Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом, в якому просить визнати за позивачем право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON] в січні 2022 року звернувся до суду із позовом про визнання за ним право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3522281500:02:000:1306 в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов [PERSON] задоволений та визнано за ним право власності на спірну земельну ділянку, але він не встиг зареєструвати за собою право власності та помер [INFO] . За життя [PERSON] 22.03.2022 склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON] . Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , однак не може оформити своїх спадкових прав на вказану земельну ділянку через відсутність державної реєстрації права власності на неї за спадкодавцем. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник надав заяву, відповідно до якої підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити, просить проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Будь-які клопотання чи заяви від нього не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, оглянувши матеріали справи 389/343/22 провадження 2/389/91/22, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області в справі 389/343/22, провадження 2/389/91/22 окрім іншого визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3522281500:02:000:1306 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області площею3,69 га, в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] , який в свою чергу прйняв спадщину пічля смерті [INFO] [PERSON] . Рішення набрало законної сили 30.06.2022, не скасоване та не змінене. [PERSON] 22.03.2022 заповів все своє майно, права та обов`язки, що належать йому на день складання заповіту та ті, що можуть належати в майбутньому, на день смерті та на що за законом він матиме право, [PERSON] , [INFO] , про що складений заповіт посвідчений секретарем Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградській області Камінською Л.В., зареєстрований в реєстрі за №18. [PERSON] помер [INFO] , про що виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області складено відповідний актовий запис № 18. Відповідно до копії спадкової справи 156/2022 заведеної Другою Знам`янської державною нотаріальною конторою Кіровоградської області 12.10.2022, після смерті [PERSON] із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , 1998 року народження. Інші спадкоємці відсутні. Нотаріусом роз`яснено позивачу про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку через відсутність документа, що посвідчує право власності спадкодавця на це майно та рекомендовано звернутися до суду. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу, шляхом визнання права. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, що закріплено положеннями ст.1218 ЦК України. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Суб`єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов`язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235,\~статті 1236,\~1237,\~1240,\~1254 Кодексу). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу 1 цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно\~та їх\~обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат», підп.4.14.-4.15, 4.18, 4.20 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зазначено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, а нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення суду, однак не зареєстрував право власності на нерухоме майно у відповідному реєстрі, що не позбавляє його права власності на нерухоме майно, однак є перешкодою для оформлення пава власності в порядку спадкування на таке майно для його спадкоємців. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та того, що в даний час позивач у позасудовому порядку не може зареєструвати право на спадщину на спадкову земельну ділянку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved