Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

У лютому 2024 року Акціонерне товариство\~«Перший український\~міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитні договори, а саме: 01.06.2018 року кредитний договір №2001047947501, згідно якого видано кредитну картку з лімітом в 20000 грн. який пізніше було підвищено до 47901,41 грн.; 01.02.2020 року кредитний договір №1001538610301, згідно якого видано кредит у сумі 41029,50 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку з чим заборгованість останнього станом на 31.12.2023 року склала: по кредитному договору №2001047947501 від 01.06.2018 року 74579,90 грн., з яких: 47901,41 грн. заборгованість за кредитом; 26678,49 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; по кредитному договору №1001538610301 від 01.02.2020 року 16876,51 грн., з яких: 11967,7 грн. заборгованість за кредитом; 1,69 грн. заборгованість процентами; 4907,12 грн. заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 31.12.2023 року склала 91456,41 грн. Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була, тому звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, а також сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 28.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.104-105). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду клопотання про проведення судового засідання без участі представника банку на підставі наявних у справі доказів та матеріалів, позовні вимоги повністю підтримує (а.с.116). Відповідач в судові засідання, призначені на 04.04.2024 року, 29.04.2024 року повторно не з`явився. Заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, не подав. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками, та судові повістки про виклик до суду. Поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.114-115, 127). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст.55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст.6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст.6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості достеменно встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Отже з огляду на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, за відсутності заперечень представника позивача суд вважає можливим вирішити справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.06.2018 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №2001047947501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої відповідач просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривнях, надати кредитну картку та встановити кредитний ліміт в сумі 20000 грн. (а.с.13). Крім того, у заяві №2001047947501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що розрахунковий день - 20 число місяця; платіжна дата 20 число місяця; реальна річна процентна ставка складає 59,50%; строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюється відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. З копії паспорту споживчого кредиту, який підписано відповідачем 01.06.2018 року, вбачається, що в ньому зазначено основні умови кредитування (сума/ліміт кредиту 20000 грн., строк кредитування 12 місяців, зі спливом якого продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін, мета отримання кредиту загальні споживчі цілі, спосіб та строк надання кредиту шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на карткову рахунку з дня прийняття рішення банком), інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (розмір процентної ставки 49% річних, тип процентної ставки фіксована, реальна річна процентна ставка 59,50% річних) (а.с.13 зворотній бік). Як вбачається з довідки АТ «ПУМБ»\~про збільшення\~кредитного ліміту,\~за договором\~№2001047947501 01.06.2018 року встановлено кредитний ліміт в сумі 20000 грн., який в подальшому збільшувався, востаннє 15.10.2020 року до 46100 грн. (а.с.55). Крім того, судом встановлено, що 01.02.2020 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №1001538610301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої отримала кредит в сумі 41029,50 грн. на споживчі цілі зі сплатою 0,01 процентів річних та комісії за обслуговування кредиту - 2,99 %, на строк 24 місяці (а.с.10). Перед підписанням заяви відповідач ознайомилася з умовами Паспорта споживчого кредиту, який містить аналогічні умови (а.с.10 зворотній бік). Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, що підтверджується платіжною інструкцією №TR.40687430.49634.8810 від 03.02.2020 року (а.с.54). Згідно банківських виписок по рахунках за укладеними договорами суд встановив, що відповідач користувався наданими позивачем кредитними коштами (а.с.61-94). Відповідно до розрахунків позивача вбачається, що у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем, станом на 01.01.2024 року заборгованість відповідача за кредитними договорами становить у загальному розмірі 91456,41 грн., саме: - за кредитним договором №2001047947501 від 01.06.2018 року в сумі 74579,90 грн., з яких: 47901,41 грн. заборгованість за кредитом; 26678,49 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією (а.с.58-60); - за кредитним договором №1001538610301 від 01.02.2020 року в сумі 16876,51 грн., з яких: 11967,7 грн. заборгованість за кредитом; 1,69 грн. заборгованість процентами; 4907,12 грн. заборгованість за комісією (а.с.56-57). У зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань, позивачем 02.01.2024 року за вих. №КНО-44.2.2/3 направлено на адресу відповідача письмову вимогу щодо необхідності погашення заборгованості в розмірі 91456,41 грн., а саме: по кредитному договору №2001047947501 74579,90 грн.; по кредитному договору №1001538610301 16876,51 грн. (а.с.49-53). Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статі 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, обов`язок відповідача повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами існував у межах строку кредитування. У подальшому відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору №1001538610301 від 01.02.2020 року строк дії договору становить 24 місяці, тобто до 01.02.2022 року. Згідно з\~наданого позивачем\~розрахунку заборгованостіза кредитним договором №1001538610301 від 01.02.2020 року, станом на 01.02.2022 року заборгованість за кредитом складає 6838,60 грн., заборгованість за процентами складає 0,32 грн. Оскільки після\~закінчення строку\~кредитування у\~позикодавця відсутні\~правові підстави\~нараховуватизаборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом, тобто з 02.02.2022 року, тому в цій частині вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо стягнення комісії по кредитному договору №1001538610301 від 01.02.2020 року суд зазначає наступне. Відповідно до абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) та постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) зазначивши, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору №1001538610301 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, позовна вимога про стягнення 4907,12 грн. заборгованості по комісії за кредитним договором №1001538610301 від 01.02.2020 року не підлягає задоволенню. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного кредитного договору, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом, а у позивача права вимагати від відповідача сплати такої заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 81418,82 коп., а саме: за кредитним договором №1001538610301 від 01.02.2020 року у розмірі 6838,92 грн., з яких 6838,60 грн. заборгованість за кредитом, 0,32 грн. заборгованість за процентами; за кредитним договором № 2001047947501 від 01.06.2018 року у розмірі 74579,90 грн., з яких 47901,41 грн. заборгованість за кредитом; 26678,49 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2155,94 грн.

Outcome: partial