Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом до ТОВ «Вердикт Капітал, ТОВ «Дебт Форс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин О.С., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно стягнутих коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис № 83641, яким стягнуто з позивачки на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 74 100,60 грн. На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. 03.02.2022 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Позивач вважає, що виконавчий напис № 83641 від 12.06.2021 року вчинено приватним нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом. Зокрема, на думку позивача, вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме: виконавчий напис вчинено відносно непередбаченого Переліком боргового документу - кредитного договору, який не посвідчений нотаріально; нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості. Також позивач зазначає, що у межах виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису, з пенсійного карткового рахунку позивача, відкритого у АТ КБ "Приватбанк", за період з 03.02.2022 по 08.01.2024 було списано кошти на загальну суму 7 504,67 грн. Такі кошти позивач вважає такими, що стягнуті без достатньої правової підстави, а тому просить їх стягнути із відповідача на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2024 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вказаною ухвалою, зокрема, витребувано у Київського обласного державного нотаріального архіву (філія № 1) належним чином засвідчену копію нотаріальної справи приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., яка була сформована в результаті вчинення 12.06.2021 року виконавчого напису за реєстровим № 83641 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт капітал» суми боргу в розмірі 74 100, 60 грн. за кредитним договором № 500909918 від 19.06.2013 та матеріали на підставі яких був вчинений цей оскаржуваний виконавчий напис. А також, витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин О.С. належним чином засвідчену копію виконавчого провадження № [NUMBER], яке відкрито 03.02.2022 року на підставі виконавчого напису № 83641, виданого 12.06.2021. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2024 задоволено позивачки про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 83641 від 12.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 22.02.2024 на адресу суду надійшли витребувані у Київського обласного державного нотаріального архіву (філія № 1) документи. 12.03.2024 на електронну пошту суду надійшли матеріали виконавчого провадження № [NUMBER], яке відкрито 03.02.2022 року на підставі виконавчого напису № 83641, виданого 12.06.2021, які були витребувані у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин О.С. Ухвалою суду від 25.03.2024 прийнято до розгляду заяву представників позивачки [PERSON] про зміну предмету позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Дебт Форс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин О.С., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно стягнутих коштів. З урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивач вказує що в ході виконавчого провадження стягнуто кошти в розмірі 7 504,67 грн. на користь ТОВ «Вердикт Капітал», та 10 465,00 грн. на користь ТОВ «Дебт Форс», якому було відступлено право вимоги за кредитним договором 500909918. Враховуючи, що стягнення з позивачки на користь відповідача є таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. З урахуванням наведеного, позивач також просить стягнути з ТОВ "Дебт Форс" безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 9 513,64 грн. 26.03.2024 від відповідача ТОВ "Вердикт Капітал" надійшов відзив на позовну заяву, у якій висловлено прохання відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Так, відповідач вказує на відсутності правових підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В частині повернення безпідставно набутих коштів, відповідач наголошує, що позивачем не долучено жодного документу від приватного виконавця, у якому б було вказано про перерахування коштів на користь ТОВ "Вердикт Капітал" як стягувача, а яка сума є витратами виконавчого провадження. 01.05.2024 на адресу суду надійшла про стягнення з відповідачів на користь позивачки витрат на правничу допомогу, відповідно до якої позивачка просить стягнути з відповідачів пропорційно до задоволених вимог витрати на послуги адвоката в сумі 13 000,00 грн. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, представники позивачки подали до суду заяву у якій вказали, що просять проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом із тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі положень ст. 280 та у відповідності до ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У встановлений в ухвалі строк треті особи письмових пояснень щодо позовних вимог до суду не направили. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис № 83641, про стягнення з [PERSON] , боржника за Кредитним договором № 500909918 від 19.06.2013, укладеним з ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 1 від 21.06.2016 є ТОВ "Кредитні ініціативи", правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16.01.2019 є ТОВ «Вердикт Капітал". Відповідно до виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 по 06.06.2021. Сума заборгованості складає 73 450,60 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 17 778,22 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 5 945,31 грн.; строкова заборгованість за комісією становить 2 509,98 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 30 517,09 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 16 700,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача в розмірі 650 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 74 100,60 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин О.С. від 03.02.2022 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 83641 виданого 12.06.2021. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595). Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Слід зазначити, що із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 500909918 від 19.06.2023, на підставі якого вчинено виконавчий напис не був нотаріально посвідчений. Таким чином, матеріалами справи не спростовано, що подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вказаним вимогам Переліку. Отже, оскільки, судом не встановлено, що укладений з позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання відповідного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з зазначеним. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). Крім того, судом береться до уваги, що у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла аналогічного висновку, викладеного у вищевказаній постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). При цьому, у справі, яка переглядається, відповідачами не доведено, що сума заборгованості була такою, як зазначено у оскарженому виконавчому написі нотаріуса. Разом з цим, з матеріалів справи не вбачається, що при винесенні оскарженого виконавчого напису приватний нотаріус вчинив дії щодо перевірки безспірності заборгованості. Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржуваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо повернення безпідставно отриманих коштів слід зазначити таке. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Також, судом враховується, що як зазначено в постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 6-1216цс17, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул від нього. Крім того, за змістом постанови Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, правові підстави набуття відповідачем коштів на виконання виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. Матеріалами справи підтверджено, що в межах виконавчого провадження № [NUMBER] за виконавчим написом № 83641 від 12.06.2021 з позивачки, як з боржника стягнуто на користь ТОВ «Вердикт Капітал» кошти на суму 7504,67 грн, з яких: грошові кошти на суму 4095,16 грн. на користь ТОВ «Вердикт Капітал» , згідно платіжної інструкції № 2023, грошові кошти на суму 409,51 грн. витрат виконавчого провадження на користь приватного виконавця Микитин О.С. згідно платіжної інструкції №20228 від 07.08.2023; грошові кошти на суму 69, 00 грн. витрати виконавчого провадження на користь Державне підприємство "Національні інформаційні системи", згідно платіжної інструкції № 20227, від 07.08.2023; грошові кошти на суму 2931,00 грн. витрати виконавчого провадження на користь приватного виконавця Микитин О.С., згідно платіжної інструкції № 20227, від 07.08.2023, що підтверджується листом приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин О.С. від 10.04.2024 № [NUMBER]/22618. Окрім цього, 28.12.2012 на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 07.12.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. винесено постанову про заміну стягувача у виконавчому провадженні № [NUMBER] з ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс». Як вбачається з відповіді приватного виконавця Микитин О.С., у вказаному виконавчому провадженні стягнуто 12.01.2024 грошові кошти на суму 10 465,00 грн. на користь ТОВ «Дебт Форс», з яких: грошові кошти на суму 9513,64 грн. на користь ТОВ «Дебт Форс», згідно платіжної інструкції № 26578, від 16.01.2024; грошові кошти на суму 951,36 грн. витрати виконавчого провадження на користь приватного виконавця Микитин О.С., згідно платіжної інструкції №26577 від 16.01.2024. Отже, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, на виконання виконавчого напису нотаріуса № 83641 від 12.06.2021, з позивачки на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто грошові кошти на суму 4095,16 грн., та на користь ТОВ «Дебт Форс» стягнуто грошові кошти на суму 9513,64 грн. З підстав вже викладених судом, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Грисюк О.В. 12.06.2021 за № 83641, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. На підставі наведеного, суд прийшов висновку, що правова підстава списання з позивача коштів у сумі 4095,16 грн. на користь ТОВ «Вердикт Капітал» та 9513,64 грн на користь ТОВ «Дебт Форс» відпала, у зв`язку з чим відповідні вимоги щодо стягнення безпідставно набутих коштів на користь позивача, підлягає частковому задоволенню. При цьому, згідно відповіді приватного виконавця стягнуто з боржника витрати виконавчого провадження у сумі 409,51 грн, 69,00 грн, 2 931,00 грн, 951,36 грн. Згідно ст. 42 ч.1-3 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Варто також зазначити, що правовою підставою для отримання приватним виконавцем цих коштів є постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної суми винагороди, витрат виконавчого провадження. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 05.02.2020 року у справі № 201/8493/18 дійшов правового висновку, про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15. Станом на момент розгляду цієї справи інформація про оскарження постанов приватного виконавця щодо стягнення основної суми винагороди, витрат виконавчого провадження відсутня. Доказів протилежного суду не надано, що свідчить про неможливість застосування в даному випадку ст. 1212 ЦК України та стягнення цих коштів з відповідачів. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат виконавчого провадження у загальній сумі 4 360,87 грн. В зв`язку з цим, потрібно стягнути на користь позивача з ТОВ «Вердикт Капітал» 4 095,16 грн - безпідставно набутих коштів, з ТОВ «Дебт Форс» - 9 513,64 грн - безпідставно набутих коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Окрім того, у відповідності до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Відповідачами під час розгляду справи не було надано жодних доказів на спростування доводів позивачки. З приводу витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між [PERSON] та АО «Омнія» був укладений договір про надання правничої допомоги б/н від 31.05.2023. Актом до договору про надання правничої допомоги від 19.04.2027 погоджено, що за надані послуги сплаті підлягають кошти в сумі 6 000,00 грн.. Актом до договору про надання правничої допомоги від 25.04.2024 погоджено, що за надані послуги сплаті підлягають кошти в сумі 7 000,00 грн. Факт оплати вищевказаної суми підтверджується відповідними банківськими квитанціями на загальну суму 13 000 грн. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, судом приймаються до уваги витрати на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем, обгрунтовані та документально підтверджені у розмірі 13 000,00 грн та такі витрати підлягають стягненню з відповідачів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 471,05 грн

Outcome: partial