Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2011 року було розірвано шлюб з відповідачем та з нього стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей синів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1800 грн. щомісячно і до досягнення старшим сином повноліття. Вказує, що на даний час неповнолітнім є лише [PERSON] , [INFO] і потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів на утримання ніж раніше, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. При цьому, відповідач працює у Волинському національному університеті імені Лесі Українки на посаді декана географічного факультету, є доктором економічних наук, професором, має високооплачувану заробітку плату, яка є щомісячною та стабільною і розмір якої значно змінився. Зазначає, що розмір стягнутих аліментів на даний час є недостатнім і таким, що не задовольняє елементарні потреби дитини. У зв`язку з чим, просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів, а саме: стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття. Крім того, до суду звернувся [PERSON] із зустрічним позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та проживає з ним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням суду від 30.09.2011 року з нього стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх синів в розмірі 1800,00 грн. щомісячно і до повноліття [PERSON] . Проте, після досягнення сином повноліття [INFO] , він продовжував сплачувати [PERSON] аліменти в розмір 1800 грн. замість 900 грн. і таким чином він фактично здійснив переплату у сплаті аліментів в розмірі 22500 грн. Вказує, що разом з ним проживає їх спільний син [PERSON] , [INFO] і на даний час він є студентом філології та журналістики денної форми навчання за державним замовленням першого (бакалаврського) рівня Волинського національного університету імені Лесі Українки. Крім того, син є учасником програми «Подвійний диплом» відповідно до угоди про співпрацю щодо спільного навчання від 30.07.2021 року між ВНУ ім. Лесі Українки та Університетом Яна Длугоша в Ченстохові (Республіка Польща) за напрямом «Польська філологія». При цьому, повнолітній син повністю перебуває на його утриманні, а тому вважає, що у нього є підстави для стягнення аліментів з відповідача за зустрічним позовом. У зв`язку з чим, просить стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує н6авчання в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно та до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним 23-х років. В судовому засіданні позивач та її представник за первісним позовом позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили задовольнити. Водночас, просили у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вимог. Разом з тим, підтримав зустрічний позов та просив його задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного слід відмовити з наступних підстав. Як з`ясовано судом, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2011 року з [PERSON] стягувалися аліменти на користь [PERSON] утримання неповнолітніх дітей синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у в розмірі 1800 грн. щомісячно і до досягнення старшим сином повноліття (а.с. 10-11). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів) і саме вона має право на подання позову про зміну способу стягнення аліментів. Також суд враховує правову позицію Верховного суду України у справі за № 143 цс 13, відповідно до якої з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Частиною 1 ст.\~183\~СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» з 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 грн. Отже, враховуючи наявність права вибору способу стягнення аліментів відповідно до вимог ч. 3 ст.\~181\~СК України у того з батьків, разом з яким проживає дитина, а також значні зміни, які настали у житті і побуті матері та дитини відвідування останньою навчального закладу, зростання відповідних витрат для забезпечення життєво необхідного матеріального і морального розвитку дитини, та зміни в матеріальному забезпечені відповідача, доходи якого зросли, то суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, стягуваних за рішенням суду від 30.09.2011 року з відповідача з 1800 грн. на аліменти в розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду буде необхідним і достатнім для матеріального і духовного розвитку та забезпечення дитини. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів підлягають до задоволення. Крім того, до часткового задоволення підлягають вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст.\~133\~ч.\~1,\~3\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Як слідує із ордеру про надання правничої допомоги від 16.01.2024 року (а.с. 13) адвокатом надавалася професійна правнича допомога Барській Т.В. у справі про збільшення розміру аліментів і відповідно до квитанції останньою сплачені кошти в розмірі 20000,00 грн. (а.с. ). Частиною 8 ст.\~141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 1211,20 грн. судового збору. Щодо зустрічного позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, то суд зазначає наступне. В судовому засіданні з`ясовано, що сторони у справі є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. ). Відповідно до ст.\~198\~СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею ст.\~199\~СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч. 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~від 15.05.2006 р. обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. Сімейним кодексом передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Однак відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. Про наявність потреби в матеріальній допомозі можуть свідчити: навчання на платній основі, вартість підручників, проїзд до навчального закладу, необхідність забезпечення житлом за місцем навчання тощо. Докази на підтвердження зазначених обставин надаються суду заінтересованою стороною. Аналіз ст.ст. 199, 200\~СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Верховний Суд у постанові від 29.08.2019 року по справі № 405/8423/16-ц (провадження № 61-27278св18) дійшов до висновку, що сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення 23-річного віку не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов`язує обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці, сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв`язку із витратами, пов`язаними з навчанням, а також за наявності юридичного факту - наявності у батьків можливості надання такої допомоги. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей. Більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу. Як з`ясовано в судовому засіданні, повнолітній син [PERSON] є студентом філології та журналістики денної форми навчання за державним замовленням першого (бакалаврського) рівня Волинського національного університету імені Лесі Українки, що підтверджується довідкою №02/1026 від 26.02.2024 року (а.с ). Крім того, [PERSON] є учасником програми «Подвійний диплом» відповідно до угоди про співпрацю щодо спільного навчання від 30.07.2021 року між ВНУ ім. Лесі Українки та Університетом Яна Длугоша в Ченстохові (Республіка Польща) за напрямом «Польська філологія» (а.с. ). Також судом з`ясовано, що [PERSON] працює вчителем іноземної мови у КЗ ЗСО «Луцький ліцей №21 ім. М. Кравчука» ЛМР та за період з січня по березень 2024 року отримав заробітну плату у розмір 23295,88 грн. (а.с ). При цьому, як слідує із акту обстеження умов проживання повнолітнього [PERSON] , останній проживає в будинку із батьком [PERSON] , який повністю забезпечує свого сина (а.с. ). Отже, за таких обставин, дослідивши представлені докази в їх сукупності, з урахуванням вимог чинного законодавства та застосування їх до фактичних правовідносин, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом не довів викладені в позовній заяві обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що син потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання, а відповідач має можливість надати таку допомогу, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені даних позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved