Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

22.11.2023 року від позивача до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла зазначена позовна заява. В прохальній частині позову позивач просить суд: - позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітної плати та інших доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини; - стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати. І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] є чоловіком доньки позивача - [PERSON] , з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2010 року. Від спільного життя вони мають малолітню доньку [PERSON] . [INFO] . Спільне життя [PERSON] та [PERSON] було припинено приблизно через рік після реєстрації шлюбу, так як відповідач вів неправильний спосіб життя, притягався до кримінальної відповідальності та неодноразово був засуджений до позбавлення волі. З моменту припинення спільного проживання відповідач не приймав участь у вихованні дитини, не цікавився її станом здоров`я, розвитком. Він ніколи не вітав дитину з днем народження, не надавав матеріальну допомогу на її утримання. Мати дитини [PERSON] з 2017 року також почала вести антисоціальний спосіб життя. Згідно вироків судів неодноразово відбувала покарання в місцях позбавлення волі. Станом на цей час вона також відбуває покарання згідно вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2021 року, яким вона засуджена до 2 років 3 місяців позбавлення волі. Фактично з 2017 року позивач займається вихованням та утриманням онуки [PERSON] . [INFO] . Розпорядженням голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 11.02.2022 року №27-р малолітній [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування в зв`язку з тим, що батьки знаходяться в місцях позбавлення волі. Розпорядженням голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 14.02.2022 року №28-р було встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] та призначено [PERSON] її опікуном; закріплено право користування житлом за малолітньою [PERSON] . [INFO] за адресою: [ADDRESS] , зобов`язано позивача представляти інтереси підопічної в усіх державних установах. Відповідач [PERSON] з 2011 року зовсім не займався вихованням та утриманням доньки, не цікавився нею. Ставлення відповідача до дитини свідчить про те, що дитина є для нього чужою, батьківських почуттів до дитини він не має. Дитина не знає свого батька. Викладені обставини свідчать про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач створила для дитини нормальні умови для проживання, розвитку та повноцінного відпочинку (а.с. 2-4). Позивач у судове засідання 29.04.2024 року не з`явилась. Подала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] брав участь у судовому засіданні 17.04.2024 року, просив дати час на підготовку. У судове засідання 29.04.2024 року не з`явився. Відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило. Відповідач достовірно повідомлений про розгляд справи у суді, про що свідчить його власноручний підпис у розписці про ознайомлення з датою та часом проведення судового засідання (а.с. 49). У зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Представник третьої особи органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явилась. Подала заяву, в якій просила розглядати справу у відсутність представника (а.с. 35). Третя особа [PERSON] повідомлена про розгляд цивільної справи належним чином, шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 28). Письмових пояснень до суду не надходило. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10 січня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 23). Ухвалою суду від 25 березня 20234 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 39). Під час судового розгляду справи судом були заслухані пояснення позивача, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи. 29.04.2024 року оголошено рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 08 вересня 2010 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис №288). Прізвище після реєстрації шлюби дружини змінено на « [PERSON] » (а.с. 6). [INFO] народилась [PERSON] , актовий запис №5, батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 05 січня 2011 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 5). Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2021 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та піддано кримінальному покаранню: - за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки 3 (три) місяці; - за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки 3 (три) місяці. На підставі ч.1 ст.71, ч.3 ст.78 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2021 року та остаточно, за сукупністю вироків, призначити покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки 6 (шість) місяців. Строк покарання обчислювати з дня затримання по ухвалі слідчого судді, тобто з 25 серпня 2021 року (а.с. 12-13). Розпорядженням голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради № 27-р від 11.02.2022 року дитині [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 10). Розпорядженням голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 14.02.2022 року №28-р було встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] та призначено [PERSON] її опікуном; закріплено право користування житлом за малолітньою [PERSON] . [INFO] за адресою: [ADDRESS] , зобов`язано [PERSON] представляти інтереси підопічної в усіх державних установах (а.с.11). Згідно із довідкою №4528 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 20 листопада 2023 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON] (зареєстрована 24.11.1994 року), [PERSON] (донька, зареєстрована 24.11.1994), [PERSON] (онука, зареєстрована 29.01.2013), [PERSON] (онука, зареєстрована 31.10.2013) (а.с. 9). За відомостями акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 08.11.2023 року встановлено, що житло розміщене на 9 поверсі 9-поверхового будинку та складається з 2 кімнат. Дитина зареєстрована за даною адресою. У квартирі чисто, охайно, достатньо меблів, побутової техніки, є готові страви та запас продуктів харчування. У дітей окрема кімната, свої ліжка, куточок для навчання, достатньо одягу та взуття за сезоном. У сім`ї доброзичливі стосунки, побудовані на взаємоповазі. Створено належні умови для виховання та розвитку дітей. [PERSON] дбає про здоров`я онуки, повністю виконує свої обов`язки (а.с. 7). Відповідно до довідки №05-09/222 від 07.11.2023, виданої Дніпровським ліцеєм №129 Дніпровської міської ради, про участь батьків учениці 7-Г класу [PERSON] у шкільному житті дитини, бабуся дитини спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дитини. Батько [PERSON] контакту зі школою, де навчається дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується (а.с. 8). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 27.02.2024 року, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 36-37). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Стаття 164 СК України обумовлює підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Верховний Суд України в зазначеній вище постанові, надаючи оцінку ухиленню батьків від виконання своїх обов`язків, відзначив також, що воно відбувається, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, спкування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не задають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють освоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного гозвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і чоральної та матеріальної забезпеченості. З огляду на викладене, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків та навмисно не виконують їх, що в відповідності до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б відповідачам виконувати свої батьківські обов`язки судом не встановлено. Положеннями ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України». Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання доньки, суд вважає за необхідне позовні вимоги у цій частині задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітної плати та інших доходів щомісячно, що є визначеним мінімумом на утримання однієї дитини. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин, оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивачі при пред`явлені позову сплатили за вимогу немайнового характеру 1073,60 грн. та були звільнені від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та на користь позивача 1073,60 грн.

Outcome: approved