Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Саксаганського ВДВС та просить суд зняти арешт з належного йому нежилого приміщення по [ADDRESS] , накладений постановою державного виконавця Саксаганського ДВС, посилаючись на помилковість вчинення виконавчої дії: він не являється боржником у виконавчому провадженні та не має жодного відношення до виконавчого провадження, у межах якого накладено арешт. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу приміщення згідно розпорядження міського голови № 245-р від 12.05.2000, він є власником нежитлового приміщення по [ADDRESS] та орендує земельну ділянку під вказаним приміщенням. При спробі розпорядитись належним йому приміщенням з`ясувалось наявність обмеження 13-річної давності в здійсненні цього права власника майна, накладеного постановою державного виконавця Саксаганського ВДВС від 26.10.2010. З листа-відповіді виконавчої служби встановлено, що згідно витягу з Реєстру обтяжень, боржником за виконавчим провадженням був [PERSON] , [INFO] , інша інформація відсутня. разом з тим, він не має жодного відношення до вказаного боржника і виконавчого провадження, оскільки має абсолютну іншу дату народження, ні в Єдиному реєстрі судових рішень, ні в АСВП, ні в Єдиному реєстрі боржників він не значиться, у виконавчому провадженні відсутній РНОКПП боржника, що унеможливлює його абсолютну ідентифікацію та він, позивач, ніколи жодної участі у судових процесах не брав. Зважаючи на те, що виконавче провадження завершено, питання про зняття арешту з майна не вирішено державним виконавцем самостійно, продовження арешту на його майно перешкоджає йому, як власнику приміщення, у реалізації розпорядження належним йому майном, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 20 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України. Представник відповідача Саксаганського ВДВС звернувся до суду із відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що за параметрами пошуку фізична особа встановлено: постановою державного виконавця за виконавчим провадженням № 15-571, 26 жовтня 2010 року винесено постанову про арешт майна боржника, яка ДФ ДП «Інформаційний центр» 15 червня 2011 року внесена до відповідного реєстру. Згідно вит ягу з Реєстру обтяжень боржником за виконавчим провадженням був [PERSON] , [INFO] . Станом на сьогоднішній день достовірно надати інформацію стосовно ідентифікації боржника неможливо у зв`язку з вимогами чинного законодавства, які полягають в тому, що після завершення виконавчі провадження в архіві відділу зберігаються три роки, після чого знищуються. підставами скасування арешту майна боржника можуть бути обставини, які обумовлені в ст.ст. 40,59 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції № 512/5 від 02.04.2012, проте заявник жодних документів оплати боргу згідно інформації Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, виконавчого збору, на користь держави та витрат виконавчого провадження не надав. Тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, відсутність заяви позивача про розгляд справи у заочному порядку з винесенням по справі заочного рішення, що є обов`язковою підставою для розгляду справи у такому порядку (пункт 4 частини 1 статті 280 ЦПК України), суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином порушене право власника підлягає захисту шляхом звільнення з-під арешту спірного майна. Як встановлено судом та підтверджено письмовими доказами, згідно договору купівлі-продажу приміщення, яке орендує приватний підприємець [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яке придбав приватний підприємець [PERSON] , укладеного 01 червня 2000 року та затвердженим розпорядженням міського голови м. Кривого Рогу № 245-р від 12.05.2000, сторонами якого є Фонд комунальної власності міста, як продавець, та приватний підприємець [PERSON] , як покупець, останній є власником приміщення загальної площі 18,9 кв.м., вбудованого в нежитлову будівлю за вказаною вище адресою, розташовану на земельній ділянці, власником якої є Криворізька міська рада (а.с. 13-23 копії договору, акту, свідоцтва). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 15 червня 2011 року реєстратором Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстраційним номером обтяження 11288467 було внесено запис про арешт нерухомого майна [PERSON] (РНОКПП відсутній) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В15-571 від 26.10.2010, винесену державним виконавцем Саксаганського ВДВС КМУЮ, об`єкт обтяження нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 39-40 копія інформації). За повідомленням Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.02.2024, боржником у вказаному виконавчому провадженні був [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, позивач [PERSON] має іншу дату народження, а саме [INFO] , що свідчить про помилковість виконавчої служби при накладенні арешту на майно позивача у межах виконавчого провадження, знищеного у зв`язку із закінченням терміну зберігання в архіві відділу ще у 2019 році. Установити повну ідентичність позивача з боржником, у рамках виконавчого провадження якого було накладено арешт, суд позбавлений з огляду на відсутність інших ідентифікуючих даних, як то РНОКПП, тощо. Згідно абзаців першого та другого пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 (далі Постанова № 5), у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно абзацу першого пункту другого Постанови № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктом 13 Постанови № 5 роз`яснено, що при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи накладеня арешту на майно боржника, який має збіги за прізвищем, ім`ям та по батькові з позивачем, що не спростовано відповідачем у судовому засіданні, суд приходить до висновку до наявність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи заявлену у позові вимогу, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved