Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

25 січня 2024 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб укладений між ним, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 04 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 294. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 04 серпня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 294. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення позивача до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу стало те, що через несумісність характерів, відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя між позивачем та відповідачем часто виникали сварки, що призвело до того, що з червня 2021 року сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам та інтересам їх неповнолітнього сина. Ухвалою суду від 26 січня 2024 року зобов`язано Міністерство\~соціальної політики\~України надати суду\~інформацію з\~Єдиної інформаційної\~бази даних\~про внутрішньо\~переміщених осіб відносно відповідача [PERSON] , [INFO] , як внутрішньо-переміщеної особи. Ухвалою судді від 04 квітня 2024 року після надходження інформації з Міністерства \~соціальної політики\~України було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 02 травня 2024 року. Позивач у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. До суду засобами поштового зв`язку від позивача надійшла заява, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, до суду подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 04 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] та [PERSON] 04 серпня 2015 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, про що 04 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис № 294. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час\~шлюбу в\~них народився\~син \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~батьком якого\~є позивач,\~мати відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою про розірвання шлюбу стало те, що через несумісність характерів, відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя між позивачем та відповідачем часто виникали сварки, що призвело до того, що з червня 2021 року сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам та інтересам їх неповнолітнього сина. Відповідно до\~положень статті\~51\~Конституції України,\~частини 1\~статті 24\~СК України\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, спірні питання щодо визначення місця проживання сина сторін [PERSON] , [INFO] , між сторонами відсутні. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем [PERSON] , яка змінила прізвище після реєстрації шлюбу, заяви про відновлення дошлюбного прізвища не подано, отже після розірвання шлюбу їй необхідно залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved