Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

21 лютого 2022 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що рішенням Краматорського міського суду від 28.09.2020 року по справі №234/8510/20, провадження №2/234/2590/20 шлюб між позивачкою, [PERSON] та [PERSON] розірвано. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого записано відповідача. Відповідач не приймає ніякої участі в утриманні, вихованні та підготовці до самостійного життя свого сина, через небажання та відсторонення. Вихованням сина займається лише вона. Відповідач не цікавиться сином, жодного разу навіть не спробував зателефонувати та поцікавитися станом його здоров`я. Тобто фактичне ухилення від виконання відповідачем власних батьківських обов`язків відносно дитини почалося ще з часів проживання в шлюбі. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухиляння від виховання дитини батьком, свідомого нехтуванням ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. За вищезазначених наявних умов можна зробити висновок, що відповідач ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, покладених на нього Сімейним кодексом України і має бути позбавлений батьківських прав. Просила суд: позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на її користь, на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. Рішенням Вищої ради правосуддя від 25 липня 2023 року № 747/0/15-23 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Краматорського міського суду Донецької області» змінено з 07 серпня 2023 року територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Водночас згідно з цим рішенням Вищої ради правосуддя Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська належить продовжити розгляд справ, які надійшли до 06 серпня 2023 року включно на розгляд цього суду у порядку, визначеному частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 15 березня 2022 року № 8/0/9-22. Отже, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, що узгоджується з позицією Ради суддів України, викладеною у рішенні від 17.08.2023 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2023 року, головуючим суддею у розгляді вказаної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. 07.12.2023 року від Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління у Донецькій області надійшла інформація про те, що зареєстрованим/ знятим з реєстрації місця проживання на території Донецької області відповідач не значиться. Ухвалою судді від 08 грудня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 березня 2024 року, закрито підготовче провадження у справі. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Натомість подала заяву, яка надійшла до суду 29.02.2024 року в якій просила суд розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги. Повідомила суд, що нею 15 вересня 2022 року укладено шлюб із [PERSON] . У зв`язку з цим, її прізвище після одруження змінено на « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. у судове засідання не з`явився. Оскільки зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження та місце роботи невідоме, то відповідач викликався до суду відповідно до п.п. 11,12 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України . Заяв та клопотань не надійшло. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Відповідно до клопотання просили суд розглядати справу за відсутності представника третьої особи . Враховуючи, що позивачка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи даний позов, суд, згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Судом встановлено, що відповідно сторони перебували в шлюбі з 22 червня 2016 року. Заочним Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 вересня 2020 року у цивільній справі № 234/8510/20, провадження №2/234/2590/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позовні вимоги [PERSON] задоволено та шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 29 жовтня 2020 року. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 09.07.2020 року, виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №593 від 09.07.2020 року. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 вересня 2022 року в Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис №1015, прізвище дружини після одруження « [PERSON] ». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Відповідно до пояснення представника органу опіки та піклування Краматорської міської ради, документ сформований в системі «Електронний суд» 23.01.2024 року, вони не можуть надати обґрунтований висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно його сина [PERSON] , [INFO] . Так спеціалістами служби у справах дітей Краматорської міської ради була відвідана адреса проживання [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] . На момент відвідування за вищевказаною адресою знаходився господар квартири, який повідомив, що [PERSON] , [INFO] , за даною адресою не проживав та не проживає, його місцезнаходження не відоме. Крім того, орган опіки та піклування Краматорської міської ради ніякої компрометуючої інформації щодо невиконання батьківських обов`язків [PERSON] , [INFO] , не отримував, до адміністративної відповідальності за ухиляння від виконання батьківських обов`язків [PERSON] , [INFO] не притягувався. Станом на 23.11.2023 року місцезнаходження гр. [PERSON] , [INFO] не відомо. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. В судовому засіданні безспірно встановлено, що [PERSON] , [INFO] не зустрічався з сином [PERSON] , який проживає разом із матір`ю, матеріальну допомогу не надає, тобто позивачем у справі та всі питання щодо виховання дитини вирішує самостійно. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини його батьком підтверджено матеріалами справи, тому суд, враховуючи наявні докази винної поведінки відповідача, яка, безперечно, свідчить саме про безпідставне ухилення батька від виконання своїх обов`язків, вважає позовні вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Тож, враховуючи, що судом підтверджена доцільність позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] ,батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги, що відповідач [PERSON] ,є працездатною особою, будь-яких доказів щодо обмежень у працевлаштуванні відповідачем не надано або обставин, які б унеможливлювали сплату аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України судом не встановлено. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. 5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з щомісячно з останнього, аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 21 лютого 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір» та оскільки предметом судового розгляду було дві позовні вимоги: позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та враховуючи що позивачем при подачі позову було оплачено судовий збір в розмірі 992 грн.40 коп. за звернення до суду із вимогою про позбавлення батьківських прав, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 992 грн.40 коп. та на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн.40 коп. Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved