Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

27.01.2022 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить встановити, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису № 1535 про народження [PERSON] , складеного 22.05.2014 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, зазначивши в графі батько « [PERSON] », громадянин України, інші відомості залишити без змін; внести зміни до актового запису № 1953 про народження [PERSON] , складеного 15.09.2015 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, зазначивши в графі батько « [PERSON] », громадянин України, інші відомості залишити без змін; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дітей, а також судові витрати. Вимоги позову обґрунтовувала тим, що наприкінці 2012 вона познайомилась із [PERSON] та у травні 2013 у них почались стосунки. Влітку 2013 вона завагітніла та [INFO] народився її старший син [PERSON] . Відповідач іноді навідувався до неї з дитиною, і вже в квітні 2015 вона дізналася, що вагітна вдруге. Проте, дізнавшись про таку новину, відповідач взагалі перестав спілкуватись із старшим сином. [INFO] вона народила молодшого сина - [PERSON] . Відповідач іноді навідувався до дітей до 2018, проте ніякої матеріальної допомоги не надавав. З 2018 року відповідач повністю припинив стосунки з дітьми. Вказала, що з відповідачем вона ніколи не проживала разом та не вела спільне господарство, а лише проводили час разом, переважно, за місцем її проживання. Відносини між ними тривали два роки та припинилися через небажання відповідача створити сім`ю. Крім того зазначила, що відповідач знав про те, що в нього народилися сини, але бути записаним батьком дітей він не бажав, у зв`язку з чим вона була вимушена вказати батьком дітей під час їх реєстрації у відділі РАЦС неіснуючу людину. Увесь цей час вона спілкувалася з матір`ю відповідача, яка визнає онуків. Разом з тим зазначила, що на її утриманні перебувають п`ятеро неповнолітніх дітей та їй тяжко самостійно їх виховувати та забезпечувати всім необхідним. Таким чином вважає, що визнання відповідачем батьком синів - [PERSON] та [PERSON] надасть їй можливість стягнути з [PERSON] аліменти на утримання останніх. Суд ухвалою від 09.02.2022 відкрив провадження та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 31.01.2023 відповідачем надано до суду відзив, у якому він заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що діти позивачки не мають ні з ним ні з його родичами ніякої схожості, що викликає обґрунтовані сумніви про походження дітей від нього. Крім того вказав, що з початку 2014 року він не підтримував ніяких стосунків з позивачкою, а остання мала стосунки з іншими чоловіками. Разом з тим вважав доречним провести молекулярно-генетичну експертизу для підтвердження або спростування його батьківства, у якому жодна із сторін не впевнена. Крім того вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дітей також не визнає, оскільки вважає їх передчасними та безпідставними, так як немає судового рішення про визнання його батьком дітей, яке б набрало законної сили. Вказав, що він перебував в зоні бойових дій АТО та, наразі, знаходиться в лавах ЗСУ, за цей час отримав поранення, які потребують серйозної реабілітації та лікування, та через які втратив 25 відсотків професійної працездатності. Зазначив, що на його утриманні знаходиться мати-пенсіонерка, яка страждає на ряд важких захворювань та потребує матеріальної підтримки, а також малолітня донька, на утримання якої він сплачує аліменти, а тому, у разі встановлення походження дітей від нього, при вирішенні питання про розмір та стягнення аліментів на утримання дітей, просив врахувати викладені вище обставини. 06.02.2023 від позивачки до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вона наполягала на задоволенні позовних вимог, а також вказала, що доводи відповідача, наведені у відзиві, є надуманими та безпідставними, оскільки не доведені належними та допустимими доказами. Суд своєю ухвалою від 12.10.2023 у вказаній цивільній справі призначив судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинив провадження у справі. 14.02.2024 до суду надійшов висновок експерта № СЕ-19/115-23/15155-БД від 15.01.2024 судової молекулярно-генетичної експертизи та повернуті матеріали цивільної справи № 487/425/22. Суд своєю ухвалою від 14.02.2024 поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання. Суд своєю ухвалою від 23.04.2024 закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення. При цьому вказала, що не заперечує щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі частки від усіх видів його заробітку, враховуючи сплату ним аліментів на утримання малолітньої доньки. Представник відповідача - адвокат Лисенко В.С. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала щодо встановлення батьківства, проте щодо стягнення аліментів у заявленому позивачкою розміру заперечувала, з огляду на обставини, викладені у відзиві, просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі частки від усіх видів його заробітку. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] . Крім того [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дітей записані в порядку ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень п. 9 вказаної постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частинами 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Так у висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/115-23/15155-БД від 15.01.2024 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває у прямій біологічній спорідненості з [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,999016065349%, а також [PERSON] , [INFO] , перебуває у прямій біологічній спорідненості з [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,9992621475649%. У зв`язку з чим батьківство відповідача відносно дітей [PERSON] та [PERSON] суд вважає доведеним. Будь-яких доказів на спростування доводів позивачки та вказаного вище висновку експертизи відповідачем суду не надано. Разом з тим відповідно до п-п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Отже, враховуючи наведене вище, суд доходить до висновку про задоволення вимог позивачки в частині встановлення батьківства відповідача та внесення змін до актових записів про народження дітей [PERSON] та [PERSON] щодо батька. Крім того судом встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач мешкає окремо від дітей не приймає участі в їх вихованні та матеріальному забезпеченні. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статей 180,181 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У силу ч. 2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, суд враховує те, що відповідач є працездатною особою, сплачує аліменти на утримання малолітньої доньки. Тому, виходячи з принципу справедливості та розумності, вимог ст. 182, 183 СК України та з урахуванням потреб дітей, суд вважає за необхідне стягнути аліменти на користь позивачки на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі частини всіх видів доходів відповідача з дня пред`явлення до суду позову та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Згідно із положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2203,60 грн.

Outcome: approved