Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Івано-Франківської міської ради, вимогами якого просив визнати за ним право на завершення приватизації та отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0688 га по [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у м. Івано-Франківську. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Відповідно до довідки від 16.03.2016, виданої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д., він є спадкоємцем померлого [PERSON] . За життя [PERSON] мав у власності житловий будинок [ADDRESS] та у користуванні земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,0688 га за цією ж адресою. Рішенням сесії Івано-Франківської міської ради від 29.03.2012 № 695-22 «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0688 га по [ADDRESS] . З метою реалізації рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 29.03.2012 № 695-22 його батько [PERSON] звернувся до ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» щодо виконання робіт по землеустрою щодо складання матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0688 га по [ADDRESS] . На замовлення [PERSON] ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було складено матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0688 га по [ADDRESS] . Зокрема було оформлено та отримано відповідні погодження по кадастровому плану земельної ділянки, складено акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки гр. [PERSON] та інша землевпорядна документація. Проте [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку з чим приватизація земельної ділянки не закінчилася та документи, що посвідчують право власності, отримані ним не були. У зв`язку з тим, що він є спадкоємцем померлого [PERSON] , 01.04.2016 він звернулася в Івано-Франківську міську раду із заявою щодо визнання за ним права на завершення процедури приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0688 га по [ADDRESS] , яка не була приватизована за життя [PERSON] через незавершення процедури приватизації. Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради листом від 10.06.2016 № ДКР-1356/0120 повідомив його про те, що дане питання буде внесено в проект рішення на розгляд чергового засідання виконкому міської ради. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 19.08.2016 № 257-7 «Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки» йому відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на [ADDRESS] ) орієнтованою площею 0,0688 га (не відповідає літеральному плану міста; земельний спір із суміжним землекористувачем гр. [PERSON] ). Таким чином, Івано-Франківською міською радою фактично відмовлено йому, як спадкоємцю померлого [PERSON] , в приватизації на своє ім`я земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею площею 0,0688 га по [ADDRESS] , яка використовувалась померлим [PERSON] для ведення особистого селянського господарства та приватизація якої завершена померлим [PERSON] не була. Позивач вказує, що оскільки спадкодавцем [PERSON] не було завершено розпочату процедуру приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0688 га по [ADDRESS] , яка використовувалась померлим [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, Івано-Франківська міська рада відмовила йому у приватизації означеної земельної ділянки, вважає, що його права, як спадкоємця щодо даної земельної ділянки, порушені та він має право на завершення приватизації та держання свідоцтва про право власності на землю на своє ім`я. Представник Івано-Франківської міської ради подала відзив на позовну заяву, у якому вказала, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 29.03.2012 року № 695-22 «Про передачу у власність та надання у користування громадян земельних ділянок та внесення змін до рішень» [PERSON] (спадкодавцю) уже надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Як вбачається зі змісту доданих документів до позовної заяви та не заперечується позивачем, а саме довідки приватного нотаріуса Павлінського Віталія Даниловича від 16.03.2016 року № 100/02-14, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа 16.02.2016 року за № 15/2016 та визначено коло спадкоємців. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Однак, 12.05.2016 року із заявою до Івано-Франківської міської ради про надання дозволу на проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,0688 га звернувся лише позивач [PERSON] . Інші спадкоємці: [PERSON] та [PERSON] із заявою про дозволу на складання проекту землеустрою не зверталися. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 19.08.2016 року № 257-7 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянину [PERSON] на [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,0688 га (не відповідає генеральному плану міста; земельний спір із суміжним землекористувачем гр. [PERSON] ). Відповідно до довідки з містобудівного кадастру № 971 від 02.04.2012 земельна ділянка, згідно Генерального плану міста, знаходиться на території Івано-Франківської міської ради та відносиься до території садибної житлової забудови. У відзиві зазначається, що у провадженні Івано-Франківського міського суду перебувала справа № 344/6281/16-а за позовом [PERSON] до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про зобов`язання суб`єкта владних повноважень утриматися від вчинення дій, а саме щодо прийняття рішення про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0031 га на [ADDRESS] для будівництва індивідуального гаража. Постановою Івано-Франківського міського суду від 07.11.2016 року у задоволенні позовних відмовлено. Рішення набрало законної сили. Судом встановлено наступне: «між суміжними землекористувачами існує земельний спір ще з 2000-х років, який неодноразово розглядався на засіданні узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів. Комісією рекомендовано дійти взаємної згоди у вирішенні цього земельного спору та дотримуватись норм добросусідства. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 26.05.2015 року № 1776-54 п. 7.3 було надано [PERSON] дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0031 га по [ADDRESS] для будівництва індивідуального гаража. Протоколом засідання узгоджувальної комісії виконкому № 161 від 26.02.2016 р. було розглянуто повторне звернення [PERSON] про погодження межі, яка не погоджується [PERSON] , при цьому, як зазначається в протоколі, попереднім протоколом цієї ж комісії, 19.01.2016 р., було рекомендовано обом суміжним землекористувачам подати свої доводи та матеріали для оформлення земельних ділянок. За результатами засідання було вирішено погодити [PERSON] непогоджену межу [PERSON] . На підставі поданого проекту землеустрою [PERSON] , під час розгляду справи у суді, міською радою було прийнято рішення від 21.10.2016 р. № 296-8 п. 7 додаток 7, яким\~ затверджено проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки площею 0,0031 га по [ADDRESS] для будівництва індивідуального гаражу, затвердженням протоколу засідання узгоджувальної комісії виконкому № 161 від 26.02.2016 р.». Таким чином, приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на складання проекту землеустрою (яке не оскаржувалося позивачем) щодо відведення земельної ділянки особистого селянського господарства громадянину [PERSON] по [ADDRESS] площею 0,0688 га, міська рада взяла до уваги, що земельна ділянка згідно Генерального плану міста знаходиться на території Івано-Франківської міської ради та відноситься до території садибної житлової забудови та існує невирішений спір між суміжними землекористувачами, оскільки уже було прийняте надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення частини земельної ділянки [PERSON] для будівництва гаража. Отже, доводи позивача, що міська рада відмовила у завершенні приватизації як спадкоємцю померлого [PERSON] , а також доводи позивача про право на спадкоємство особисте щодо спірної земельної ділянки, на яку виготовлявся проект, є невірним та необгрунтованим, а звернення до міської ради було подане лише [PERSON] , а не всіма спадкоємцями як це встановлено вимогами Цивільного та Земельного кодексу України. У відповіді на відзив позивач зазначає, що надана відповідачем до відзиву копія плану присадибної ділянки є такою, яка не відповідає дійсності, оскільки надана копія з копії, що ставить під сумнів її достовірність, допустимість та належність і без безпосереднього огляду оригінала документа в судовому засіданні, не може лягати у основу судового рішення. Крім того, у вказаному вище відзиві, як доказ позиції відповідача, є посилання та надано копію «Будівельний паспорт коректура» на забудову земельної ділянки виділеної індивідуальному забудівнику [PERSON] в [ADDRESS] 2005 року. Законом України «Про планування і забудову території» від 2000 року, який втратив чинність на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011, наявні вимоги до необхідного мінімуму документів, необхідних для отримання дозволу на забудову земельної ділянки. Вказаний дозвіл оформляється будівельним паспортом, який є комплексом містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку. Однак наданий з відзивом будівельний паспорт у копіях не містить всіх необхідних документів необхідних для його отримання, а тому вказані копії, без надання оригіналу будівельного паспорта на вказаний вище об`єкт, не можуть стати належним, допустимим та достовірним доказом для прийняття об`єктивного та законного судового рішення. Таким чином, відповідачем не надано жодного допустимого, належного і достовірного доказу, який би підтверджував законність надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва гаража. Відповідно до заяви від 23.10.2019 позивач збільшив позовні вимоги та просив скасувати рішення Івано-Франківської міської ради від 26.05.2015 № 1776-54, яким надано дозвіл на виготовлення документів на приватизацію та рішення від 21.10.2016 № 296-8, яким передано у власність спірну земельну ділянку [PERSON] . У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог позивачем вказується на те, що [PERSON] до матеріалів справи долучено Інформаційну довідку з Державного реєстру на нерухоме майно від 10.11.2016 року № 72764299, згідно якої за [PERSON] оформлено речове право на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». [PERSON] набув права власності на земельну ділянку у порядку та у межах норм, визначених положеннями ст.ст. 118 та 122 ЗК України та отримав документ, що посвідчує право на земельну ділянку, передбачене ст. 126 Земельного Кодексу України, тому на нього поширюються гарантії права власності на земельну ділянку, встановлені ст. 153 ЗК України, а позивач не довів своє речове право на цю земельну ділянку. Тому, рішення міської ради від 26.05.2015 № 1776-54 «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» (пункт 7.3. рішення) про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] орієнтовною площею 0,0031 га для будівництва індивідуального гаража та рішення міської ради від 21.10.2016 № 296-8 про затвердження такого проекту та передачу у власність земельної ділянки є законними, оскільки прийняті в межах повноважень органу місцевого самоврядування в сфері земельних відносин, у спосіб, передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним кодексом України, на підставі проекту відведення погодженого у встановленому чинним законодавством порядку. Будь-яких порушень чинного законодавства при виділенні земельної ділянки [PERSON] допущено не було, право власності на земельну ділянку виникло на законних підставах, а тому відсутні підстави для скасування рішень. Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Мелещенко Л.В. від 18 листопада 2016 року відкрито провадження у справі. У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді [PERSON] вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи. Системою автоматизованого розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.05.2017 року (суддя Антоняк Т.М.) вказану цивільну справу прийнято до провадження. До участі у справі залучено [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до ухвали суду від 29 березня 2019 року до участі у справі залучено\~ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили суд про задоволення позову. \~ Представники відповідача - Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. \~ Третя особа [PERSON] заперечував позовні вимоги, покликаючись на законність набуття земельної ділянки. \~\~ Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. \~ Як слідує з матеріалів справи, [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 10). \~ Після смерті [PERSON] 16.02.2016 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. заведена спадкова справа № 15/2016. Згідно поданих заяв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , останні є спадкоємцями на спадкове майно після померлого [PERSON] у рівних частках (а.с. 9). \~ Рішенням Івано-Франківської міської ради від 29.03.2012 року № 695-22, додаток № 1 п. 30, [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0688га по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства (а.с. 11). \~ Матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0688 га по [ADDRESS] [PERSON] були виготовлені на його замовлення, однак процедура з поданням на затвердження сесії міської ради не була завершена до часу смерті. \~ 01.04.2016 позивач [PERSON] звернувся до Івано-Франківської міської ради із заявою щодо визнання за ним права на завершення процедури приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0688 га по [ADDRESS] (а.с. 12-13). \~ Листом від 07.04.2016 № ДКР-34.1-110 Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради листом повідомив позивача про те, що для отримання дозволу на складання проекту щодо відведення земельної ділянки (як спадкоємцю померлого [PERSON] ) йому необхідно звернутися в Центр надання адміністративних послуг з необхідним пакетом документів. \~ 12.05.2016 позивач звернувся в Центр надання адміністративних послуг щодо надання йому дозволу на складання документації із землеустрою. \~ Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради листом від 10.06.2016 № ДКР-1356/0120 повідомив [PERSON] про те, що питання надання дозволу на складання проекту землеустрою буде внесено в проект рішення на розгляд чергового засідання виконкому міської ради (а.с. 16). Рішенням Івано-Франківської міської ради від 26.05.2015 № 1776-54 [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0031 га по [ADDRESS] для будівництва індивідуального гаражу (а.с. 131). Протоколом засідання узгоджувальної комісії виконкому № 161 від 26.02.2016 було розглянуто повторне звернення [PERSON] про погодження межі, яка не погоджується [PERSON] при цьому як зазначється в протоколі попереднім протоколом цієї ж комісії від 19.01.2015 було рекомендовано обом суміжним землекористувачам подати свої доводи та матеріали для оформлення земельних ділянок. За результатми засідання, було вирішено погодити\~ [PERSON] непогоджену межу [PERSON] (а.с. 109). На підставі поданого проекту землеустрою [PERSON] , міською радою було прийнято рішення від 21.10.2016 № 296-8 п. 7 додаток 7, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки площею 0,0031 га по [ADDRESS] для будівництва індивідуального гаражу, із затвердженням протоколу засідання узгоджувальної комісії виконкому № 161 від 26.02.2016 (а.с. 106). Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.11.2016 року у задоволенні позовних [PERSON] до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] ,\~ про зобов`язання суб`єкта владних повноважень утриматися від вчинення дій відмовлено. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Як зазначено у п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. І лише у разі відмови органу місцевого самоврядування, усі спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємців. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 29.03.2012 року № 695-22 «Про передачу у власність та надання у користування громадян земельних ділянок та внесення змін до рішень» [PERSON] (батьку позивача) надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Проект землеустрою не був погоджений та затверджений в порядку визначеному Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій». Отже у спадкодавця [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,0688 га на [ADDRESS] не виникло та, відповідно до ст. 1216 ЦК України, не перейшло до спадкоємців у порядку спадкування. Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Павлінського В.Д, від 16.03.2016 року № 100/02-14, 16.02.2016 року за № 15/2016 заведена спадкова справа після смерті [PERSON] та визначено коло спадкоємців. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Відтак, із заявою про завершення процедури приватизації мали б звертатися усі спадкоємці, визначені законом. У той же час, 12.05.2016 року із заявою до Івано-Франківської міської ради про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,0688 га звернувся тільки позивач [PERSON] . Інші спадкоємці: [PERSON] та [PERSON] із заявою про надання дозволу на складання проекту чи про завершення приватизації, як спадкоємці [PERSON] , як це встановлено вимогами Цивільного та Земельного кодексів України, до Івано-Франківської міської ради не зверталися та матеріали справи не містять підтвердження того, що зазначені спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини в порядку, встановленому законом. Статтями 116, 118 Земельного кодексу України визначено підстави й порядок набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно положень ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до Положення про узгоджувальну комісію виконавчого комітету міської ради, затвердженого рішення міської ради від 08.07.2016 року № 216-6, Узгоджувальна комісія - колегіальний орган, утворений Івано-Франківською міською радою, відповідно до повноважень законодавства у сфері регулювання земельних відносин на території м. Івано-Франківська. Узгоджувальна комісія, відповідно до Земельного кодексу України та в межах своєї компетенції, розглядає спори щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, додержання громадянами правил добросусідства. Рішення узгоджувальної комісії оформляється протоколом та має рекомендаційний характер і, за необхідності, затверджується міською радою. Виходячи зі своєї компетенції та

Outcome: dismissed