Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 38325 гривень, з яких: 10500 гривень - це борг по кредиту, 27825 - це борг по процентах за користування кредитом, а також судовий збір у розмірі 2684 гривні та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7100 гривень. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 15.01.2024 року провадження у справі було відкрито, справу було вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження, із проведенням судового засідання та викликом учасників справи на 15.02.2024 року. 08.02.2024р. відповідач подала відзив на позов і для реалізації права позивача на подачу суду відповіді на відзив суд відклав судове засідання на 25.03.2024р., але і в цей день суд відклав судове засідання на 07.05.2024р., на підставі клопотання відповідачки для подачі суду заперечень щодо витрат позивача на адвоката. 02.04.2024р. відповідач подала свої заперечення. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили, але просили розглядати справу без їх участі. Стислі позиції учасників справи. Аргументи позивача. Між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, зобов`язання за яким позивачем були виконані шляхом видачі позики у розмірі 10500 гривень. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню позики та сплаті процентів за користування нею у строки встановлені договором, не виконала. Тому у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо повернення позики та сплати процентів за користування нею, у заявленому в позові розмірі, за весь час користування позикою. Аргументи відповідача. Визнала, що між нею та позивачем був укладений договір позики, що вона отримала позику у розмірі 10500 гривень, і згодна із тим, що згідно з умовами договору повинна сплатити 7875 гривень процентів за користування нею. Але виключно ті проценти, що є платою за користування позикою протягом, встановленого договором строку користування нею, тобто за 30 днів. Проценти за користування позикою понад цей строк, які передбачені договором, стягуватись із неї не можуть. Тому, позов підлягає задоволенню тільки частково. Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] ([INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] )\~та ТОВ«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~(код\~ЄДРПОУ:\~39861924;\~адреса місцезнаходження:\~01010,\~м.\~Київ,\~пл.Арсенальна,\~буд.\~1б)\~19.04.2023\~року уклали договір позики №78883523 за яким, вказане ТОВ взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] 19.04.2023р. грошові кошти (позику) у розмірі 10500 гривень, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути позику 19.05.2023р. та сплатити проценти за користування нею, за кожен день користування позикою (за зниженою процентною ставкою: 0,75%; за базовою процентною ставкою: 2,5%; за процентною ставкою у випадку понадстрокового користування позикою: 2,7%) (а.с.7-8,9,10-11,22,28). 19.04.2023р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало [PERSON] грошові кошти (позику) у розмірі 10500 грн. на її поточний рахунок, відкритий у АТ "ТасКомБанк" (а.с.23), але у передбачений договором строк, відповідачка у повному обсязі не повернула отриману нею позику у розмірі 10500 гривень та не сплатила процентів за користування нею (а.с.24-27), які за підрахунками ТОВ складають: 7875 гривень - це проценти за користування позикою у період з 19.04.2023 по 19.05.2023р., а 19950 гривень - це проценти, нараховані за користування позикою починаючи з 20.05.2023р. по 27.08.2023р., тобто проценти за користування позикою понад строк, передбачений договором позики (а.с.24-27). Факт укладення договору, його зміст, отримання позики у розмірі 10500 гривень та необхідність її повернення, як і необхідність сплати процентів у розмірі 7875 гривень за користування позикою у період з 19.04.2023 по 19.05.2023р., [PERSON] не оспорюється і визнається (а.с.54-55). Однак ТОВ підтримує свій позов повністю, а отже наполягає на стягненні з [PERSON] не тільки позики у розмірі 10500 гривень, процентів у розмірі 7875 гривень за користування позикою у період з 19.04.2023 по 19.05.2023р., а й процентів за користування позикою з 20.05.2023р. по 27.08.2023р. у розмірі ще 19950 гривень (а.с.1-2,16). Оцінка суду правовідносин сторін. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері позики, в яких позивач виступає позикодавцем, а відповідач позичальником та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, отримати видану позику та проценти за користування нею, за весь час користування позикою. Оцінка суду щодо права. Положення пункту 1 та 22 частини 1\~статті 92 Конституції України\~гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення ч.1\~ст. 509 Цивільного кодексу України\~(надалі за текстом\~ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті\~509, пункту першого частини другої статті\~11\~та частини першої статті\~629 ЦК України\~зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Отже, оскільки факт укладення договору позики, його зміст, отримання позики у розмірі 10500 гривень та необхідність її повернення, як і необхідність сплати процентів у розмірі 7875 гривень за користування позикою у період з 19.04.2023 по 19.05.2023р. [PERSON] не оспорюється і визнається, у цій частині вимог позов підлягає задоволенню повністю, з метою захисту порушеного відповідачем права позивача на повернення наданої позики та сплату процентів за користування нею у період дозволеного строку користування позикою. Але спірним між сторонами залишається питання про право позивача стягнути з відповідача також і проценти за користування позикою з 20.05.2023р. по 27.08.2023р., тобто проценти за користування позикою після настання строку її повернення, у розмірі ще 19950 гривень. Тому тут, суд відзначає наступне. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). При цьому застосовуючи вказані норми права, суд враховує і правові висновки Верховного Суду, надані ним у постанові Великої палати від 25.05.2021 року (справа №149/1499/18). Зокрема: \~ \~ \~ \~- ... правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом (п.35); - ... термін "користування чужими грошовими коштами" (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 (пункти 34, 35, 38) і від 23 травня 2018 року у справі N 910/1238/17 (пункти 6.20-6.24)) - п.36; - припис абз. 2 ч.1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує ч.2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91)) (п.37). А ч.2 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у період з 20.05.2023р. по 27.08.2023р., оскільки відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання щодо повернення позики 19.05.2023р., позивач мав право нарахувати та вимагати сплати йому за користування позикою у цей період три проценти річних від простроченої суми позики, якщо інший розмір процентів не був встановлений договором. Проте, п.2.3. договору позики сторони дійсно передбачили інший розмір процентів, який відповідачка повинна була сплачувати за користування позикою, у зв`язку із прострочкою виконання свого грошового обов`язку щодо повернення позики, зокрема 2,7% в день за понадстрокове користування позикою, яка проте не застосовується у період дії карантину (а.с.7-8). А карантин, як загальновідомо, тривав в Україні з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року. Тобто, у період з 20.05.2023р. по 30.06.2023р., позивач мав право нарахувати і вимагати від відповідачки сплати процентів за користування позикою виходячи тільки з 3% річних (оскільки діяв карантин у передбачена договором процентна ставка не могла застосовуватись), а от з 01.07.2023р. по 27.08.2023р., виходячи з 2,7% в день від простроченої суми позики (10500 гривень), тобто за процентною ставкою, передбаченою договором. Однак, з 17.03.2022 року почав діяти Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" №2120-ІХ від 15.03.2022р., яким прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено п.18 за яким: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, в силу положень вказаного закону, нараховані позивачем проценти за користування відповідачкою позикою у період з 20.05.2023р. по 27.08.2023р., ні на підставі статті 625 ЦК України, ні на підставі договору позики, стягненню не підлягають, оскільки вони підлягали списанню. Тобто право на стягнення таких процентів судовому захисту не підлягає. Тому, у задоволенні позову про стягнення з відповідачки процентів у більшому розмірі, ніж 7875 гривень - слід відмовити повністю. І таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Оцінка суду щодо судових витрат. Судовий збір. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тож оскільки суд задовольнив позовні вимоги частково, зокрема на загальну суму 18375 гривень (з 38325 гривень заявлених), а судовий збір був сплачений позивачем у розмірі 2684грн. (а.с.6), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, зокрема у розмірі 1286 гривень 85 копійок. А у стягненні судового збору у більшому розмірі слід відмовити. Витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. А згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тож враховуючи це і оскільки суд задовольнив позов частково, з відповідача дійсно можуть бути стягнені понесені витрати на професійну правничу допомогу. В силу положень частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). А згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Разом з цим, суд враховує і ч.4 та ч.5 ст.137 ЦПК України за якими, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4). У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5). А відповідач подав заяву про зменшення таких витрат, тому суд враховує її. З огляду на положення частини 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Представник долучив до матеріалів справи на підтвердження розміру витрат: договір про надання правничої допомоги (а.с.29-32); Акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (а.с.33), Акт приймання-передачі допомоги (а.с.34) та платіжну інструкцію про сплату 7100 гривень за надану допомогу. З вказаних документів вбачається, що адвокат надав, а позивач отримав такий вид правничої допомоги, як складення проекту позовної заяви та представництво в суді першої інстанції. Однак зважаючи на те, що відповідач оспорив заявлену суму (розміру) правничої допомоги, суд застосовує положення частини 4 статті 137 ЦПК України, за якими: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. І з огляду на це, суд погоджується із аргументами відповідача у тій частині, що по-перше, представництва позивача у суді першої інстанції не мало місце, жодне засідання у суді за участю адвоката не проводилось, а 7100 гривень за складання проекту позовної заяви, вочевидь, не є співмірним із складністю справи та категорією спору. Суд цілком переконаний у тому, що для цілей розподілу судових витрат, за такий вид правничої допомоги, цілком співмірними судовими витратами буде сума у розмірі 3000 гривень. Але оскільки, як вже вказувалось, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути тільки 1438 гривень 50 копійок, а у стягненні витрат в більшому розмірі, слід відмовити. Отже,

Outcome: partial