Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що житловий будинок [ADDRESS] є колишнім колгоспним двором, членами якого були: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина в тому числі на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , а саме, 1/3 частина вказаного будинку їй, як члену колгоспного двору та 1/3 частина, яку вона успадкувала після смерті її чоловіка та його батька [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким належний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , і все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона згідно з законом буде матиме право заповіла [PERSON] . Позивач спадщину прийняв, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на вищевказаний житловий будинок нотаріусом йому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, на спадкове майно. Відтак позивач просить визнати за ним право власності на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.03.2024 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вказала, що позов визнає та не заперечує з приводу його задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та оцінивши докази по справі та витребувану судом копію спадкової справи № 74/2021 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00043734406 від 23.02.2024, [PERSON] та [PERSON] 21.06.1951 зареєстрували шлюб, у зв`язку із чим остання змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 15.02.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області України та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 31.07.1963. 16.09.1972 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 10.01.1978 [INFO] . Згідно з довідкою №120 від 06.02.2024 виданою Настасівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 - двір колгоспний, членами двору були: голова двору - [PERSON] , 1925 року народження, дружина - [PERSON] , 1926 року народження, син - [PERSON] , 1963 року народження. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в розмірі 0,09га, не приватизована. Відповідно до Інформаційної довідки №1397 про технічний стан нерухомого майна від 09.11.2021 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро, будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з Інформаційної довідки №1398 від 09.11.2021 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] в бюро не проведена. [PERSON] помер [INFO] в с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 11.02.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області. Згідно довідки № 147 від 22.02.2024 виданої Настасівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , помер [INFO] , та постійно проживав і на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним, за даною адресою на день його смерті була зареєстрована і проживала дружина - [PERSON] , яка після смерті вступила в управління та володіння спадковим майном померлого чоловіка - [PERSON] . 05.09.2013 секретарем виконавчого комітету Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] , посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №16 заповіт, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] і все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона згідно з законом буду матиме право заповідає [PERSON] , 1963 року народження. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 08.10.2021 Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] померла [INFO] в с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області. Як слідує з довідки № 167 виданої 28.02.2024 Настасівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , яка померла [INFO] постійно проживала і на день смерті була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті були зареєстровані і проживали, зареєстровані і проживають в даний час: син - [PERSON] , 1963 року народження, невістка - [PERSON] , 1972 року народження, внук - [PERSON] 1995 року народження. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в розмірі 0,09 га, не приватизована. Заборона (арешт) відсутня. 19.10.2021 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. із заявою, яка зареєстрована за № 202, у якій зазначила, що приймає спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . На день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, площею 2,16 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, на яке в її користь складений заповіт, посвідчений Настасівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 09.03.2016 за реєстровим № 06. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. із заявою про прийняття спадщини, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , яка зареєстрована за № 214 від 26.10.2021. У заяві також зазначив, що спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку згідно ст. 1241 ЦК України є непрацездатна за віком дочка померлої - [PERSON] , 1951 року народження. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №66884331 від 19.10.2021, у реєстрі є дані про наявність чинних заповітів [PERSON] посвідчених Настасівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 05.09.2013 за реєстровим № 16 та 09.03.2016 за реєстровим № 06. 14.02.2024 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. із заявою № 41 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за [ADDRESS] , на який в його користь складено заповіт посвідчений Настасівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 05.09.2013 за реєстровим № 16. Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. №34/02-31 від 14.02.2024, [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлений 04.11.2021 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м. побудований у 1978 році. Як роз`яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК У PCP 1963 в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Враховуючи вищенаведене житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав кожному з членів колгоспного двору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках по 1/3 частці. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.07.1990. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відкрилась спадщина на належну померлому 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи дату смерті [PERSON] (05.03.1993) правовідносини щодо спадкування після його смерті регулюються нормами ЦК УРСР 1963. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 527 ЦК УРСР 1963, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. За нормами ст. 529 ЦК УРСР 1963, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 560, 561 ЦК УРСР 1963, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, як така, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном померлого чоловіка - [PERSON] , що підтверджується довідкою № 147 від 22.02.2024 виданою Настасівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Відтак, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина в тому числі і на належні останній 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , з яких 1/3 частини житлового будинку належала їй як члену колгоспного двору та 1/3 частини житлового будинку успадкована після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу вимог ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України). З матеріалів справи слідує, що [PERSON] склала заповіт, яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] і все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона згідно з законом буде матиме право заповіла [PERSON] . За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З матеріалів спадкової справи слідує, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , шляхом подання заяви до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом № 214 від 26.10.2021. Іншим спадкоємцем який прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття до нотаріуса після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] . За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18. Так само у листі Вищого господарського суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що до 2004 року нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. У п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30.12.2004) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Згідно з п. 84 постанови документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.09.1992. Також відповідно до п. 42 вказаного вище Порядку документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Системний аналіз зазначених вище положень свідчить про те, що до 05.08.1992 законодавець не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами з державною реєстрацією такого права. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності, а правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна і містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. 04.11.2021 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , згідно якого останній побудований у 1978 році, а відтак у відповідності до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна цей будинок не є самочинним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , однак позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, зокрема на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що спадкові права позивача [PERSON] , як спадкоємця майна померлого члена колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на 2/3 частини житлового будинку, загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з відповідною частиною господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Настасів. При цьому суд звертає увагу, що під час виготовлення вступної та резолютивної частини судового рішення судом допущено описку у вступній та резолютивній частині рішення, зокрема не правильно зазначено прізвище відповідача [PERSON] , а саме помилково зазначено «Поворозник», замість правильного «Поврозник». З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 269 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність внесення змін до вступної та резолютивної частини рішення, зазначивши правильно прізвище відповідача « [PERSON] ».

Outcome: approved