Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

Позиція позивача Представник позивача-адвокат Пинзар О.В. звернулася до суду в інтересах [PERSON] , з урахуванням зміни предмета позову, із позовом до Літинської селищної ради про визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] , права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522486200:04:002:0081, площею 0,25га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та права на завершення приватизації та державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0522486200:04:002:0082, площею 0,1459га, для ведення особистого селянського господарства. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалась на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з: земельної ділянки з кадастровим номером 0522486200:02:000:0392; житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] ; земельної ділянки з кадастровим номером 0522486200:04:002:0081; земельної ділянки за кадастровим номером 0522486200:04:002:0082. Право власності на житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером 0522486200:02:000:0392 позивач оформив в нотаріальному порядку та за рішенням суду. В січні 2023 року державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки з кадастровими номерами 0522486200:04:002:0081 та 0522486200:04:002:0082 через відсутність правовстановлюючих документів на них. Пояснює, що 29.09.2004 рішенням №154 Селищенської сільської ради [PERSON] надано у власність земельні ділянки: площею 0,25га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,15га для ведення особистого селянського господарства. Запис в Державному земельному кадастрі підтверджує, що спірні землі були передані [PERSON] у власність. Однак, оскільки в норатіальному порядку оформити право власності на спадкове майно позивач не може, останній змушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Рух справи в суді Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області 22.02.2024 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 20.03.2024., яке відкладено на 28.03.2024 за клопотанням представника позивача. Ухвалою від 28.03.2024 прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову, підготовче судове засідання відкладено на 26.04.2024 Розгляд справи Представник позивача-адвокат Пинзар О.В. через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без участі сторони позивача, позовні вимоги, з урахуванням зміненого предмету позову, підтримує та просить його задовольнити, судові витрати просить залишити за позивачем. Від відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області надійшов лист, в якому просять справу розглядати без участі представника. Літинська селищна рада позовні вимоги, з урахуванням зміни предмету позову, визнає. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Згідно із ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами. Встановлені судом обставини [PERSON] народився [INFO] в м. Вінниці, його матір`ю зазначено [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 07.12.2022 (а.с.8). Рішенням №154 Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області від 29.09.2004 [PERSON] надано у власність земельні ділянки: площею 0,25га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,15га - для ведення особистого селянського господарства, в [ADDRESS] , що підтверджується архівним витягом з рішення №01.3-16/302 від 01.07.2022 (а.с.19). На замовлення [PERSON] ПП «Землевпорядник» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянці [PERSON] , що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельні ділянки, а саме: кадастровим номером 0522486200:04:002:0081 площею 0,25га; кадастровим номером 0522486200:04:002:0082 площею 0,1459га. У розділі «Відомості про право власності/право постійного користування внесені до Поземельної книги, крім відомостей про речові права, що виникли після 1 січня 2013 року» витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вказано таке: вид права - право власності; прізвище, ім`я, по батькові [PERSON] ; громадянство Україна; реквізити документа, що посвідчує особу - [NUMBER] ; податковий номер [NUMBER] ; документ, який є підставою для виникнення права - рішення органу місцевого самоврядування 29.09.2004 11 сесія 4 скликання (а.с.20-39). [PERSON] померла [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 23.10.2007 (а.с.9). [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , успадкувавши житловий будинок по [ADDRESS] , квартиру та земельну ділянку, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копією спадкової справи №484/07 до майна померлої, яка надана суду державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори В.Березовською (а.с.15-18, 57-84). Постановою державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори В.Березовською винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельні ділянки за кадастровими номерами 0522486200:04:002:0081, 0522486200:04:002:0082 через відсутність правовстановлюючих документів на них (а.с.40). Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути в тому числі визнання права. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із частиною 1 статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні. Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №6-253цс16. При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц. Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення частина перша статті 1225 ЦК України). З правового аналізу зазначених вище положень ЗК України та статей 1218, 1225 ЦК України слідує, що в разі, якщо земельна ділянка належала спадкодавцю на праві власності, то спадкоємець в порядку спадкування набуває право власності на це майно. Державний акт на земельну ділянку з кадастровим номером 0522486200:04:002:0081, площею 0,25га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, спадкодавцем за життя не виготовлений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку. Крім того, згідно п.7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. В силу ст.80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є зокрема, громадяни. Згідно ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ч.3 ст.116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі №623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Таким чином, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522486200:04:002:0082, площею 0,1459га, для ведення особистого селянського господарства, спадкодавцем за життя не була проведена, а лише розпочата процедура приватизації, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку. Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, суд вважає, що позивачем беззаперечно доведено, що він є спадкоємцем [PERSON] та має право на всі права та обов`язки, які увійшли до складу спадщини. В зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки в нотаріальному порядку, а тому, з метою захисту майнових прав позивача, позов необхідно задовольнити та визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522486200:04:002:0081 та право на завершення приватизації на земельну ділянку з кадастровим номером 0522486200:04:002:0082. Щодо судових витрат Розподіл судових витрат у справі, слід здійснити у порядку, визначеному ст.141 ЦПК України та, з урахуванням відповідної позиції позивача, слід залишити за останнім.

Outcome: approved