Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення особи, в обґрунтування якої зазначила, що вона народилася в м. Запоріжжя 16.04.1997 в сім`ї осіб ромської національності та з цього моменту постійно проживала на території України по теперішній час. Батько заявниці, [PERSON] , помер в 2012 році, а мати, [PERSON] - в 2000 році, будучи громадянами України. За життя батьків та при досягненні відповідного віку [PERSON] не отримувала паспорт громадянина України, оскільки не знала, що це необхідно. Рішенням Юр`ївського районного суду від 26.04.2023 встановлено факт проживання заявниці на території України станом на 13.11.1991. З метою отримання паспорта громадянина України [PERSON] звернулась до Павлоградського відділу ДМС, але отримала відмову в зв`язку з неможливістю ідентифікувати її особу. За таких обставин [PERSON] змушена звернутись до суду та просить встановити її особу як [PERSON] , громадянку України, [INFO] , уродженку м. Запоріжжя Запорізької області, Україна, батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою від 02.02.2024 у цивільній справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд. Заявниця в судовому засіданні повністю підтримала вимоги з підстав, викладених в поданій заяві. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області проти задоволення вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд доходить таких висновків. Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (надалі - Закон про Демреєстр), Законом України «Про громадянство України». Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону про Демреєстр, паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону про Демреєстр розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта громадянина України (надалі - Порядок № 302). В пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви - анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302). Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Згідно з частиною першою статті 10 Закону про Демреєстр у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. З огляду на вищевикладені норми законодавства, слід дійти висновку, що заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону про Демреєстр. У разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. Основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення ДМС України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації. Так, в обґрунтування поданої заяви про встановлення особи [PERSON] посилалась на те, що внаслідок відсутності у неї документа, що посвідчує особу, вона не має можливості оформити паспорт громадянина України. На підтвердження заяви про встановлення особи подала до суду відповідні документи. Зокрема, згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 21.07.1982 відділом запису актів цивільного стану Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя, [PERSON] народилась [INFO] в місті Запоріжжя від батьків [PERSON] (циган) та [PERSON] (циганка), про що 20 вересня 1977 року зроблений актовий запис № 1834 (а.с. 21). Батько заявниці, [PERSON] , помер [INFO] , а мати, [PERSON] - [INFO] (а.с. 18, 19). З архівної довідки від 17.08.2023 № 59, яка містить фотозображення заявниці, виходить, що [PERSON] закінчила «Допоміжну школу-інтернат № 2» м. Запоріжжя та в 1995 році отримала відповідне свідоцтво (а.с. 55). Допитані в судовому засіданні як свідки близькі родичі [PERSON] (рідні сестри [PERSON] , [PERSON] та рідний брат [PERSON] ) також підтвердили особу заявниці. Наявні у справі документи свідчать, що заявниця з 1990 року проживала на території України в м. Запоріжжя, а згодом - в Павлоградському (колишньому Юр`ївському) районі Дніпропетровської області, де проживає і на теперішній час (а.с. 7-9). Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2023 у справі №198/281/22, яке набрало законної сили 26.05.2023, встановлено факт проживання [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Запоріжжя, у неповнолітньому віці на території України станом на 13.11.1991 (а.с.12-17, 56). Після ухвалення вказаного рішення суду з метою отримання паспорта громадянина України [PERSON] звернулась до Павлоградського відділу ДМС, але отримала відмову в зв`язку з неможливістю ідентифікувати її особу (а.с. 10). Беручи до уваги викладене та те, що встановлення особи має для заявниці юридичне значення, необхідне для отримання паспорта громадянина України, тобто для реалізації її прав, враховуючи наявність належних та допустимих доказів на підтвердження її особи, в тому числі документа з фотозображенням [PERSON] , суд вважає можливим задовольнити заяву.

Outcome: approved