Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, в якому просить розірвати договір довічного утримання (догляду) від 20 червня 2023 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Лучко Іриною Ярославівною та зареєстрований у реєстрі за № 1246. В обгрунтування позову зазначає, що 30 червня 2023 року між нею та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Лучко І.Я. за № 1246. Відповідно до умов вказаного договору, вона передала у приватну власність відповідачу належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , натомість [PERSON] зобов`язувався надавати [PERSON] довічне матеріальне забезпечення. Так, умови договору під довічним забезпеченням передбачали, зокрема: здійснення догляду та надання необхідної допомоги; забезпечення належними лікувальними засобами; забезпечення продуктами харчування. Однак, взяті на себе обов`язки відповідач не виконує, при цьому позивач є людиною похилого віку, потребує стороннього догляду, натомість [PERSON] її не відвідує, належного догляду не здійснює, та наскільки відомо позивачу, виїхав з м. Львова. За наведеного, просить позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.03.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу роз`яснено які саме недоліки позову слід усунути, порядок та строк їх усунення. 19.03.2024 представник позивача адвокат Столяренко В.О., на виконання ухвали суду від 15.03.2024, через канцелярію суду подав заяву про усунення недоліків позову. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.03.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Лучко Ірини Ярославівни про розірвання договору довічного утримання. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач та її представник адвокат Столяренко В.О., належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак до початку судового засідання представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задоволити, покликаючись також на поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній повністю визнав заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, разом з тим, скористався наданим йому правом подати відзив на позовну заяву та 01.04.2024 поштовим зв`язком надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому визнав заявлені [PERSON] позовні вимоги та підтвердив, викладені у позові фактичні обставини, зокрема зазначивши, що дійсно здійснив переїзд до м. Києва та станом на даний час не має змоги виконувати належним чином умови договору довічного утримання та забезпечити належний догляд і утримання позивача. Просив задовольнити позов та розірвати договір довічного утримання, зареєстрований приватним нотаріусом Лучко І.Я. у реєстрі за № 1246. Третя особа у справі приватний нотаріус ЛМНО Лучко І.Я., належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, на виклик суду не з`явилась, явку уповноваженого представника не забезпечила, однак до початку судового засідання, поштовим зв`язком подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Положенням ч.\~1\~статті 223\~ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до вимог п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, тому суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, однак подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту\~ст. 76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 червня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я., зареєстрований в реєстрі за № 1246. Відповідно до п.1 Договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язався надавати [PERSON] довічне матеріальне забезпечення. Згідно п.6-6.4. Договору а згодою сторін обов`язок набувача по наданню відчужувачеві довічного забезпечення визнається у вигляді: забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; забезпечення належними лікувальними засобами; забезпечення продуктами харчування. У відповідності до п. 7 сторонами погоджено, що грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення за згодою сторін визначається у розмірі 2\~000 грн щомісяця, причому сторони можуть окремо домовлятись у майбутньому про збільшення або зменшення вартості матеріального забезпечення із врахуванням можливої інфляції або індексації цін на окремі товари. Пунктом 13 Договору передбачено, що цей договір може бути розіріваний за згодою сторін, а у випадку невиконання цих умов і відмови від добровільного розірвання однієї зі сторін в судовому порядку. На підставі вказаного договору 20.06.2023 було зареєстровано заборону відчуження квартири [ADDRESS] (номер запису про обтяження 1247). Статтею 744 ЦК України\~передбачено, що\~\~за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1\~ст. 749 ЦК України\~у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами\~статті 751 ЦК України\~матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися Відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 755 ЦК України\~договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу Відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей\~12,\~81 ЦПК України\~повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей\~755,\~756 ЦК України\~узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19. Згідно з ч.1\~ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході судового розгляду справи, до початку розгляду справи по суті, відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги, просив позов задовольнити та розірвати договір довічного утримання (догляду) від 20.06.2023, укладений ним із [PERSON] , зареєстрований за № 1246, у зв`язку із неможливістю ним виконання умов вказаного договору на даний час. Враховуючи наведене та те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач при зверненні до суду із позовом сплатила судовий збір у розмірі 1\~211,80 грн, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, понесені нею судові витрати підлягають стягненню на її користь. При цьому, відповідно до положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків від суми сплаченого позивачем при зверненні до суду, тобто 605,90 грн. Іншу частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, а саме 50 відсотків судового збору, що становить 605,90 грн повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved