Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з до 1/6 частини доходу відповідача, щомісячно, до її повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, позивач [PERSON] з відповідачкою [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано судом. Від шлюбу у них народилась дитина, донька - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати зі своєю матір`ю. На підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 15.01.2016 року видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач добросовісно та у встановлені строки здійснював виконання своїх аліментних зобов`язань. У зв"язку із зміною сімейного стану та погіршенням матеріального стану, позивач потребує зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] . Так, позивач вдруге одружився. У новому шлюбі у нього народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також на утриманні перебуває син дружини від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Позивач є інвалідом третьої групи з дитинства. На даний час позивач не має можливості працевлаштуватись на роботу у зв"язку з хворобами та інвалідністю, має дохід лише у вигляді пенсії по інвалідності. На даний час такий розмір аліментів є завеликим для позивача, оскільки змінився його сімейний та матеріальний стан, стан здоров"я та кількість осіб, яких позивач має утримувати. Ухвалою суду від 28 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті. Відповідачка [PERSON] правом на подачу відзиву не скористалась. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутність позивача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що позивач сплачує щомісячно аліменти на утримання доньки близько 1000,00 грн. Цих грошей та грошей, які отримує відповідачка, не вистачає на належне забезпечення доньки всім необхідним. Відповідачка наразі не працює та отримує лише допомогу малозабезпеченим сім"ям. Всі отримані кошти вона витрачає на доньку. Відповідачці відомо, що позивач працює неофіційно та приховує доходи від такої діяльності. Аліменти він сплачує лише з пенсії по інвалідності. Сам лише факт народження дітей у позивача в новому шлюбі не може бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на дочку від першого шлюбу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано судом. Від шлюбу у них народилась дитина, донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 13 - копія свідоцтва про народження). На підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 15.01.2016 року у справі № 365/994/15-ц, з позивача призначено стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % (після змін - 50 %) мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення Згурівського районного суду Київської області видано виконавчий лист про примусове стягнення аліментів (а.с. 7 - копія рішення суду). Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у якому народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Родина [PERSON] та [PERSON] має статус багатодітної та користується відповідними пільгами (а.с. 5-6 - копія посвідчення, а.с.10, 11, 12 - копії свідоцтв про народження, а.с. 14 - копія свідоцтва про укладення шлюбу). Позивач зазначає, що є інвалідом третьої групи з дитинства, не працює та має лише регулярний дохід у вигляді пенсії по інвалідності (а.с. 9 - копія довідки до акту огляду МСЕК). Оскільки позивач повинен матеріально забезпечувати двох дітей від шлюбу з [PERSON] та дитину дружини від першого шлюбу, то через ці обставини, він не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у визначеному судом розмірі - частка від доходу (заробітку). Відповідачка [PERSON] перебуває на обліку у Згурівському відділ управління соціальної та ветеранської підтримки Броварського районної державної адміністрації та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (а.с. 32 - довідка). [PERSON] зареєстрована як безробітна в Броварській філії Київського обласного центру зайнятості з 02 серпня 2023 року. З листопада 2023 року по квітень 2024 року відповідачці допомога по безробіттю не нараховувалась (а.с. 33 - довідка). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Так, конструкція зазначеної статті 192 СК України визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22). При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення судового рішення обставини змінились таким чином, що унеможливлюють позивачу виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, не надано. Так, при ухваленні рішення Згурівського районного суду Київської області від 15.01.2016 року у справі № 365/994/15-ц, судом вже було враховано, що [PERSON] є інвалідом третьої групи. Згідно довідки до акта огляду МСЕК, позивач має лише протипоказання до важкої фізичної праці, яка потребує великого розмаху обох верхніх кінцівок. Отже, позивач має можливість працевлаштуватись та отримувати дохід у вигляді заробітної плати, а не лише невелику пенсію по інвалідності. Розмір аліментів, які сплачує позивач на утримання доньки [PERSON] є мінімальним, з огляду на розмір пенсії за інвалідністю третьої групи, та складає 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відтак, зменшення розміру аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу) позивача не призведе до фактичної зміни їх розміру. Обов"язок утримувати сина дружини від першого шлюбу у позивача не виникає, оскільки такі обов"язки несуть саме батьки дитини. Позивачем не доведено, що зміна сімейного стану безпосередньо призвела до неможливості сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] у визначеному судом розмірі 1/4 від частки з усіх видів заробітку (доходу). Матеріали справи не містять доказів про відсутність у позивача доходів для сплати аліментів у визначеному судом розмір, з огляду на витрати, які він несе, розмір яких також не підтверджений. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів та вважає, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed