Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] -адвокат Геріх О.І. через систему «Електронний суд» звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений 25 квітня 2009 року між [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] , який зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №156. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони з 25 квітня 2009 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу зазначає різницю поглядів на сімейне життя та втрату почуттів, в результаті чого в сім`ї відбуваються постійні сварки. З грудня 2022 року вони разом не проживають, не ведуть спільне господарство, шлюбні відносини припинені, сім`я розпалася остаточно. Примирення і подальше збереження шлюбу вважає неможливим і таким, що суперечить його інтересам. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, від його представника надійшла до суду заява, в якій вона просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Будь-яких клопотань від неї до суду не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25 квітня 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №156. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 25.04.2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції). Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 21.09.2009 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області). За змістом положень ч. 1 ст.\~24\~СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з положеннями частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до\~статті 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що з грудня 2022 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, почуття поваги та любові втрачені, тобто сім`я фактично розпалась. Згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачка до суду не з`явилася, відзиву на позов не надала, доводів позивача не спростувала. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, фактично живуть окремо. Суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка клопотань про зміну прізвища на дошлюбне не заявляла. На підставі викладеного і

Outcome: approved