Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

29 листопада 2023 року позивач Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] завданої шкоди в порядку регресу в сумі 173 243 гривні 20 копійки та, крім того, судового збору в розмірі 2 684,00 грн.. В обґрунтування позову зазначено, що 17.07.2021 року [PERSON] (далі по справі - Відповідач), керуючи транспортним засобом «Фольксваген», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » в м. Запоріжжя на вул. Даненка допустив зіткнення. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Фольксваген», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » була застрахована за полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N? EP201534171. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до Вироку Суду Відповідача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286-1 Кримінального кодексу України про адміністративне правопорушення. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти. На підставі вище зазначеного страхового акту ПрАТ «СК «ВУСО» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 173 243,20 грн. та звернулась до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17 січня 2024 року. 28 грудня 2023 року від представника відповідача адвоката Тихоліз С.П. надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Оскільки дійсно, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 9 грудня 2021 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України за скоєння дорожньо-транспортної пригоди 17.07.2021 року у м. Запоріжжі, у результаті якої потерпілі [PERSON] , [PERSON] отримали тілесні ушкодження. З самих перших днів після скоєння дорожньо-транспортної події, на прохання відповідача [PERSON] , його сестра [PERSON] почала відшкодування завданої ним матеріальної шкоди, про що свідчать квитанції про грошові перекази на чоловіка та батька потерпілих, які перебували у медичному закладі, - [PERSON] . Так, наприклад, згідно квитанцій N? 33432401 від 19 липня 2021 року від [PERSON] на [PERSON] було переказано на його особисту банківську картку АТ «ПУМБ» грошові кошти у сумі 21 000,00 грн., з призначенням платежу: «відшкодування матеріальної шкоди, завданої у результаті ДТП від 17.07.2021 року». Іноді грошові перекази робила мати відповідача - [PERSON] . Таким чином потерпілим було перераховано відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 101 000,00 грн. Страхова компанія ПрАТ «СК «ВУСО» при вирішенні питання про виплату страхового відшкодування потерпілим [PERSON] , [PERSON] в межах страхового полісу ЕР/201534171 згідно із ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинна була з?ясувати чи були у потерпілих та обвинуваченого (або його представників) взаєморозрахунки за шкоду, спричинену здоров?ю потерпілих. У випадку, якщо такі взаєморозрахунки мали місце до прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, Страховик повинен був з?ясувати яку суму відшкодувала винна особа (його представники) потерпілим, а уже після цього, приймати рішення про суму виплати страхового відшкодування потерпілим, не дублюючи відшкодування завданої матеріальної шкоди. На практиці Страховики у 100 % випадків віднімають від суми можливого відшкодування суму, яку вже відшкодувала винна особа, та виплачують потерпілим цю різницю, не дублюючи двічі оплату завданої матеріальної чи моральної шкоди. У нашому випадку ПрАТ «СК «ВУСО» повинна була виплатити потерпілим [PERSON] , [PERSON] : 173 243,20- 101 000,00= 72 243,20 грн. ПрАТ "СК «ВУСО» не з?ясувало чи були взаєморозрахунки між виною та потерпілими особами, та здійснило так звану «подвійну компенсацію». Таким чином, потерпілі [PERSON] , [PERSON] отримали за понесені матеріальні збитки відшкодування і від [PERSON] , і від ПрАТ «СК «ВУСО», що суперечить діючому законодавству України. Претензію, згідно якої 26 вересня 2023 року відповідач [PERSON] отримав від ПрАТ «СК «ВУСО» він повинен був перерахувати на вказані в документі реквізити грошову суму у розмірі 173 243,20 грн. 4 жовтня 2023 року [PERSON] направив до ПрАТ «СК «ВУСО» Відповідь на Претензію, де детально обґрунтував чому не повинен виконувати вимоги Страховика. Водій [PERSON] придбав поліс цивільно-правової відповідальності з додатковою відповідальністю до 360 000 грн., та виконав усі свої обов?язки, передбачені діючим законодавством України, та вжив заходів з метою запобігання та зменшення подальшої шкоди потерпілими від дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, якщо ПрАТ «СК «ВУСО» не з`ясувала чи були взаєморозрахунки між потерпілими та обвинуваченим, то вона може вимагати від потерпілих повернути безпідставно виплачене страхове відшкодування, а якщо Страховик з?ясував це питання, але все одно виплатив таку суму, то у нього відсутні правові підстави вимагати страхувальника [PERSON] виплачувати ПрАТ «СК «ВУСО» ще раз ті ж самі кошти, які він сплатив раніше потерпілим. 05 січня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що згідно зі статтею 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньої-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров?ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. За змістом пункту 36.2 стагті 36 Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, і здоров?ю, майну третьої особи. На відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Аналіз наведених положень закону та встановлених обставин свідчить про те, що добровільно відшкодовані ОСОБА-1 потерпілим завдані збитки є різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, на яку потерпілі мають право претендувати у разі, коли розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі, й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. В той же час, Відповідач не позбавлений права на повернення від потерпілих безпідставно отриманих коштів в порядку окремого позовного провадження. В будь-якому випадку, проведення між винною особою та потерпілими будь-яких розрахунків, які виходять за межі виплаченої страховиком суми страхового відшкодування (франшиза або знос), не позбавляє страховика права зворотної вимоги до відповідача у межах суми виплаченого потерпілим страхового відшкодування, а відтак, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача збитків у розмірі 173243,2 грн в порядку регресу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Скориставшись своїм правом на відшкодування шкоди, потерпілі звернулись до страховика винної особи із заявами на виплату страхового відшкодування, в яких між іншим, зазначили, що взаєморозрахунки між страхувальником та ними, потерпілими, не проводились. Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву у якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Позов просить задовольнити та винести заочне рішення по справі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував, щодо задоволення позовних вимог на підставі доводів зазначених у відзиві на позовну заяву. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити. Зазначила, що грошові кошти, які були перераховані родичами [PERSON] вважала, що це на відшкодування моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, третьої особи, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до вироку Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 09 грудня 2021 року та вироку Запорізького апеляційного суду від 15 вересня 2022 року визнано [PERSON] винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. Встановлено, що 17 липня 2021 року близько 23 години 00 хвилин, водій [PERSON] , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині Прибережної магістралі, рухаючись від вул. Немировича Данченко в напрямку вул. Лермонтова в м. Запоріжжя, в межах середньої смуги руху. При цьому,\~швидкість руху автомобіля під керуванням водія\~ [PERSON] , складала понад 40 км/год., яка є максимально дозволеною швидкістю на даній ділянці проїзної частини. В цей час, в зоні дії нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу буд. [ADDRESS] , та позначений дорожньою розміткою - 1.14.3 («зебра», пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод), а також дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 («Пішохідний перехід») Правил дорожнього руху України, вийшли з розділювального газону на проїзну частину Прибережної магістралі пішоходи [PERSON] та малолітній [PERSON] , перетинаючи її зліва-направо за напрямком руху автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Під час подальшого руху, водій [PERSON] рухаючись з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити на ньому пішоходів [PERSON] та малолітнього [PERSON] ,\~та при умові руху з дозволеною швидкістю\~зупинити керований транспортний засіб до місця наїзду\~шляхом негайного\~вжиття заходів направлених на зменшення швидкості аж до повної зупинки,\~у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням наркотичних засобів, належних заходів до зупинки транспортного засобу не вжив, змінив напрямок свого руху вліво та в лівій крайній смузі руху скоїв на них наїзд. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.1, 18.1, 12.9 б) та розділу 33 (дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості») Правил дорожнього руху України. Вирок набрав законної сили 15 вересня 2022 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до страхового акту №2154506-1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201534171 від 12.10.2020 року страхове відшкодування в розмірі 173\~243,20 грн перерахувати згідно заяви про страхове відшкодування [PERSON] .. Згідно платіжної інструкції № 40798 від 20 грудня 2022 року ПрАТ «СК «ВУСО» перераховано [PERSON] страхове відшкодування згідно акту №2154506-1 в розмірі 173\~243,20 гривень. Згідно претензії про відшкодування шкоди в порядку регресу № 2005076/ІНС від 15 вересня 2023 року, яку скеровано на адресу [PERSON] останньому запропоновано у найкоротший термін відшкодувати збитки ПрАТ «СК «ВУСО» в розмірі 173\~243,20 грн, шляхом перерахування вказаної суми на банківський рахунок ПрАТ «СК «ВУСО». Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). За змістом\~статті 980 ЦК,\~статті 4 Закону України «Про страхування»\~залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності. Згідно з положеннями\~статті 999 ЦК\~України і статей\~6,\~7 Закону України «Про страхування»\~за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання. Згідно вимог\~ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до\~ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до\~ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до пункту 22.1\~статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до\~ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~статті 35\~цього Закону,\~повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду,\~але не\~пізніш як\~через 90\~днів з\~дня отримання\~заяви про\~страхове відшкодування\~зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.\~ Таким чином, на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у страховика на випадок деліктного зобов`язання виникає обов`язок, у межах суми страхового відшкодування виконати обов`язок страхувальника, який завдав шкоди. Позивачем як страховиком автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , було виконано свій обов`язок за договором страхування та здійснено виплату потерпілій суми страхового відшкодування в розмірі 173\~243,20 гривні. На підставі\~ст. 993 ЦК України,\~ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Статтею 1191 Цивільного кодексу України\~передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1\~статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують вагу та швидкість реакції, а також\~якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або передача управління транспортним засобом такій особі, що є підставою для регресної вимоги (стаття 38 Закону № 1961-IV), може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину, а при передачі транспортного засобу особі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про такий стан має бути відомо особі, яка передає транспортний засіб. Враховуючи, що [PERSON] скоїв ДТП що підтверджується вироку Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 09 грудня 2021 року та вироку Запорізького апеляційного суду від 15 вересня 2022 року по справі №335/9454/21, страховик відшкодував заподіяні збитки, то до нього перейшло право вимоги відшкодування заподіяних збитків в порядку регресу. За наведених обставин, позивач, в порядку регресу, має право вимагати від відповідача відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем. Щодо твердження представника відповідача, що відповідачем було частково відшкодовано матеріальну шкоду [PERSON] шляхом перерахування грошових коштів родичами [PERSON] , що підтверджується наданими суду копіями квитанцій. Суд зазначає, що з наданих копій квитанцій вбачається, що [PERSON] перерахувала [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 93\~000 гривень, в призначені платежу зазначено: відшкодування коштів, завданої в результаті ДТП від 17.07.2021 року. З наданих доказів не можливо встановити, що саме [PERSON] перерахував зазначені кошти потерпілим. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України. Як видно з досліджених судом письмових доказів, наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, такі отримані у порядку встановленому Законом, стосуються безпосередньо обставин справи та підтверджують покликання позивача на існуючі обставини справи, а відтак беруться судом до уваги, як належні та допустимі докази в процесі доказування. Водночас, відповідач в судове засідання не з`явився та не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Згідно ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи докази по справі в цілому, беручи до уваги вищенаведені встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, оскільки обов`язок виплати страхового відшкодування за наслідками ДТП, яка мала місце 17 липня 2021 року у м. Запоріжжі, покладений саме на відповідача, а тому суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем та підтверджені матеріалами справи підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved