Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, за яким просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 42\~527 грн. 40 коп. судовий збір та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.01.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 5445493 про надання споживчого кредиту, на підставі чого [PERSON] отримав кредит у розмірі 11100 грн. строком на 10 днів, стандартна процентна ставка становить 0,38 % в день, дата повернення \~кредиту - 06.02.2022 р. 19 червня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу № 19.06/23-ф згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС Україна відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Далі позивач зазначає, що у зв`язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 42\~527,40 грн., що складається з суми заборгованості по тілу кредиту 11100 грн., 00 коп. заборгованості по процентам в розмірі 21\~090 грн. 00 коп. ., інфляційні втрати 8916,63 грн.\~, три відсотки річних 1420,77 грн. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.12.2023 року справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2024 року справу передано в провадження судді Боєва Є.С. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2024 року було відкрито провадження у справі з повідомленням ( викликом) сторін судове засідання призначено 26.02.2024 року. Судове засідання 26.02.2024 року було відкладено на 06.05.2024 року у зв`язку із неявкою відповідача. Позивач у судове засідання 06.05.2024 року не з`явився, відповідно до заяви від 06.05.2024 року просить розглядати справу за їх відсутності проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повідомлявся про розгляд справи в порядку, передбаченому\~ЦПК України, в судове засідання не з"явився, причини неявки не повідомив, відзиву не подав, тому, з урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень проти винесення судом заочного рішення, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК. В силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає доходить таких висновків. Судом встановлено, що 27.01.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір №5445493 про надання споживчого кредиту, на підставі чого [PERSON] отримав кредит у розмірі 11100 грн. 00 коп. строком на 10 днів, стандартна процентна ставка становить 0,38 % в день, дата повернення кредиту - 06.02.2022 р. (а.с. 107-117). 06.02.2022 року [PERSON] здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 421 грн. 80 коп., у зв`язку із чим, у відповідності до п.1.4 та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. \~ \~ \~ \~16.02.2022 року здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 2109 грн. 00 коп., у зв`язку із чим, у відповідності до п.1.4 та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 19 червня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу №19.06/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС Україна відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Отже, до ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу № 19.06/23-Ф перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі 32 190 грн. 00 коп. Станом на 11.12.2023 року заборгованість за Кредитним договором Відповідача склала: сума кредиту11100,00 грн., сума \~процентів за користування кредитом 21\~090,00., всього 40900 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, у позовній заяві позивачем нараховано-інфляційні втрати - 7321,1 грн., три відсотки річних 8916,63 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно правового висновку Верховного суду, викладеного в постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі 5. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач уклав із ТзОВ «Авентус України» електронний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У пункті 4.3.1 Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Відповідно до п. 3.1 Договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та або у році. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, позичальник платежі по погашенню кредиту та сплаті відсотків здійснював частково. Згідно наявного в матеріалах справи повідомлення про відступлення прав грошової вимоги відповідача на електронну пошту, зазначену ним при укладенні кредитного договору, повідомлено про відступлення права грошової вимоги первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» новому - ТОВ ФК «Фінтраст Україна». Виходячи з викладеного, встановивши укладення між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем кредитного договору, продовження строку користування кредитом через автопролонгацію відповідно до вимог пункту 4.3 на строк 10 календарних днів стандартною процентною ставкою 1,90% в день після здійснення 16.02.2022 відповідачем нарахованих процентів за користування кредитом на суму 2109 грн., але не більше 90 календарних днів, відсутності даних про подальше продовження строку кредиту відповідно до умов пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору, відсутність доказів сплати боргу, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом за період з 28.02.2022 по 17.05.2022 включно. Розмір відсотків за користування кредитом розраховуються таким чином: за період з 27.01.2022 по 05.02.2022 0,38% в день, тобто 42,18 грн на день. 06.02.2022 відповідно до картки обліку за Договором (обліку заборгованості) плата за користування кредитом не нараховувалася через внесення позичальником платежу в розмірі 421,8 грн. (а.с. 119-144), з 07.02.2022 по 17.05.2022 по підвищеній ставці в розмірі 1,9% на день. Тобто 9 днів Х 42,18 + 84 Х 210,9 грн. = 18\~095, 22 грн. Надалі кредитор не має право нараховувати відсотки, оскільки на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто, боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Однак щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% від простроченої суми та інфляційних втрат суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35). Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17.03.2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).». Тому нарахування у зв`язку з інфляцією та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідача, оскільки нараховані після 24.02.2022 року. За таких обставин, позов слід задовольнити частково. Відповідно положень ст.\~141 ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу разом із позовною заявою було подано копію Договору про надання правової допомоги, копію Звіту про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Отже, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути відповідний розмір судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді та відповідний розмір витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial