Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 рік 7 місяців працював на підприємстві відповідача, на різних посадах, з них 28 років 1 місяць в умовах впливу шкідливих факторів. Пунктом 17 Акту П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за №14-12 від 05.02.2021 року причинами професійного захворювання у позивача є тривалий протягом 28 років 1 місяць вплив важкої праці і несприятливого клімату. Рівень фізичного перевантаження: підйом та переміщення вантажу 50 кг. при нормі 30 кг., нахили тулуба 175-199 раз за зміну при допустимому 51-100 раз, час перебування в робочій позі з нахилом тулубу до 30 гр. більше 30 гр., 30,9/15,9 тривалість зміни при допустимому 25%/0%, важкість праці, що відноситься до 3 класу 2 ст. шкідливості. [PERSON] втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійні захворювання внаслідок роботи тривалий час у шкідливих умовах електрослюсарем чергового по ремонту обладнання, механіком, начальником дільниці шахти Артем-2 РУ ім. Кірова правонаступником якої є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Згідно з довідкою МСЕК серія МСЕ ДНА-01 № 529773, МСЕ-ДНА-02 № 014333 від 09.01.2007 року позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності по професійному захворюванню: 30% радикулопатія, 20% артрозу. Довідкою МСЕК серія МСЕ ДНА-02 №022648, від 19.12.2007 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності по професійному захворюванню: 30% радикулопатія, 20% артрозу безстроково. Згідно з рекомендацій МСЕК [PERSON] потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, наглядом у сімейного лікаря, потребує постійного стороннього догляду та санаторно-курортного лікування. Позивач внаслідок отримання професійного захворювання не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Внаслідок професійного захворювання відчуває задишку, загальну слабкість, кашель, болі за грудиною, зниження слуху, шум у вухах, стійкій біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта, порушену ходу, заніміння кінцівок. Через стан здоров`я вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, має протипоказання до важкої праці, довгої ходи, переохолодження, не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через зазначені обставини погіршилися стосунки з членами сім`ї, обмежений в перебуванні в громадських місцях. Тому, позивач просить суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 350000,00 гривень, без урахування податків та інших обов`язкових платежів та витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 гривень. Ухвалою суду від 06.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву. 21.03.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] , згідно якого просить відмовити в позові. Відзив мотивований тим, що відповідно до пункту 1 Наказу Міністерства промисловості України від 08 жовтня 1996 року №179 «Про створення Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» створено Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» на основі державної власності шляхом приєднання Новокриворізького державного гірничо-збагачувального комбінату та орендного підприємства «Криворізький коксохімічний завод» до Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь» на засадах відповідних виробництв. Пунктом 3 Наказу №179 від 08.10.1996 року визначено Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» правонаступником майнових та немайнових прав і зобов`язань реорганізованих Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь», Новокриворізького державного гірничо-збагачувального комбінату з моменту видання цього наказу, а орендованого підприємства «Криворізький коксохімічний завод» з моменту передачі Фондом державного майна України гірничо-металургійного комбінату державної частки орендного підприємства «Криворізький коксохімічний завод» на визначених умовах. Згідно наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова» передано об`єкти та виробничі потужності Державного Підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення статутного фонду. Відповідно до зазначеного наказу перехід прав і обов`язків від Державного підприємства до Криворізького Державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» не відбувся. Відповідно до Наказу Міністерства промислової політики України від 07 квітня 2004 року №166 «Про створення ВАТ «Криворіжсталь» створено акціонерне товариство «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» шляхом перетворення Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Затверджено Статут відкритого акціонерного товариства «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь». Після передачі 19.04.2001 року об`єктів та певних виробничих потужностей Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс Відповідача не відбулося правонаступництва (передачі прав і обов`язків), а Позивач перебував у трудових відносинах саме з Державним підприємством «Рудоуправління імені Кірова». Відповідно до постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 року по справі №Б38/330-10 ліквідовано юридичну особу Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова». Також, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа - Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» припинена, дата запису - 20 вересня 2011 року, номер запису 12271170019006457. З цього вбачається, що Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» існувало до 2011 року та припинено без правонаступництва. Таким чином, на момент звернення з позовом до суду Позивача, Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» на час роботи на якому Позивач отримав професійне захворювання, було ліквідовано без правонаступництва, а ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є його правонаступником. Тому, представник відповідача зазначає, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення зі сторони відповідача (адже відсутній факт правонаступництва) будь-яких неправомірних дій, що змогли б призвести до виникнення у позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування шкоди. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено понесення витрат на правничу допомогу та такі витрати є завищеними. 25.03.2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача Пат «АрселорМіттал Кривий Ріг» Яводчак О.В. про розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився. До початку судового засідання подав клопотання про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 17.06.1970 року по 31.03.2009 року (а.с. 4-6). З Акту №14-12 розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 від 18.12.2006 року встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 17.06.1970 року по 22.06.1970 року підземним ел. слюсарем на шахті «Північна» РУ ім. Кірова тресту «Дзержинськруда», з 22.06.1970 року по 10.05.1971 року підземним ел. слюсарем на шахті №2 ім. Артема цього ж підприємства. З 27.08.1973 року по 27.09.1997 року і з 20.10.1997 року по 03.05.1999 року підземним електрослюсарем, підземним ел. слюсарем черговим і по ремонту обладнання та 31.01.2023 року по 10.12.2004 р. підземним механіком дільниці ш. №2 ім. Артема ДП РУ ім. Кірова, [PERSON] виконував роботи в підземних умовах шахти де внаслідок обмеженого робочого простору не позволяючого приміняти засоби малої механізації, характеризувалися важкою фізичною працею, що перевищувала допустимі норми. Посилюючим шкідливим фактором був несприятливий мікроклімат характерний для підземних робіт (а.с. 7-9). За результатами первинного огляду МСЕК від 09.01.2007 року позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 50% з датою переогляду 01.01.2008 року та третю групу інвалідності з датою переогляду 01.01.2008 року, у зв`язку з професійним захворюванням (а.с. 9 зворот). За результатами повторного огляду МСЕК від 19.12.2007 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 50% безстроково та 3 групу інвалідності (а.с.10-11). Згідно з ст.\~4\~ЗУ «Про\~охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст.\~173\~КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46\~Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом виникнення хронічного професійного захворювання Форми П-4, затвердженого 18.12.2006 року підтверджено факт отримання професійного захворювання позивачем саме при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. Виходячи з норм ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача зазначені у відзиві, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником «Шахта №1 ім. Артема Рудоуправління імені Кірова» на якому працював позивач, оскільки вже неодноразово Верховним Судом (справа 210/1982/20, 210/5663/20) встановлено факт правонаступництва ПАТ «АМКР» шахти ім. Кірова та шахти ім. Артема ДП «Рудоуправління ім. Кірова». Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Відповідно до ч. 2, 3 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому, при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 150000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу по справі за позовом [PERSON] за Договором про надання правничої допомоги та на представлення інтересів від 28.02.2024 р. вартість послуг склала 15000 гривень, із яких: консультація щодо складання та подачі позовної заяви, судової практики та перспектив (2 год.) 2000,00 грн.; попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регламентує спірні правовідносини (3 год.) 3000,00 грн.; підготовка правової позиції, збір доказів, перевірка та підготовка документів (3 год.) 3000,00 грн.; складання позовної заяви з урахуванням останніх позицій Верховного Суду (5 год.) 5000,00 грн.; судове представництво (2 год.) 2000,00 грн. (а.с. 13). Сума в розмірі 15000,00 грн. за надання правничої допомоги була сплачена позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №б/н від 05.03.2024 року (а.с. 13). Згідно з п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених належними доказами понесених витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. В задоволенні клопотання представника відповідача стосовно відмови вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд відмовляє, оскільки сума понесених позивачем витрат відповідає об`єму виконаної адвокатом роботи. Крім того, згідно з ст.141\~ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1500,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial