Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

В лютому 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] . Спадщину по закону після його смерті в рівних долях по 1/4 частці домоволодіння прийняли дружина [PERSON] та позивач. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 3/4 частки вказаного домоволодіння. Позивач як спадкоємець по заповіту своєчасно прийняла спадщину, однак оскільки при житті спадкодавці не отримали правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частку домоволодіння в порядку спадкування по закону після смерті [PERSON] та на 3/4 частки домоволодіння в порядку спадкування по заповіту після смерті [PERSON] . Представник позивача надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Боянської сільської ради звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачами не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та частковому задоволенню заявлених позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено,що по [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] та [ADDRESS] розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А» та господарських споруд. Дане домоволодіння відповідно до довідки Боянської сільської ради № 1354 від 09 жовтня 2023 року та записів погосподарської книги сільської ради з моменту будівництва 1971 року до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про власність», відносилося до категорії робочих дворів, головою якого був [PERSON] .. Домоволодіння зареєстровано в сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини та побудовано [PERSON] на відведеній йому для вказаної мети земельній ділянці в період шлюбу з [PERSON] .. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції 1969 року, діючої на час будівництва домоволодіння, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Зважаючи на те, що спірне домоволодіння було побудовано на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстровано в сільській раді за [PERSON] на час коли останній перебував у шлюбі з [PERSON] , то домоволодіння вважається їх спільним майном та з того часу вони стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частці на кожного з них. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 2005 року № 20 роз`яснено, що положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Таким чином, право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Так, на час будівництва житлового будинку питання набуття права власності регулювалось ст. 86 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, згідно якої право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Порядком реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Вищевказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку вищевказаного домоволодіння. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняли в рівних долях по 1/4 частці домоволодіння його дружина [PERSON] та позивач як спадкоємці по закону 1 черги, оскільки на момент відкриття спадщини були зареєстровані та проживали разом із померлим, чим вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Боянської сільської ради № 1356 від 09 жовтня 2023 року. В цей же час син [PERSON] спадщину після смерті свого батька [PERSON] не прийняв, оскільки в даному господарстві не проживав, залишаючись формально бути зареєстрованим, та до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 3/4 вказаного домоволодіння, а саме на 1/2 частку її долю в спільному сумісному майні подружжя та 1/4 частку, яку вона успадкувала по закону після смерті свого чоловіка [PERSON] .. Відповідно до заповіту, який був складений 21 листопада 2013 року та посвідчений секретарем Боянської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачу все своє майно. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняла своєчасно, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини Однак, у зв`язку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем після смерті спадкодавців - подружжя [PERSON] та [PERSON] , спадщину прийняла своєчасно, інших спадкоємців не має, то право власності на домоволодіння слід визнати за нею в порядку спадкування. На підставі ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст. 328, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved