Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 22.03.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду через свого представника [PERSON] з вказаним позовом до відповідача Софіївської селищної ради, в обґрунтування якого вказав, що 16.08.1986 позивач разом із своєю дружиною [PERSON] уклали шлюб. З 1986 вони працювали різноробочими на Софіївському хлібокомбінаті Софіївського району Дніпропетровської області, у їхному шлюбі народилося п`ятеро дітей, у зв`язку з чим, за рішенням виконкому Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області від 20.09.1991 №90 затверджено спільне рішення правління та профспілки райспоживспілки про надання житлового приміщення по провулку Чкалова № [NUMBER] в смт.Софіївка багатодітній сім`ї [PERSON] у кількості сім чоловік на підставі якого 25.09.1991 видано ордер на їхнє заселення у цей будинок. Після проведеного косметичного ремонту позивач разом із своєю сім`єю з 1991 року стали проживати у згаданому будинку та у якому позивач, після смерті дружини [PERSON] , яка настала [INFO] , продовжує проживати до цього часу. Проживаючи в будинку позивач з дружиною за власні кошти та власними силами робили в ньому ремонт, відремонтували господарчі споруди. У подальшому завели власне підсобне господарство, зокрема розводили птицю та худобу, вирощували городину на присадибній ділянці домоволодіння, тощо. Також сплачували кошти за користування природнім газом, електроенергією, тощо. Таким чином, посилаючись на те, що [PERSON] відкрито, добросовісно та безперервно з 1991 року володіє вищевказаним житловим будинком, представник позивача просив суд визнати за ним право власності на цей будинок за набувальною давністю. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 25.03.2024 за ухвалою судді провадження у цивільній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.45). В підготовче судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явилися, проте представником позивача направлено до суду заяву про можливість розгляду справи за їхньої відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, втім направила до суду клопотання про можливість розгляду справи за відсутності представника селищної ради, проти позову не заперечує (а.с.51). Розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно рішенням виконкому Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області від 20.09.1991 №90 затверджено спільне рішення правління та профспілки райспоживспілки про надання житлового приміщення по провулку Чкалова № [NUMBER] в смт.Софіївка багатодітній сім`ї [PERSON] у кількості сім чоловік та видати ордер на їхнє заселення (а.с.23). На виконання цього рішення 25.09.1991 виконкомом Софіївської селищної ради Дніпропетровської області на ім`я дружини [PERSON] видано ордер за №9 на вселення у вищевказане житлове приміщення останнньої та членів її сім`ї у складі чоловіка [PERSON] та п`ятьох їхніх малолітніх дітей (а.с.28). Про той факт, що позивач та [PERSON] були подружжям свідчать відповідні матервали справи (а.с.29). [INFO] [PERSON] померла (а.с.30). На замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт від 01.09.2023 та проведено оцінку майна на будинок за [ADDRESS] , загальною площею 93,7 кв.м, житловою площею 70,0 кв.м., із господарськими будівлями та спорудами: верандою а, площею 3,1 кв.м., гаражем Б, площею 21,4 кв.м., підвалом Бпд, літньою кухнею - В, площею 21,2 кв.м., сараєм - Г, площею 11,2 кв.м., туалетом - Д, площею 2,2 кв.м., літнім душем Е, площею 2,2 кв.м., огорожею - №1, воротами - №2, загальною вартістю 123000,00 гривень (а.с. 6-12). З довідки Софіївського відділення\~КП\~"Криворізьке\~районне\~БТІ"\~ДОР від 01.09.2023 № 98 вбачається, що право власності на цей житловий будинок станом на 21.12.2012 зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №118 від 06.03.1979, посвідченого державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори згідно договору купівлі продажу №176 від 30.03.1979 посвідченого державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори (а.с.24). Водночас відомості про реєстрацію цього будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів від 04.09.2023 відсутні (а.с.25). Як видно з довідки виконавчого комітету Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області № 1263 від 04.09.2023 у житловому будинку по [ADDRESS] [PERSON] проживає один (а.с.27). Крім того, як вбачається із Витягу з реєстру територіальної громади від 15.08.2023 та паспортних даних позивача, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 11.03.2002 і до цього часу не змінювалось (а.с.35-37). Також з матеріалів справи видно, що сім`я позивача, проживаючи у цьому будинку користувалася порслугами газопостачання, про що свідчить відповідний договір датований ще 09.02.2005, електроенергією, послугами вивезення сміття, тощо (а.с.26, 33, 34) IV. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2\~ст. 16 ЦК України, серед яких є визнання права. Спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, тобто у повній мірі відновити порушене право особи, а тому в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту відновить його порушене право на майно. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ст.\~321,\~328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 4, 3 та ч. 1\~ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Велика Палата Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №\~910/17274/17 (провадження №\~12-291гс18)\~роз`яснила, що\~набуття права власності на річ за набувальною давністю\~- це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ\~виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК можливе лише за наявності усіх вказаних нижче умов у сукупності, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Згідно з п. 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~правила\~ст. 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності\~ЦК України, тобто з 01.01.2001. Окрім того, викладена у ч.3\~ст. 397 ЦК України\~презумпція добросовісності та правомірності фактичного володіння майном у комплексі з тими фактами, та протягом тривалого часу до позивача не пред`являлось будь-яких вимог про витребування вказаної будівлі та про оспорення правомірності і добросовісності володіння нею, з урахуванням визнання позову органом місцевого самоврядування (що вказує на те, що така нерухомість не набувала статусу безхазяйної речі згідно вимог\~ст. 335 ЦК України) - свідчить про добросовісність набуття позивачем чужого нерухомого майна - житлового будинку по [ADDRESS] . Враховуючи, що відповідач Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області визнала позовні вимоги [PERSON] , суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення про задоволення позову, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України. За змістом положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд лише за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З наведених обставин суд вважає, що позивач [PERSON] з 1991 року і до цього часу добросовісно, відкрито і безперервно, без будь-яких на то правових підстав володіє та користується вищевказаним житловим будинком, а тому поданий представником позивача позов про визнання за [PERSON] права власності на цей будинок за набувальною давністю, ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Вимогу про стягнення з відповідача судового збору, який позивач поніс при зверненні до суду з цим позовом, останній не заявляв, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved