Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

07.02.2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про надання дозволу на реєстрацію дитини без згоди батька в якому просить: - надати дозвіл [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без згоди батька - [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] ; - надати дозвіл [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , без згоди батька - [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] . Короткий зміст та обґрунтування позову Позивачка зазначає, що вона з відповідачем [PERSON] , має спільних малолітніх дітей: - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 лютого 2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис N?557: - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 грудня 2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис N?303; З відповідачем [PERSON] позивачка має спільну малолітню дитину: - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 2022 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис N?387. Станом на теперішній час, позивачка має намір зареєструвати своє місце проживання та місце проживання своїх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , зі згоди власника цього будинку - [PERSON] , [INFO] . Вищезазначений житловий будинок належить [PERSON] , [INFO] , на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 260637386 від 09.06.2021 року та Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 09.06.2021 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сминтина О.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 908. Однак, у зв`язку з тим, що станом на теперішній час позивачка не підтримує відносини з батьками своїх дітей, не спілкується з відповідачами [PERSON] , [PERSON] , вона позбавлена можливості отримати їх згоду на реєстрацію місця проживання своїх малолітніх дітей та зареєструвати своїх малолітніх дітей за місцем свого проживання, тому змушена звертатися до суду з даним позовом з метою захисту своїх законних прав та інтересів та інтересів своїх дітей. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.02.2024 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання. Позивачка в судове засідання не з`явилась, але просила суд розглядати справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] до нього про надання дозволу на реєстрацію дитини без згоди батька він визнає та просить суд розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] до нього про надання дозволу на реєстрацію дитини без згоди батька він визнає та просить суд розглядати справу без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено та сторонами по справі не заперечувалось, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] , має спільних малолітніх дітей: - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 лютого 2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис N?557: - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 грудня 2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис N?303; Крім того відповідачем [PERSON] позивачка [PERSON] має спільну малолітню дитину: - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 2022 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис N?387. Станом на теперішній час, позивачка має намір зареєструвати своє місце проживання та місце проживання своїх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , зі згоди власника цього будинку - [PERSON] , [INFO] . Вищезазначений житловий будинок належить [PERSON] , [INFO] , на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності N?260637386 від 09.06.2021 року та Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 09.06.2021 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сминтина О.Л., зареєстрованого в реєстрі за N?908. Однак, у зв?язку з тим, що станом на теперішній час позивачка не підтримує відносини з батьками своїх дітей, не спілкується з відповідачами [PERSON] , [PERSON] , вона позбавлена можливості отримати їх згоду на реєстрацію місця проживання своїх малолітніх дітей та зареєструвати своїх малолітніх дітей за місцем свого проживання, тому і була змушена звертатися до суду з даним позовом з метою захисту своїх законних прав та інтересів та інтересів своїх дітей. Під час розгляду справи відповідачі [PERSON] , [PERSON] , позов [PERSON] та обставини, на які позивач посилається, обґрунтовуючи вимоги, визнали у повному обсязі. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров?я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім?ї разом з батьками або в сім?ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов?язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов?язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов?язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява N?2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв?язки із сім?єю, крім випадків, коли доведено, що сім?я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява N? 10383/09). Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім?ї разом з батьками або в сім?ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров?я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року N? 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішення органу опіки та піклування. Відповідно до п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22 листопада 2012 року N? 1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вноситься до заяви одного з них. При проживання батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6цього Закону. Згідно п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року N?207, орган реєстрації відмовляє в реєстрації/ знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року N?207 також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому законом порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику (п.11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року N?207). Згідно п. 26 вказаних вище Правил у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі N?910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України, право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб?єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб?єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб?єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб?єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов?язаний з?ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 року зі справи N?912/1856/16, від 14.05.2019 року зі справи N?910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об?єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Висновки суду. Суд вважає, що відсутність реєстрації місця проживання малолітніх дітей за місцем фактичного проживання матері суперечить інтересам дітей та обмежує реалізацію їх прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Враховуючи те, що малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] постійно проживають разом з матір`ю, спір між батьками про місце проживання дитини відсутній, батьки проживають за різними адресами, згоду батьків позивач не може отримати внаслідок нехтування ними цих правил, суд приходить до висновку, що в інтересах дітей необхідно надати дозвіл [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей На підставі викладеного та

Outcome: approved