Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 19.07.2018 року вона надала відповідачу у борг гроші, в сумі 2700 доларів США, що еквівалентно 98118 грн., які останній зобов`язався повернути до 01.08.2015, про що [PERSON] надав розписку. Позивач починаючи з серпня 2015 в усній формі вимагав повернення суми позики, однак відповідач до цього часу із ним не розрахувався, в зв`язку з чим він вимушений був звернутись до суду із вказаним позовом про стягнення з відповідача суми боргу. На підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу направлялись копія позовної заяви і додатків, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України. Відзиву на позов не подав. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст.1046,1047,1051 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 20.07.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 2700 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01.08.2015, що підтверджується оригіналом розписки. Наведене свідчить про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наданий позивачем до суду оригінал розписки підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Доказів того, що позивач неправомірно заволодів цією розпискою, суду не надано. Отже, наявність у позивача оригіналу боргової розписки свідчить, що зобов`язання відповідача за вищевказаним договором позики від 20.07.2014 - не виконано. Заяв, в порядку ч.3 ст. 267 ЦК України, суду не надано. За такого, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики від 20.07.2014, в розмірі 2700 доларів США, що еквівалентно 98118 грн., слід задовольнити. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, в сумі 909 грн., а оскільки при зверненні з позовом до суду позивачем не в повному обсязі було сплачено судовий збір, то іншу його частину в сумі 164,60 грн., слід стягнути з відповідача на користь держави. Питання стосовно стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, судом не вирішується, оскільки доказів понесення позивачем таких витрат суду не надано та відсутні заяви, в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України і клопотання, передбачені п.5 ч.7 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: approved