Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 18 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 363279786, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 8 400 грн строком на 30 днів з процентною ставкою у розмірі 1,94 % на день. Згідно довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за підписом директора товариства відповідач ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): одноразовий ідентифікатор MNV2F23C, час відправки ідентифікатора позичальнику 18.12.2021 о 19.34 год, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатора 0504695980, ідентифікатор введено позичальником/відправлено товариству 18.12.2021 о 19.37 год, перерахування грошових коштів позичальнику 18.12.2021 о 19.37 год. Всупереч вимог цивільного законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості у встановленому договором порядку та строки. Згідно розрахунку заборгованісь за тілом кредиту складає у розмірі 8 400 грн, заборгованість за відсотками складає у розмірі 14 644,60 грн та разом становить 23 044,60 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою суду від 15 вересня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 18 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 363279786, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 8 400 грн строком на 30 днів з процентною ставкою у розмірі 1,94 % на день (а.с. 79-81, 82-88). Згідно довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за підписом директора товариства відповідач ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): одноразовий ідентифікатор MNV2F23C, час відправки ідентифікатора позичальнику 18.12.2021 о 19.34 год, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатора 0504695980, ідентифікатор введено позичальником/відправлено товариству 18.12.2021 о 19.37 год, перерахування грошових коштів позичальнику 18.12.2021 о 19.37 год (а.с. 78). Згідно розрахунку заборгованісь станом на 11 серпня 2023 року за тілом кредиту складає у розмірі 8 400 грн, заборгованість за відсотками складає у розмірі 14 644,60 грн та разом становить 23 044,60 (а.с. 69). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість кредитним договором у розмірі 23 044,60 грн, з яких 8 400 грн - заборгованість по кредиту, 14 644,60 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач, у встановлений судом строк, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження своїх заперечень. Частина 1 ст. 626 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» (тут і надалі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Улектронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Частинами 3, 6 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В межах цього спору, судом встановлено, що кредитний договір укладений у формі електронного документу, із застосуванням електронного підпису, для укладення якого позичальник подав відповідну заявку на кредит на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», в якій вказав свої персональні дані, що свідчить, про те, що ідентифікація клієнта була проведена належним чином. З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Наведене дозволяє суду дійти висновку, що заповненням заявки на отримання грошових коштів у кредит від 18 грудня 2021 року (а.с. 70) позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Таким чином, договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу вказану суму коштів, що підтверджується платіжним дорученням 18 грудня 2021 року на суму 8 400 грн (а.с.39). Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором позики кредит не погашений. Будь-яких доказів на спростування наявності заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 11-17, 18, 19-20, 21, 33-34, 68). Згідно реєстру прав вимоги № 174 від 22 лютого 2022 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 363279786 від 18 грудня 2021 року (а.с. 100). 05 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 05/08200-01 (а.с. 22-27, 28, 29, 30, 31, 32, 55,99) Згідно реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 363279786 від 18 грудня 2021 року (а.с. 71-73). 04 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 04/08/23-01 (а.с. 125-128, 148). Згідно реєстру боржників від 04 серпня 2023 року до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 363279786 від 18 грудня 2021 року(а.с. 75-77). Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1080 1078 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2022 року (а.с. 41-45); копію додаткової угоди № 49 від 08 серпня 2023 року (а.с. 46-53); Протокол погодження видів правової допомоги та договірної ціни (а.с. 54); Акт прийому-передачі наданих послуг на суму 5 000 грн (а.с. 101); Рахунок № 253 від 09 серпня 2023 року (а.с. 102); платіжну інструкцію від 09 серпня 2023 року № 1140 на суму 5 000 грн (а.с. 103). Відповідач не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Outcome: approved