Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

08.02.2024 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що 25.01.2018 року Лисянським районним судом Черкаської області у справі за № 700/765/17 винесено рішенням про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] у 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред`явлення позову, тобто з 18 жовтня 2017 року до досягнення дітьми повноліття. 06 квітня 2018 року Лисянський районний суд Черкаської області видав виконавчий лист (справа №700/675/17) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей. 27.06.2020 року позивач уклала шлюб з [PERSON] на підставі якого було змінено її прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим 27.06.2020 відділом ДРАЦС по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). В позові зазначає, що відповідач не виконує свого обов`язку, ухиляється від сплати аліментів, у результаті чого за період з 18.10.2017 по 31.12.2023 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 222461,19 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам станом на 01.01.2024 р. У зв`язку з тим, що у ході виконавчого провадження утворилась заборгованість за аліментами, позивач має намір реалізувати своє беззаперечне право на подання до суду позовної заяви про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, оскільки за загальним правилом аліменти на дитину є власністю того з батьків, на ім`я якого вони виплачуються. Вказує, що відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань зі сплати аліментів за період з жовтня 2017 року по грудень 2023 року становить 2 620 567,78 грн. Ухвалою Лисянського суду Черкаської області від 13 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Розгляд справи призначено на 10 годину 12 березня 2024 року та в подальшому двічі було відкладено на 12 годину 30 хвилин 26.03.2024 та 10 годину 02.05.2024, в зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Проте, відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання, призначене на 02.05.2024 позивач не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, проте в позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату час і місце судового розгляду повідомлявся за місцем його реєстрації, шляхом надіслання рекомендованим повідомленням судової повістки, яка отримана мамою відповідача 05.04.2024 для передачі відповідачу, а також розміщенням оголошення на сайті Лисянського районного суду про виклик відповідача у судове засідання, яке опубліковано 26.03.2024. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, своїм правом на надання відзиву на позов не скористався та будь-яким іншим способом свою позицію щодо заявленого до нього позову не висловив. За таких обставин суд розглядає справу за наявними письмовими матеріалами. Також суд зазначає, що згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, що рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 25 січня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред`явлення позову, починаючи з 18.10.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. За змістом наявної в матеріалах справи копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного начальником Лисянського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Н.Вдовиченко, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з 18 жовтня 2017 року по 31 грудень 2023 року складає 222461,19 грн. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст. ст. 180, 181, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Частино 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Так, обов`язок сплачувати аліменти виник у відповідача з 18.10.2017 року на підставі рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 25 січня 2018 року. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на отримання від відповідача пені, у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів. Вираховуючи розмір пені, суд виходить з наступного. Так, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), який Суд враховує відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Так, в даних правовідносинах матеріалами справи підтверджено, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, що є підставою для застосування до нього відповідальності за прострочення їх сплати. Згідно з частинами другою статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку із чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач не надав. Розмір заборгованості, що визначений державним виконавцем, відповідачем не спростований. Жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову, відповідачем до суду не надано. Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна правова оцінка вказують на наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за період з 18 жовтня 2017 року по 31 грудня 2023 року в розмірі 222461,19 грн. Крім того, відповідач не скористався правом спростувати належними та допустимими доказами доводи позивача. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи норми ст. 13 ЦПК України та на підставі досліджених доказів. На даний час відповідач заборгованість по сплаті аліментів не погасив, що є порушенням законних прав [PERSON] . Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). На час розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б спростовували розрахунок позивача щодо суми пені за прострочення сплати аліментів. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Сума заборгованості у відповідності до розрахунку складає 222461,19 грн. Розмір пені за розрахунком складає 2 620 567,78 грн. Оскільки сума пені обмежена законом і не може перевищувати 100 % заборгованості, стягненню підлягає сума пені в розмірі 222461,19 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, враховуючи вимоги ст.196 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення по виплаті аліментів у розмірі 222 461,19 грн. Щодо судових витрат Згідно з вимогами частини першої статті 140 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору на користь держави. Відповідно до частини 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату подання позову. Таким чином сума судового збору, яка підлягає сплаті становить 2224,61 гривень. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 2224,61 гривню. На підставі викладеного,

Outcome: approved