Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Аргументи учасників спору. Позиція позивача. Вони з відповідачем є батьками: [PERSON] та [PERSON] , які не досягли повноліття, а тому потребують утримання. І оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється від цього, на її користь слід стягнути аліменти у заявленому позивачем розмірі. Відповідач відзиву на позов та будь-які докази суду не надав. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; позивач та її представник не заперечували проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що суд постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. Встановлені судом обставини та правовідносини. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого згідно з даними свідоцтва про його народження є: [PERSON] і [PERSON] (а.с.9). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої згідно з даними свідоцтва про її народження є: [PERSON] і [PERSON] (а.с.10). Але батьки дітей у добровільному порядку не змогли домовититсь про розмір аліментів на їх утримання, діти проживають з матір`ю, а батько працює у Польщі (а.с.1-2). Отже, між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними, як між батьками малолітніх дітей, виник спір щодо права позивачки стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей за рішенням суду. Оцінка суду щодо права позивачки. Положення частини 2 статті 51 Конституції України передбачають, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. А статті 180 та 181 Сімейного кодексу України встановлюють обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками. Отже невиконання відповідачем, як батьком дітей свого обов`язку з їх утримання до досягнення ними повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право позивача, як матері дитини, на рівність обов`язків між жінкою та чоловіком щодо утримання дітей. І тому, її порушене право підлягає судовому захисту. Відповідно до ч.3 ст.181, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред`явлення позову. А згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а сам їх розмір повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину. Разом з цим інші обставини, що мають істотне значення для вирішення питання про розмір аліментів (передбачені ч.1 ст.182 СК України) суд урахувати не зміг, за відсутністю доказів їх наявності. Висновок суду по суті позовних вимог. Отже, оскільки позивач просить захистити її порушене право способом, який передбачений законом, її позов підлягає задоволенню у повному обсязі. А в силу положень п.1ч.1 ст.430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Разом з цим, оскільки позов підлягає задоволенню на користь позивача, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави слід стягнути судовий збір: 1211 гривні 20 копійок. Таким чином,

Outcome: approved