Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» звернулось до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2904295 від 05.02.2022 року в розмірі 98830,00 грн. та понесені судові витрати в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2904295. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору товариство надало клієнту кредит на умовах строковості, зворотності та платності. 23.05.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-25/23, згідно якого право грошової вимоги до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2904295 від 05.02.2022 року перейшло ТОВ «Росвен Інвест Україна». Позичальник не виконує умови договору, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 98830,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 20000,00 грн, заборгованість по відсотках 78830,00 грн. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Росвен Інвест Україна» за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2904295 від 05.02.2022 року в розмірі 98830,00 грн. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 03.01.2024 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу роз`яснено право подавати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також наслідки ненадання відповідачкою відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, зокрема право суду вирішити спір за наявними матеріалами справи. 18.03.2024 року ухвалою Тетіївського районного суду Київської області задоволено клопотання відповідача [PERSON] та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» належним чином завірені копії наступних документів: договору факторингу № 01.02.25/23від 23.05.2023 року; реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 01.02.25/23від 23.05.2023 року; платіжного документу, який свідчить про ймовірність факту перерахування [PERSON] грошових коштів ТОВ «Росвен Інвест Україна». 02.05.2024 року через електронний суд від відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він просив відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту перерахування кредитних коштів ТОВ «Лінеура Україна» на його рахунок (а. с. 88-93). Сторони у справі повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] ознайомлений з матеріалами справи 11.04.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в його електронний кабінет (а. с. 87). У встановлений судом строк заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзив на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідач суду не надав, відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 05.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2904295 шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (а. с. 5-14). ТОВ «Лінеура Україна» 05.02.2022 року направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2904295 після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті первісного кредитора в мережі інтернет, що знаходиться за адресою: https://credit7.ua/. 05.02.2022 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання договору № 2904295, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Лінеура Україна» направлено відповідачу, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор Т608, котрий боржником було введено/відправлено. Згідно до умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2904295 від 05.02.2022 року, товариство надало відповідачу фінансовий кредит у сумі 20000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Згідно п.п. 1.3, 1.4.1, 1.4.2 договору строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день, занижена процентна ставка становить 0,90% в день. Згідно розділу 2 договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Даний кредитний договір підписано відповідачем 05.02.2022 року о 10 годині 32 хвилини 06 секунд електронним підписом Т608. Також, встановлено, що 05.02.2022 року було сформовано паспорт споживчого кредиту. У відповідності до листа про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладення договору № 2904295 від 05.02.2022 року детально описано дії позичальника вчинені для укладення даного договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 23.05.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-25/23, згідно якого право грошової вимоги до відповідача за договором про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту № 2904295 від 05.02.2022 року перейшло ТОВ «Росвен Інвест Україна», що підтверджується копією договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 року та витягом з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 року (а. с. 25-30). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту №\~2904295\~від 05.02.2022\~рокустаном на 23.05.2023 року заборгованість відповідача [PERSON] становить 98830,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 20000,00 грн, заборгованість по відсотках 78830,00 грн (а. с. 18-24). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. За нормою ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з\~тим,\~статтею 536\~ЦК України\~встановлено,\~що за\~користування чужими\~грошовими коштами\~боржник зобов`язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами.\~Розмір процентів\~за користування\~чужими грошовими\~коштами встановлюється\~договором,\~законом або\~іншим актом\~цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Із дослідженого\~судом договору\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту №\~2904295\~від 05.02.2022\~рокувстановлено, що даний договір укладено в електронній формі та зі сторони споживача підписано електронним підписом. Отже, підписання вищезазначеного договору свідчить про те, що [PERSON] всі умови цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договорів діяли свідомо, були вільні в укладенні даних договорів, вільні у виборі контрагента та умов договорів. Відповідач [PERSON] в належний спосіб не спростував таких висновків суду, а також, відповідач не спростував розмір та розрахунок суми боргу. Водночас, відповідачем не надано суду і не представлено належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Самим відповідачем факт отримання грошових коштів за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту в поясненнях не спростовується належними доказами. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачені в договорі строки кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту № 2904295 від 05.02.2022 року в загальному розмірі 98830,00 грн, що підтверджується витягом з реєстру боржників за договором факторингу та розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином,\~виходячи зі\~змісту заявлених\~позовних вимог,\~аналізу положень\~чинного законодавства\~України та\~матеріалів справи,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги позивача\~необхідно задовольнити\~повністю,\~оскільки відповідачкою\~порушено умовивищезазначених\~договорів та не виконано взятих на себе зобов`язань. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2684,00 грн., що підтверджується платіжною інструкціє № 275 від 15.12.2023 року (а. с. 4), а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved