Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

У грудні 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , стягнути несплачені аліменти в розмірі 158585,35 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 36290,58 грн. Позовна заява вмотивована тим, що відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відтак, зважаючи на обставини викладені у позові, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 14.12.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 15.04.2024 справу призначеного розгляду по суті, з закриттям підготовчого судового засідання. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Відповідач відзив на позов не надав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , народилась під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який подружжям розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2020. З пояснень матері встановлено, що з моменту розірвання шлюбу батько з дитиною не проживає, всіляко ухиляється від участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. Востаннє батько бачив дитину восени 2021 року. Одразу після розірвання шлюбу [PERSON] деякий час підтримував стосунки з дитиною, проте згодом припинив зовсім. Матір дитини позбавлена можливості зареєструвати місце проживання дитини, оскільки їй невідоме місце перебування [PERSON] . Після припинення спільного проживання, батько дитини жодним чином не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2019 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина. Вказане рішення суду не виконується. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.01.2024 [PERSON] має заборгованість по аліментах, що становить 174595,91 грн. Наразі обов`язки батька щодо дитини виконує чоловік матері, з яким остання перебуває у зареєстрованому шлюбі. Згідно із характеристикою школи І-ІІІ ступенів № 280 Дарницького району м. Києва за період навчання [PERSON] в школі, мати приділяє належну увагу навчанню і вихованню дитини, батько дитини не цікавився сином. [PERSON] , разом з матір`ю проживає за адресою: [ADDRESS] . При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для неї створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. Питання щодо надання до суду висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - комісія) 22.02.2024 та 14.03.2024, на яких була присутня мати [PERSON] . Батька дитини [PERSON] належним чином було запрошено на засідання комісії (за останньою відомою адресою місця проживання), проте, він не з`явився, будь-яких заяв (заперечень) по суті позову щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав не надав. За викладених обставин, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За наданими суду доказами вбачається, що відповідачем не було створено належні умови для проживання, виховання та утримання сина. Вказані обставини не спростовуються відповідачем. Окрім того, відповідач з часу перебування справи у провадженні суду заходів щодо матеріального забезпечення дитини не вживав, спілкування з сином не підтримує, належним чином батьківські обов`язки не виконує. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Крім того, суд вважає, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, суд вважає, що його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 вказаної вище Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до вищенаведених роз`яснень та норм закону тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази в обґрунтування позову щодо позбавлення батьківських прав відповідача. Крім того, судом встановлено, що у провадженні Державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження [NUMBER] від 07.02.2020 з примусового виконання судового наказу №753/22583/19 виданого 26.11.2019 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Призначені судом аліменти відповідач сплачував нерегулярно, у зв`язку з чим станом на 01.10.2023 утворилася заборгованість в розмірі 158 585,35 гривень. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2018 по справі №572/1762/15-ц вказав, що пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прос трочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.2,ч.8 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно, має заборгованість, дитина перебуває на утриманні матері, розмір пені та заборгованості відповідачем не спростовано, відтак позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню. Разом з тим, зважаючи на те, що позивач просить стягнути з відповідача несплачені аліменти в сумі 158585,35 грн., які стягуються за рішенням суду в порядку виконавчого провадження, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки їх стягнення буде подвійним та призведе до порушення прав відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1073,80 грн. щодо позовних вимог про стягнення аліментів, на користь позивача судовий збір у сумі 1073,80 грн. щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Outcome: partial