Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

04.01.2024 року адвокат Соболівський А.М. в інтересах позивача [PERSON] звернувся в суд із позовом, сформованим в системі «Електронний суд», який отримано судом 05.01.2024 року, до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] ,\~ [INFO] \~на користь\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~аліменти на\~утримання дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] , [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі однієї другої всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив і просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, підтримав поданий 06.02.2024 року його представником, адвокатом Кухтою О.В. відзив на позовну заяву і просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог з підстав наведених у ньому (відзиві). Представник відповідача, адвокат Капак В.М. в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, позов [PERSON] також не визнав і просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та його додаткових письмових поясненнях. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, врахувавши обставини, наведені у відзиві відповідача на позовну заяву і долучені до нього документи та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 ст.77\~ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2021 року між ними було розірвано (а.с.9, 11-12). За час\~спільного проживання\~у позивача\~з відповідачем\~народилося троє\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] , [INFO] , батьками яких являються останні, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.9-10). В обгрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що на даний час троє неповнолітніх дітей фактично проживають разом з матір`ю і перебувають на її утриманні та вихованні, а тому аліменти підлягають стягненню саме із батька, тобто відповідача по даній справі. Суд констатує, що відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.7 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно із ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Разом з тим, як з`ясовано в ході розгляду даної справи, згідно ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2021 року, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, було постановлено наступне: «Затвердити мирову угоду, укладену між [PERSON] та\~ [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, згідно якої: - визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . - визначити місце проживання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Сторони зазначили, щодо спору з приводу визначення місця проживання спільних дітей між ними немає, жодних претензій у зв`язку з наведеним вони між собою не мають. Сторони підтверджують, що всі викладені умови цієї Мирової Угоди будь-якого додаткового роз`яснення не потребують, відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання реальних наслідків, зазначених у тексті цієї Мирової Угоди. Роз`яснити сторонам, що відповідно до положень ст.208\~ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом. У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. Закрити провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей». Таким чином, вказаною ухвалою про затвердження мирової угоди місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визначено разом з батьком [PERSON] , тобто відповідачем по справі, на якого відповідно покладається і обов`язок щодо утримання та виховання даних дітей. Також суд звертає увагу, що дана ухвала про затвердження мирової угоди, яка 05.01.2022 року набрала законної сили, є виконавчим документом, і у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди вона (ухвала) може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. Проте, незважаючи на дану обставину, сторона позивача просить ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання усіх трьох дітей, до досягнення ними повноліття. Суд зазначає, що у відповідності до абз.1 ч.3 ст.181 ЦПК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, аліменти можуть стягуватися на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Як визначено ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, вирішуючи даний спір, суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі №158/1638/18, судом зроблено висновок про те, що «… Встановивши, що відповідачем не доведено, що основне місце проживання дітей з ним, а мировою угодою сторони визначили місце проживання з матір`ю, а також врахувавши те, що законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживають діти, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову». Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного суду від 14.09.2022 року по справі №761/8374/20-ц, де суд вказав, що «… Враховуючи правову природу аліментів, їхній цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина,

Outcome: dismissed