Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

15.02.2024 до суду надійшов зазначений позов, згідно з яким позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики №78543927 у розмірі 20200,00 грн, з яких: 5050,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 15150,00 грн - заборгованість за відсотками; за кредитним договором №3381068 в розмірі 61063,00 грн, з яких: 10000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 51063,00 грн - заборгованість за відсотками, а також стягнути судові витрати. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що 24.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №78543927. 14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики №78543927, розмір боргу за яким відповідно до Реєстру боржників №8 від 26.07.2023 становить 20200 грн. Крім того,10.01.2023 між ТОВ «Лінеуара Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №3381068. Та 19.10.2023 між ТОВ «Лінеуара Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19102023, за яким до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3381068, розмір боргу за яким відповідно до Реєстру боржників від 19.10.2023 становить 61063,00 грн, що і стало підставою для звернення до суду. 19.02.2024 за ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. Відповідачеві роз`яснено право подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин на яких він ґрунтується, в строк не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. 20.03.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач, який є військовослужбовцем, не заперечує факт підписання договору позики №78543927 одноразовим ідентифікатором в порядку Закону України «Про електронну комерцію», а також отримання кредиту для особистих потреб в сумі 5050 грн. Однак вважає незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, нарахування відсотків в розмірі більше ніж 50% тіла кредиту. Також заперечує проти дій кредитора щодо нарахування відсотків понад строк користування кредитом, визначеного договором. Так у договорі позики визначено строк позики 30 днів, тобто до 23.02.2023. Жодних договорів пролонгації строку користування позикою відповідач не підписував, що свідчить про незмінність строковості умов договору. Крім того, відповідача не було повідомлено про відступлення позивачу прав вимоги за договором позики. Щодо кредитного договору, укладеного з ТОВ «Лінеура Україна», зазначено, що відповідач, заповнивши форму на сайті, отримав безготівкові кошти розміром 10000 грн зі строком кредитування - 21 календарний день (вказаний строк він обрав у формі, яку пропонував сайт). Однак з даної позовної заяви відповідачу стало відомо, що товариством було нав`язано умови кредитного договору, які він не погоджував, а саме в договорі зазначається строк кредиту - 360 днів, однак відповідно до сайту максимальний строк, який можна обрати - 30 днів. Також не погоджував реальну річну ставку в розмірі 653,85% та орієнтовну загальну вартість кредиту у розмірі 81640,00 грн. Вважає, що позивачем незаконно понад строк кредитування, який погоджений з відповідачем (21 день) нараховано проценти, які по факту більше 50% тіла кредиту. Позивачем не надано доказів факт погодження відповідачем умов кредитного договору, оскільки на сторінках договору, а також паспорту споживчого кредиту, наданих позивачем, відсутній ідентифікатор підпису відповідача. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити частково. 22.03.2024 представником позивача надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що підписання кредитного договору №3381068 від 10.01.2023 відповідачем за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором означає підписання ним всього тексту даного договору та підписання ним паспорту споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною даного договору. Нарахування відсотків за договором позики №78543927 від 24.01.2023 та додатків до нього здійснювалося відповідно до його умов та припинилося на 90 календарний день, починаючи з першого дня прострочення договору, як це передбачено п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику. Укладений кредитний договір, договір позики було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі, під час укладення договорів не було порушено Закон України «Про захист прав споживачів». Позивач вважає, що надані суду докази є належними, допустимим та достатніми для підтвердження факту укладення кредитних договорів між відповідачем та первісними кредиторами та для обґрунтування розміру заборгованості відповідача, вказаної у позовній заяві. 28.03.2024 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження перерахування коштів відповідачу згідно з договорами. 02.04.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів, з тих причин, що не є первісним кредитором, а інформація, яка міститься в таких документах, становить банківську таємницю. У відповідності до умов кожного з укладених договорів, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану власноручно позичальником при укладенні договору. Відповідачем визнається укладення ним кожного з договорів з первісними кредиторами, а відповідно визнається факт укладення договорів відповідачем та факт отримання ним за договорами кредитних коштів. У судове засідання учасники справи не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних доказів та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Встановлено, що 24.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №78543927, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в сумі 5050 грн, строком на 30 днів, зі сплатою процентів (а.с. 7-9). Пунктом 2 договору передбачено, що базова процентна ставка становить 2,5% за день, знижена процентна ставка - 2,5% за день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) - 2,70% за день, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 90465,53%, орієнтована загальна вартість позики - 8837,50 грн. Згідно з п. 6 договору позики позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позивальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника. Відповідно до п. 20 договору позики, цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронним повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, 10.01.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №3381068 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в сумі 10000 грн, строком на 360 днів, зі сплатою процентів (а.с. 24-34). Пунктами 1.4.1, 1.4.2 договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 1,99% в день, знижена процентна ставка - 1,99% в день. Відповідно до п. 1.5 договору орієнтована реальна річна процентна ставка, на дату укладення договору складає 29653,85%, орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 81640,00 грн. Згідно з п. 6 договору позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позивальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника. Відповідно до п. 9.7.1 договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. 28.06.2023, 04.07.2023, 10.07.2023, 18.07.2023, 21.08.2023, 24.08.2023, 28.08.2023, 22.09.2023 та 26.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додаткові договіри про прощення (анулювання) боргу до договору №3381068 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов яких клієнт зобов`язується погасити частину боргу за договором у визначеній сумі у визначений термін, товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частини основного боргу за договором у визначеній сумі (а.с. 35-43). Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В ч. 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За приписами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. В ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно вимог ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19. Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно вимог ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За приписами ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. З наведеного вбачається, що договір позики №78543927 та кредитний договір №3381068 було укладено з [PERSON] в спосіб подання згоди відповідача на надання йому відповідної суми грошових коштів. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а, відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі. ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договорами виконали у повному обсязі, а саме надали відповідачеві можливість розпоряджатись грошовими коштами на умовах, передбачених договорами, однак відповідачем зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та позики виконані не були. 14.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) укладають договір факторингу №14/06/21, за яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), проценти за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належать Клієнту (а.с. 10-11). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №8 від 26.07.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №78543927 на загальну суму заборгованості 20200,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 5050,00 грн; сума заборгованості за відсотками 15150,00 грн (а.с. 15). Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики №78543927 від 24.01.2023 станом на 31.12.2023 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» складає 20200,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 5050,00 грн; сума заборгованості за відсотками 15150,00 грн (а.с. 16). 19.10.2023 ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) укладають договір факторингу №19102023, за яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), проценти за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належать Клієнту (а.с. 44-46). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №8 від 26.07.2023 до договору факторингу №19102023 від 19.10.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3381068 на загальну суму заборгованості 61063,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 10000,00 грн; сума заборгованості за відсотками 51063,00 грн (а.с. 48). Згідно з розрахунком заборгованості за за кредитним договором №3381068 від 10.01.2023 станом на 31.12.2023 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» складає 61063,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 10000,00 грн; сума заборгованості за відсотками 51063,00 грн (а.с. 49). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно вимог ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ч. 1 ст.1078 ЦКУкраїни предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право грошової вимоги до [PERSON] , а ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Лінеура Україна» таке право втратили. Оскільки, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договорів факторингу набуло право вимоги за договором позики №78543927 від 24.01.2023 та кредитним договором №3381068 від 10.01.2023, тому у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за цими договорами. Доказів про визнання договорів факторингу недійсними чи погашення боргу первісним кредиторам матеріали справи не містять. Разом з цим, відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів-громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України та членів їх сімей. Згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент укладення договорів) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. За змістом листа Верховного Суду від 13 липня 2018 року № 60-1543/0/-18 особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президентом України не приймалося. З довідки №2342, виданої 05.09.2023 військовою частиною [NUMBER] , вбачається, що солдат [PERSON] призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 21.03.2022 (а.с. 81). За таких обставин, беручи до уваги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який дає право військовослужбовцям отримати споживчий кредит без оплати відсотків та штрафних санкцій, у частині стягнення з відповідача відсотків за спірними договорами має бути відмовлено. В п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача за спірними договорами заборгованості за основною сумою боргу. Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову (18,5%), на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в розмірі 560,18 грн.

Outcome: partial