Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

В січні\~2024\~року [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що вона є власником 4/10 частини житла за адресою [ADDRESS] . Дана квартира належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 23 вересня 2022 року, посвідченого Сорокатюк Н.А., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 346, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.08.2012 року. Крім того, слід зазначити, що рішенням суду від 14.12.2015 року у справі №686/12909/15-ц за [PERSON] було визнано право власності на частину, а саме на 4/10 квартири [ADDRESS] . Це рішення було прийнято з огляду на те, що 1/2 частини квартири є об`єктом спільної власності подружжя. У даній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 19.10.2018 року. Відповідач вже чотири роки поспіль проживає за іншою адресою, а саме у [ADDRESS] . Однак Відповідач не знявся з реєстрації в помешканні за адресою: [ADDRESS] , не користується зазначеним житловим приміщенням, будь-якої участі у веденні господарства не приймає, комунальні послуги не оплачує та не бере участі в утриманні зазначеного помешкання, хоча формально прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою. Реєстрація Відповідача у квартирі створює істотні труднощі власниці помешкання, оскільки вона змушена сплачувати надмірні нараховані комунальні послуги за особу, яка ними фактично не користується. Вона має невеликий дохід, а тому сплата нею комунальних послуг за проживання Відповідача є значним навантаженням для її бюджету, вона не має можливості оформити субсидію, а також це створює їй труднощі у розпорядженні власним майном та значно обмежує її законні права. Таким чином, на протязі 4 років Відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] та не користуються нею. Добровільно знятися з реєстрації не бажає. Формальна реєстрація Відповідача за вказаною адресою призводить до сплати нею надмірно нарахованих комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим об`єктивно порушуються її права. З врахуванням наведеного, посилаючись на ст.405 ЦК України, позивач просить: визнати [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задоволити з підстав зазначених у позовній заяві, судові витрати не розподіляти. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечив. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе справу розглядати по суті на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2012 року, посвідченого Сорокатюк Н.А., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 347 на праві власності належало 4/10 частини житла за адресою [ADDRESS] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.12.2015 року у справі №686/12909/15-ц за [PERSON] було визнано право власності на частину 4/10 квартири [ADDRESS] , яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі вказаного рішення суду в Державному реєстрі речових прав в серпні 2017 року було зареєстровано право спільної часткової власності [PERSON] на 1/5 частки квартири [ADDRESS] . Згідно даних Єдиного державного демографічного реєстру в квартирі [ADDRESS] , з 28.04.2015р. зареєстрований [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , син позивачки, що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 01.02.2024р. та копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Згідно акту про не проживання особи від 04.01.2024р., складеного сусідами квартири [ADDRESS] , починаючи з 01.01.2020р. по 04.01.2024 року [PERSON] у вказаній квартирі не проживає. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України - зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що він відсутній з поважних причин чи йому створювались перешкоди у проживанні у вказаній квартирі, а також, що між позивачем та ним були будь-які договірні відносини з приводу користування квартирою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , а позов слід задоволити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved