Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] із позовом, у якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме виділити позивачу у користування житлову кімнату площею 10,3 кв.м. та комору площею 1,1 кв.м.. Також просить усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] до вказаної квартири. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Власником іншої 1/2 частки зазначеної квартири є [PERSON] Квартира є двокімнатною, загальна площа 43,3 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., з яких одна кімната площею 17 кв.м., друга кімната 10,3 кв.м., коридор площею 5,6 кв.м., кухня площею 6,0 кв.м., вбиральня площею 1,1 кв.м., ванна площею 2,2 кв.м., комора площею 1,1 кв.м. Позивач вказує, що розміри часток позивача та відповідача є рівними, проте, задля уникнення виникнення конфліктної ситуації позивач вважає прийнятним відійти від відповідності реальних часток та передати позивачу у користування житлову кімнату меншою площею та комору, а відповідачу встановити користування кімнатою площа якої значно більша. Допоміжні приміщення, окрім комори залишити у спільному користуванні. Виходячи із викладеного, запропонований позивачем порядок спільного користування квартирою є наступним: виділити позивачу у користування житлову кімнату площею 10,3 кв.м., комора площею 1,1 кв.м., а відповідачу кімнату площею 17 кв.м., інші допоміжні та підсобні приміщення: коридор площею 5,6 кв.м; кухня площею 6,0 кв.м. вбиральня площею 1,1 кв.м. ванна площею 2,2 кв.м., залишити у спільному сумісному користуванні. Сторони не можуть дійти згоди щодо визначення порядку користування квартирою, а тому позивач вважає, що даний спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив вимоги задовольнити. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилася, про час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять відзив на позовну заяву де представник відповідача просить у позові відмовити, посилаючись на те що запропонований позивачем порядок користування квартирою, а саме житлова кімната площею 10,3 кв.м та комора площею 1,1 кв. м. для позивача, а для відповідача житлова кімната площею 17 кв.м., суттєво не відповідає їх ідеальним часткам 13,65 кв. м. Окрім того, представник відповідача вказує, що в даній квартирі продовжує проживати попередній власник квартири дочка відповідача [PERSON] з дітьми, іншого нерухомого майна не має, це єдине житло де проживають діти. Додатковою підставою неможливості визначення такого порядку користування квартирою, на думку представника відповідача, є те, що в одній кімнаті 17 кв.м. будуть проживати різностатеві члени сім`ї з площею користування приміщенням на 1 людину - 2,8 кв.м. Крім того, зазначають, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушено права, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , тому підстав для його вселення в 1/2 частину спірної квартири не має. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Право власності на вказану частку підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] , від 13.01.2021 року яке видане приватним нотаріусом Київського МНО Чорней В.В. Право власності зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності: 40097530; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2268123080000. Власником іншої 1/2 частки квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане 29.09.1998 року, згідно розпорядження №1255. Згідно плану квартири спірне помешкання складається з: загальна площа 43,3 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., з яких одна кімната площею 17 кв.м., друга кімната 10,3 кв.м., коридор площею 5,6 кв.м., кухня площею 6,0 кв.м., вбиральня площею 1,1 кв.м., ванна площею 2,2 кв.м., комора площею 1,1 кв.м. За приписами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Судом встановлено, що згоди про порядок володіння та користування спірною квартирою між її співвласниками не досягнуто. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. (ст. 391 Цивільного кодексу України) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як стверджує позивач задля уникнення виникнення конфліктної ситуації позивач вважає прийнятним відійти від відповідності реальних часток та передати позивачу у користування житлову кімнату меншою площею та комору, а відповідачу встановити користування кімнатою площа якої значно більша. Допоміжні приміщення, окрім комори залишити у спільному користуванні. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved