Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

31 січня 2023 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , треті особи без самостійних вимог Департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, Служба у справах дітей Виконкому Саксаганської районної у місті Ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 01.07.1999 вони є власниками квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають двох доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.04.2016 шлюб між ними розірвано. Шлюбні відносини між ними були припинені у червні 2015 і з того часу доньки проживають разом з їх матір`ю. На підставі рішення суду з позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньок. Донька [PERSON] зареєстрована за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] . Донька [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] взагалі не сплачує комунальні платежі на квартиру. Перешкод у користуванні житловим приміщенням позивачі неповнолітній [PERSON] не чинили. Факт її реєстрації у квартирі, порушує право позивачів на вільне розпорядження і користування квартирою, вони позбавлені можливості оформити субсидію. У зв`язку з чим просить суд визнати неповнолітню [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07 березня 2023 судом було прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання по вищевказаній справі. Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в суді позовні вимоги підтримав повністю. просить визнати такою, що втратила право користування житлом свою доньку, яка проживає разом з матерю - його колишньою дружиною . Вказав, що має бажання квартиру продати, однак відповідачка заперечує проти зняття дитини з реєстрації. Донька приходить рідко, навіть коли його немає вдома. У спірній квартирі прописано четверо людей, також зареєстрована його дитина от іншого шлюбу. Про продаж квартири він оголошень не надавав. Позивач [PERSON] в суді підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові. Вказала, що в квартирі не проживає, але часто в ній буває. Онука останні два роки приходить не часто. Вони з сином мають бажання продати вказану квартиру, для придбання квартири біля неї, але оголошень не надавали. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що її донька [PERSON] з народження зареєстрована у вказаній квартирі. Шлюб між нею та позивачем [PERSON] розірваний у 2016. Донька ходить до тієї квартири, спілкується з іншими дітьми позивача, там є її речі, вона ночує в цій квартирі. Вказує на те, що вона має своє житло, але не бачить перешкод в тому, що її донька зареєстрована за іншою адресою. ніякого наміру прожати квартиру у позивачів немає, вони лише хтять зняти доньку з реєстрації. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява, в якій просить проводити подальший розгляд судової справи без участі представника. Представник третьої особи Служби у справах дітей Виконкому Саксаганської районної у місті Ради в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява, в якій просить проводити подальший розгляд судової справи без участі представника. Окрім того з заяви вбачається, що служба у справах дітей заперечує проти вимоги про визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, направлена всупереч інтересам дитини та позбавляє її житлових прав, які вона за віком не може самостійно реалізувати (а.с.77-78). Суд, заслухав пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов до такого висновку. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 01.07.1999 позивачам [PERSON] та [PERSON] дійсно належить на праві приватної спільної власності квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про шлюб, 05.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис № 331. Після державної реєстрації шлюбу, прізвище дружини змінено на [PERSON] (а.с.15). Згідно свідоцтва про народження [INFO] народилася [PERSON] , де в графі батько зазначений [PERSON] , в графі мати - [PERSON] (а.с.17). Відповідно свідоцтва про народження [INFO] народилася [PERSON] , де в графі батько зазначений [PERSON] , в графі мати - [PERSON] (а.с.18). Відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.04.2016, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.19). Малолітня [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом ТОВ «Керуюча компанія - Наш Дім» від 20.01.2023 (а.с.16). Встановлене ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (даний принцип відповідно закріплений ст. 317 ЦК України) передбачає право власності як абсолютне праве, яке надає власнику повноваження щодо повного, всебічного і комплексного використання трьох елементів права власності як такого. Непорушність права приватної власності означає проголошену Конституцією неможливість несанкціонованого втручання будь-кого у здійсненні власником своїх повноважень, а також недопустимість дій всупереч інтересам власника, його волі тощо. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб, і не має права використовувати його для промислового виробництва. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за аналізом статей 383, 391 ЦК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. Відповідно до частин другої, третьої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Дитиною визнається особа до досягнення нею повноліття. Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Відповідно до частини другої ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Також суд зауважує, що малолітня [PERSON] , з народження була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , і з моменту реєстрації набула права користування цим житлом, користується цим житлом за згодою батьків. Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її періодичного не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише при досягненні повноліття, оскільки в силу свого віку малолітня дитина не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Позбавлення дитини права користування житлом не відповідає інтересам дитини. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19 травня 2021 року у справі №759/19579/17. Якщо таке не проживання зумовлене конфліктом чи вчиненням перешкод у вселенні, особу не можна визнати такою, що втратила право на житло. Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed