 ЦПК Українипередбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першоюстатті 76ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80ЦПК України). У відповідності до вимог\~статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою\~статті 13ЦПКУкраїни\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В даному випадку при зверненні до суду позивач не надав доказів на підтвердження перерахування первісним кредитором на рахунок відповідача кредитів у вказаному в договорах розмірах. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Вказане відповідає висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19). Зі змісту договорів про надання кредиту неможливо встановити на який саме рахунок позичальника та яким чином був перерахований кредит. При зверненні до суду з позовом позивачем не надано виписок з рахунку первісного кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування коштів позичальнику за договором позики № 1938420 та кредитним договором № 4063583 та користування останнім ними. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в даній частині, оскільки будь - яких доказів отримання відповідачем за договором позики № 1938420 та кредитним договором № 4063583 грошових коштів позивач не надав, а факт укладення з відповідачем кредитних договорів № 1938420 та № 4063583 не є достатньою підставою для стягнення зазначеної позивачем заборгованості. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 1355 грн. 42 коп.

Outcome: approved