Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

13.12.2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст.ст. 43,49, 274-276 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 629 ЦК України, просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову заборгованість за комунальні послуги за період з березня 2022 року по квітень 2022 року включно в сумі 1660,56 гривень, орендну плату за березень 2022 року в сумі 5032,00 гривень на загальну суму 6692,56 гривень та понесені судові витрати в сумі 2684,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 16 листопада 2021 року між ТОВ «ВКФ «ТТП-2016» (далі - Орендар) та [PERSON] (далі - Суборендар) був укладений Договір суборенди об`єкта нерухомості №10/11-21 (далі - Договір). На момент укладення договору відповідач мала прізвище [PERSON] , на підтвердження цього факту надала копію паспорту в вигляді картки. Перед поданням позову, позивачу стало відомо, що відповідач має подвійне прізвище [PERSON] . Відповідно до пункту 1.1. Договору Орендар передає, а Суборендар приймає в тимчасове платне користування об`єкт нерухомого майна загальною площею 18.40 кв. м. розташований за адресою: 03062. м. Київ. вул. Чистяківська. буд 2. 5 поверх, кімната 9. Розділом 3 Договору «Передача та повернення об`єкту суборенди» сторони встановили, що передача та повернення суборендованого майна здійснюється на підставі Актів приймання - передачі (оформлюється відповідними Додатками до цього Договору), в яких визначається технічний стан суборендованого майна на момент передачі в суборенду та повернення з суборенди. Акти приймання-передачі підписуються уповноваженими на це представниками Сторін. Майно вважається переданим та прийнятим в суборендне користування чи повернутим з суборендного користування з моменту підписання Акту приймання-передачі. Датою передачі, приймання та повернення майна є дата підписання Акта приймання-передачі. (пункт 3.1. Договору). Відповідно до пункт 3.3. Договору - дата підписання акту прийому-передачі є датою початку дії строку суборенди та відповідно, датою початку нарахування і сплати суборендарем орендної плати. Орендна плата нараховується до повної здачі Об`єкта суборенди та підписання Акту приймання - передачі. 01 грудня 2021 року ТОВ «ВКФ «ТТП-2016» та [PERSON] підписали акт приймання-передачі суборендованого майна (додаток №2 до договору), що свідчить про прийняття відповідачем в суборендне користування об`єкта нерухомого майна. Згідно пункту 4.1 Договору розмір орендної плати (без урахування експлуатаційних витрат) з моменту укладення по 30 грудня 2021 року включно складає 3680,00 грн. на місяць без ПДВ. Розділом 5 укладеного Договору суборенди об`єкта нерухомості передбачено умови внесення гарантійного платежу. Пунктом 5.3. Договору зазначено, що гарантійний платіж який дорівнює розміру орендної плати за перший місяць, вноситься орендарем самостійно на розрахунковий рахунок Орендодавця, додатково до суми орендної плати, протягом 5-ти календарних днів, після підписання даного договору. На виконання п.5.3. Договору відповідач 18.11.2021 року перерахував гарантійний платіж в сумі 3680 грн. Додатковою угодою №2/п.м.№40 від 31.12.2021 року до Договору продовжено термін дії договору до 31.12.2022р. та пункт 4.1. договору суборенди об`єкта нерухомості сторони виклали в наступній редакції - «Розмір орендної плати (без урахування експлуатаційних витрат) з 01 січня 2022 року по 30 червня 2022 року включно складає 5032,00 грн. на місяць без ПДВ.» Згідно пункту 4.2. Договору орендна плата сплачується суборендарем у безготівковій формі на розрахунковий рахунок Орендаря щомісяця, без виставлення рахунку, але не пізніше 10 (десятого) числа місяця за поточний місяць. Пунктом 4.5 Договору передбачено, що орендна плата оплачується Суборендарем не залежно від того, чи користувався він об`єктом суборенди протягом строку суборенди або не користувався. Пунктом 4.6 Договору сторони домовились, що крім орендної плати орендар щомісяця відшкодовує видатки по електрозабезпеченню, водопостачанню, стокам, теплозабезпеченню, послугам зв`язку, вивозу побутового сміття, спільне користування прибудинковою територією, експлуатаційні витрати та витрати з утримання суборендованого приміщення згідно виставлених рахунків, на протязі трьох банківських днів з моменту отримання електронним листом, рекомендованим листом або під розписку. Враховуючи наявну заборгованість відповідача з орендної плати та компенсації витрат за комунальні послуги, позивачем, внесеним гарантійним платежем в сумі 3680 грн., було закрито повністю заборгованість з компенсації витрат за комунальні послуги за лютий 2022 року в сумі 3081.22 грн. та частково заборгованість з компенсації витрат за комунальні послуги за березень 2022 року - в сумі 598.78 грн. Борг по рахунку з компенсації витрат за комунальні послуги за березень 2022 року - складає 1139.73 грн. Станом на 06 листопада 2023р. відповідачем не здійснено оплати за компенсацію витрат за комунальні послуги за період з березня 2022 року по квітень 2022 року включно в сумі 1660.56 грн., та за орендну плату за березень 2022 року в сумі 5032.00 грн. що свідчить про невиконання суборендарем умов договору. Загальна сума заборгованості станом на 06 листопада 2023 року складає 6692,56 грн. Ухвалою судді від 26.12.2023 року, після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного\~позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Позивач ТОВ «ВКФ «ТТП-2016» отримали ухвалу про відкриття провадження в кабінет електронного суду 27.12.2023 року, що підтверджено довідкою про доставку. Відповідач [PERSON] отримала ухвалу про відкриття провадження та позов з додатками в приміщенні суду 04.01.2024 року, що підтверджено особистим підписом на супровідному листі. 25\~січня 2024\~року до\~суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на\~позов.\~В якому\~з позовними вимогами не погодилась в повному обсязі. Підтвердила, що дійсно між позивачем та відповідачкою був укладений Договір суборенди об`єкта нерухомості №10/11-21 від 16.11.2021 року Відповідачка належним чином виконувала свої зобов`язання за вищевказаним договором. Позивач просить стягнути з відповідачки борг у розмірі 5032 гривень за березень 2022 року та борг у розмірі 1660,56 гривень компенсацію витрат за комунальні послуги з березня по квітень 2022 року. Проте з 24 лютого 2022 року відповідачка фактично не користувалась і не мала можливості користуватися орендованим майном, оскільки на всій території міста Києва з 24.02.2022 року по 30.04.2022 року велись активні бойові дії. Відповідно до ч.1 ст. 617 ЦК України, Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення военного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. 28 лютого 2022 року Торгово-Промислова Палата опублікувала на своєму офіційному сайті лист щодо військової агресії Рф проти України як форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану. Таким чином, ТПП підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Відповідно до п.2.11. Розділу 2 Території активних бойових дій «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, встановлено, на всій території міста Києва велись активні бойові дії з 24.02.2022 року по 30.04.2022 року, що є підтвердженням того, що відповідачка не користувалась орендованим майном і не мала можливості користуватися. Поштові засоби зв`язку не працювали у березні 2022 року під час активних бойових дій у м. Києві, тому 21 квітня 2022 року вона направила лист до позивача, в якому повідомила про розірвання договору суборенди від 16.11.2021 року в зв`язку з форс-мажорними обставинами. Також у листі зазначила, що 6 березня 2022 року телефонувала до уповноважених осіб та повідомила, що з 24 лютого 2022 року не має можливості користуватися приміщенням, оскільки будівля була закрита і заставлена огорожами зсередини. Від позивача отримала фото відповіді №4 від 08.08.2022 року, в якій зазначено, що заборгованість за березень складає 3170,16 гривень за березень місяць. Заборгованість за лютий 2022 року була погашена за рахунок гарантійного платежу, який було мною сплачено згідно п.5.3. Договору суборенди. Також, зазначає, що 01 березня 2022 року, вона не укладала додаткову угоду №3 з позивачем, яка зазначена у листі №4 від 08.08.2022 року. В матеріалах справи додаткова угода №3 відсутня. Від позивача отримувала фото попередження від 30 листопада 2022 року, в якому позивач пропонував сплати заборгованість у розмірі 3170,16 гривень. В телефонній розмові вона відмовила в оплаті за березень 2022 року, оскільки майном не користувалась і не мала можливості про що вказала у листі від 21.04.2022 року. 19.03.2024\~року від позивача ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «ТТП-2016» до суду надійшли письмові пояснення, в яких вони заперечували доводи відповідача та посилання на форс мажорні обставини. Оскільки відповідно до п.3.3 Договору орендна плата нараховується до повної здачі об`єкта суборенди та підписання акту приймання-передачі. В оспорюваних період об`єкт суборенди знаходився в користуванні відповідача. З матеріалів справи судом встановлено, що 16 листопада 2021 року між ТОВ «ВКФ «ТТП-2016» (Орендар) та [PERSON] (Суборендар) був укладений Договір суборенди об`єкта нерухомості розташований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.1. Договору Орендар передає, а Суборендар приймає в тимчасове платне користування об`єкт нерухомого майна загальною площею 18.40 кв. м. розташований за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] . Відповідно до п.4.1 Договору розмір орендної плати (без урахування експлуатаційних витрат) до 31.12.2021 року складає 3680,00 гривень на місяць без ПДВ. Додатковою угодою від 13.12.2021 року №1/п.м. №40 до договору суборенди №10/11-21 визначено розмір орендної плати з 13.12.2021 року по 31.12.2021 року складає 4480,00 гривень. Додатковою угодою від 31.12.2021 року №2/п.м. №40 до договору суборенди №10/11-21 продовжено термін дії договору суборенди на строк до 31 грудня 2022 року, визначено розмір орендної плати з 01.01.2022 року по 30.06.2022 року складає 5032,00 гривень. Як вбачається з довідки управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/2135, відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 25.11.2016 року по теперішній час. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.4 ЦПК України). Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.\~77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). За змістом ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Положеннями ч.1 ст.759\~ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.1 ст.762\~ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Відповідно до ч.1 ст.763\~ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно положень ст.765\~ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Відповідно до ст.767\~ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймодавець зобов`язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час користування нею. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані. Відповідно до ст.795\~ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Відповідно до ч.1 ст.82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивачка у відзиві підтвердила факт укладення Договору суборенди об`єкта нерухомості №10/11-21 від 16.11.2021 року. Згідно зі ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Посилання відповідача на те, що вона не могла користуватися об`єктом оренди Договору та посилання на настання форс-мажорних обставин, згідно листа Торгово-промислової палати №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022, визнано форс-мажорною обставиною. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє від відповідальності у випадку несвоєчасного виконання зобов`язання, виконання якого настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Однак, суд критично оцінює зазначені твердження відповідачки, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів у підтвердження вищевикладених обставин до суду не надано. Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, Указами Президента України було неодноразово продовжено строк дії воєнного стану в Україні. Згідно ч.2 ст.14-1\~Закону України\~«Про торгово-промислові\~палати в\~Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. У постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 Верховний суд виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності. Тобто, форс-мажор розглядається як обставина непереборної сили, запобігти якій зобов`язана сторона не має змоги. Відповідно, неналежне виконання договору не є наслідком її неправомірних дій і виключає наявність вини, яка є обов`язковою умовою для настання відповідальності за порушення зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, Українське законодавство визнає форс-мажором ряд надзвичайних та невідворотних обставин, серед яких має місце і збройний конфлікт, військові дії, неоголошена війна. Дійсно, у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ в Україну Торгово-промислова палата 28.02.2022 розмістила на своєму офіційному сайті лист, яким засвідчила, що збройна агресія РФ є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства. Водночас, Верховний суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Така позиція суду зовсім не зводить нанівець принцип звільнення від доказування у разі існування загальновідомих фактів, а навпаки - вказує лише на необхідність підтвердження існування форс-мажору по відношенню до конкретного суб`єкта в конкретних умовах. Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань. Звернути особливу увагу слід і на встановлену законодавством форму підтвердження форс-мажорних обставин з боку третіх осіб, якими в Україні виступають Торгово-промислова палата та її регіональні представництва. Ці органи в межах своєї компетенції видають сертифікати про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта. Але лише у разі існування та належного підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин і неможливістю виконання зобов`язання. При цьому, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 911/589/21, від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Вказаний лист ТПП України адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №906/540/22 зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Отже, лист ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 жодним чином не підтверджує ту обставину, що саме внаслідок військової агресії РФ проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, [PERSON] не мала можливості виконати свої зобов`язання за договором та лише в сукупності з іншими належними та допустимими доказами вона може засвідчити існування форс-мажорних обставин, однак, відповідачка будь-яких доказів неможливості виконання зобов`язань за договором внаслідок військової агресії РФ проти України до суду не надала. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги обгрунтовані і вони підлягають задоволенню в повному обсязі. СУДОВІ ВИТРАТИ. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 2684,00\~гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved