Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

2.02.2024 представник позивача- адвокат Приймак А.О. звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача, у якій просить : припинити стягнення аліментів з 01.07.2021 з [PERSON] у розмірі 3\~000 грн. на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.12.2019 у справі №344/13121/19; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах на користь [PERSON] , які нараховуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 11.12.2019 у справі №344/13121/19, за виконавчим провадженням №63287659 з 01.07.2021 по дату набрання законної сили рішенням у такій справі; відкликати з примусового виконання виконавчий лист, який виданий на підставі рішення суду від 11.12.2019 у справі №344/13121/19; стягнути судові витрати. Позов обґрунтовує тим, що 12.05.2011 між сторонами укладено шлюбу, у якому [INFO] народився син [PERSON] . [INFO] [PERSON] Державним департаментом США видано паспорт № [NUMBER] , а громадянства [PERSON] набув під час народження у вказаній країні. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.05.2019 у справі №344/6280/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Сина залишено на проживанні з матір`ю. Рішенням цього ж суду від 11.12.2019 у праві №344/13121/19, серед іншого ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] в твердій грошовій сумі 3\~000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 23.07.2019 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі такого рішення видано виконавчий лист 17.10.2020 і такий пред`явлено до виконання, за яким відкрито виконавче провадження. За самого народження позивач постійно брав участь у вихованні сина, забезпечував матеріально та виховував духовно. Після розлучення та тривалих судових спорів між відповідачем почали виникати суперечності щодо виховання спільної дитини. Відповідачем здійснювались перешкоди у спілкуванні з сином. Вважає, що матір`ю дитини не вживались заходи щодо лікування та профілактики захворювань сина, допускались безпідставні пропуски навчального процесу. За наслідками таких подій, син просив батька забрати його на постійне проживання із собою до США. З боку відповідача чинились перешкоди у доступі до спілкування із сином, тому позивачем на початку березня 2021 року були подані відповідні заяви до поліції та письмові пояснення. Позивач у 2021 році звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради із заявою про визначення місця проживання сина з батьком. В подальшому звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання, однак рішенням суду у такому позові відмовлено. 08.06.2021 син разом з дідусем та бабусею виїхав на відпочинок до ОАЄ. В період відпочинку зателефонував батькові та повідомив, що перебуває на відпочинку. Позивач у такий час також перебував в ОАЕ і після спільного рішення батько, разом з дитиною покинули 08.06.2021 ОАЕ та повернулись до США за місцем проживання батька. Наразі позивач та його сина [PERSON] проживають у м. Йонкерс, штат Нью [PERSON] ( США). Позивач забезпечує сину належний догляд, освіту, проживання, турботу та любов, лікування, отримання позашкільного розвитку, розваги. Матеріальний стан позивача дає змогу у достатній мірі забезпечувати сина [PERSON] усім необхідним. Син позивача відвідує шкоду Спрігдейл з 30.08.2021 по теперішній час. Є успішним учнем, який вивчає англійську мову, про що свідчать відповідні довідки. У [PERSON] наявний особистий банківський рахунок. У той же час за вказаний період часу відповідач не здійснювала надсилання коштів сину. Оскільки позивач повністю здійснює утримання дитини з моменту 08.06.2021, коли вони разом прилетіли до США за місцем проживання позивача, з 01.07.2021 відбувається безпідставне нарахування заборгованості зі сплати аліментів та застосування заходів примусового виконання. Згідно акту опитування дитини від 14.02.2024, дитина [PERSON] підтверджує своє проживання у США починаючи з червня 2021 та повне утримання батьком. Проживання дитини з батьком та перебування на повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для сплати аліментів, зміну сімейного стану платника, і має також тягнути за собою припинення та звільнення від заборгованості від сплати аліментів. 23.02.2024 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. 11.03.2024 представником відповідача подано відзив, відповідно до якого у позові просила відмовити. Зокрема, зазначено, що рішенням суду від 01.12.2021 у справі №344/5187/21 у позові [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено. Таке рішення залишено в силі постановою суду апеляційної інстанції. Рішення суду є обов`язковим для виконання батьком. Разом з таким, немає правових підстав для припинення сплати аліментів. Зміна обставин, на які посилається позивач, відбулась саме внаслідок його неправомірної поведінки, в силу невиконання рішення суду щодо визначення місця проживання з матір`ю, яке набрало законної сили. У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів, що викладені письмово. Позов просив задоволити. Представник відповідача позову не визнала, з мотивів, що викладені письмово. Представник третьої особи не з`явився. Заслухавши вступне слово представників сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно із свідоцтвом про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції 03.11.2011, серія [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] ( батьками вказані [PERSON] , громадянин США, та [PERSON] , громадянка України ( а.с. 27). Згідно з паспортом, виданим Департаментом внутрішньої безпеки, Митно-прикордонної служби США за паспортом № [NUMBER] , який дійсний до 28.02.2022, [PERSON] як громадянину США дозволено в`їзд до 08.06.2021 ( а.с. 30). Згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/6280/19 від 15.05.2019, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 12.05.2011 - розірвано. Малолітнього сина [PERSON] залишено проживати з матір`ю. Прізвище [PERSON] при реєстрації розірвання шлюбу вирішено змінити на [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 27.06.2019 ( а.с. 31-33). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/13121/19 від 11.12.2019, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 3 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, починаючи стягнення з 23 липня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили ( а.с.34-37). 17.01.2020 на підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно- Західного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції. 13.10.2020 відкрито виконавче провадження ВП №63287659 ( а.с. 38-42). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/5187/21 від 01.12.2021 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про зміну місця проживання дитини відмовлено. Вказане рішення залишене без змін постановою апеляційної інстанції від 09.02.2022 ( 43-56 ). Такими рішеннями суду першої та апеляційної інстанції встановлено, що : «З листа Консульства України в Дубаї убачається, що під час перебування малолітнього [PERSON] з сестрою, бабусею та дідусем [PERSON] на відпочинку у ОАЕ у [ADDRESS] , 24.05.2021 [PERSON] без отримання попереднього дозволу, забрав з готелю в м. Шарджа, де вони зупинилися свого сина [PERSON] , який також має паспорт громадянина США. Батько дитини згодом повідомив телефоном консула України, що син хворіє на епілепсію, перебуває з ним за власним бажанням, і що він не збирається повертати його дідусю та матері. Судом у справі №344/5187/21, встановлено, що дитина, проживаючи з мамою (відповідачкою) та перебуваючи на відпочинку в ОАЕ, не знаходилася в небезпечному для її життя в стані, здоров`я, чи існували інші вагомі обставини, які б виправдовували дії позивача на самовільну, без згоди матері, зміну місця проживання дитини. Тому дії позивача [PERSON] щодо самовільної зміни місця проживання дитини, всупереч рішенню суду, без наявності для цього вагомих підстав, носять очевидно протиправний характер». Станом на 28.05.2021 [PERSON] вживались заходи по виявленню місцезнаходження сина, подані заяви до Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ювенальної превенції ГУ НП в Івано-Франківській області, ГУ НП в Івано-Франківській області, Івано-Франківського відділу поліції ГУНП України. Також подано заяву про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей до центрального органу США ( а.с. 158-174). Як повідомлено представником відповідача, заходи щодо поверненню дитини до матері, були тимчасово припинені у зв`язку із введенням воєнного стану з 24.02.2022. Так, згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі\~Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину,є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі,\~є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як судом встановлено і сторонами не оспорюється, підтверджується матеріалами справи, дитина [PERSON] з червня 2021 року проживає разом з батьком [PERSON] у за адресою : [ADDRESS] , хоча і на підставі самовільної зміни місця проживання дитини. Знаходиться на його повному матеріальному забезпечені. [PERSON] відвідує школу Спрінгдейл з 30 серпня 2021 року по теперішній час ( довідка початкової школи Спрінгдел від 25.04.2023 ( а.с. 62) Згідно з листом для батьків за червень 2023 року керівника державних шкіл Стемфорда, учень [PERSON] завершив EL програму, оскільки він відповідає стандартам володіння англійською мовою ( а.с. 64). Згідно із розрахунком із сплати аліментів, складеного державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП № 63287659, сума заборгованості [PERSON] станом на 25.01.2024 складає 93\~008 грн. Остання сплата аліментів [PERSON] мала місце у травні 2021 ( а.с. 117-118). Поря з цим, суд не приймає до уваги акт опитування дитини [PERSON] від 14.02.2024, адвокатом Богомазовим П.С., оскільки зважаючи на вік дитини, таке здійснено без участі психолога, чи відповідного спеціластіа ( а.с. 122). У той же час, згідно даних ПрАТ «МетЛайф», квитанцій [PERSON] , згідно страхових полісів №100426612 та №100426611 від 14.03.2017, сплачує за застрахованого [PERSON] страхові внески. Строк страхування до 28.02.2023 ( а.с. 185-199). За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Отже, стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що\~ця дитина проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. СК України\~на відміну від\~ст. 191 СК України\~не містить категоричної вказівки на те, з якого часу має припинятися стягнення аліментів у разі пред`явлення до суду такого позову. В той же час саме по собі звільнення (припинення) стягнення аліментів за рішенням суду на користь іншого з батьків, не звільняє особу від її особистого обов`язку по утриманню дитини. Відтак наявні правові підстави для припинення стягнення аліментів з позивача [PERSON] на користь [PERSON] на сина [PERSON] з часу набранням рішенням суду законної сили. Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Посилання відповідача, що вона проти проживання неповнолітнього сина [PERSON] з батьком, і таке є незаконним, не можуть бути підставою для відмови в позові у зв`язку з тим, що нею в свою чергу не оспорюється, що син проживає з батьком, перебуває на його утриманні, а дію по поверненню дитини до України, нею призупинено у зв`язку з воєнним станом. Незаконність місця проживання дитини не є предметом доказування у даній справі. Фактично спір щодо місця проживання дитини не вирішено батьками у встановленому законом порядку по цей час. Позов про відібрання дитини не подавався. При цьому, з поміж іншого слід зазначити, що припинення стягнення аліментів відбувається саме на ім`я одержувача аліментів - матері дитини, а обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Вирішуючи питання про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, суд керується положеннями ч.2 ст.\~197\~СК України та враховує наступне. Згідно з ч.2 ст.\~197\~СК України за позовом платника податків аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Положеннями частини 2 статті 273\~СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати аліментів або заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність передбачених законом обставин. Як встановлено судом, заборгованість зі сплати аліментів виникла у відповідача з червня 2021, тобто з моменту, коли син сторін [PERSON] почав проживати з батьком, хоч і без згоди відповідачки, і [PERSON] , припинив сплату аліментів на утримання дитини. Обставина проживання сина сторін із батьком з червня 2021 року та перебування на його утриманні є обставиною, яка має істотне значення в контексті ч.2 ст. 197 СК України, адже призначенням аліментів є це утримання дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22). За таких обставин вимога про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на користь [PERSON] , що нарахована на підставі виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 11.12.2019 у справі №344/13121/19, на дитину [PERSON] , [INFO] , що нарахована починаючи з 01 липня 2021 року, підлягає до задоволення. Що стосується вимоги про відкликання виконавчого листа про стягнення аліментів з примусового виконання, то у такій слід відмовити. Згідно п. 5 ч. 1\~ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішеннях інших органів (посадових осіб) регулюються\~розділом VI ЦПК України. Нормами цивільно-процесуального законодавства не передбачено процедури відкликання судом виконавчого листа, який було видано на виконання рішення суду \~. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved