Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов ТОВ «УМ Факторинг», за результатом розгляду якого представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» заборгованість у розмірі 15 506,00 грн., а також сплачену суму судового збору в розмірі 2 684,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що ТОВ «Авентус Україна» уклало з відповідачем договір споживчого кредиту на суму 5 400,00 гривень строком на 10 днів з відсотковою ставкою 1,615% за кожен день користування та 1,90% за кожен день прострочення. Станом на 25.05.2023 року відповідач не сплатив суму основної заборгованості та нараховані відсотки. Поряд із цим, 10.04.2023 року право вимоги за договором було передано ТОВ «УМ Факторинг» за договором факторингу. Ухвалою судді від 31.07.2023 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації юридичної адреси відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 23.10.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №496139, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідно до п. 10.6 договору. На умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.2 договору). Згідно із п. 1.3. договору сума кредиту складає: 5400,00 грн. Тип кредиту - кредит. Відповідно до п. 1.4 договору строк кредиту складає 10 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. За змістом п. 1.5. договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку, зазначеного в п. 1.4 цього договору; при цьому визначено, що відсотки мають сплачуватись щомісячно. Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною процентною ставкою у розмірі 57108,96 % річних, за зниженою процентною ставкою в розмірі 23515,73 % річних (п.1.7. договору). Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає: з стандартною ставкою 6 426,00 грн; за зниженою ставкою 6 272,1 грн (п. 1.8 Договору). Перерахування кредиту відповідно до договору №4961394 здійснювався поповненням банківської картки № [NUMBER] компанією ТОВ «ФК «Контрактовий дім» на підставі договору №087/20-П від 08.07.2020 року з ТОВ «Авентус Україна». Відповідачу було перераховано 5400 грн, № транзакції 1009026638, номер замовлення 24011335, що підтверджується листом від 18.04.2023 № 2546. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Судовим розглядом встановлено, що договір № 4961394 від 23.10.2021 укладено між сторонами в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивачем надіслано позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор [NUMBER], який позивач і використав для підтвердження підписання кредитного договору. У розділі 10 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» зазначено електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) фізичної особи - позичальника [PERSON] - [NUMBER] . З наведеного слідує, що без отримання смс-повідомлення на номер мобільного телефону, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Товариство зобов`язання за договором виконав, а відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір від 23.10.2021 року №4961394 укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Судом встановлено, що на підставі договору факторингу №10.04/23-Ф від 10.04.2023 року відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 10.04.2023 року до ТОВ «УМ Факторинг» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 4961394 від 23.10.2021. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 03.02.2022 року в нього утворилась заборгованість у розмірі 15 506,00 грн., з яких 5 400,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 872,00 грн. - заборгованість по відсотками за 10 днів користування кредитом; 9 234,00 грн. - заборгованість по відсотками за 90 днів користування кредитом. Відповідачем не спростовано наявність вказаної заборгованості, а так само не надано в розпорядження суду контррозрахунку заборгованості. За встановлених судом обставин, суд надходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн.

Outcome: approved