Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Лейдерман звернувся з даним позовом до суду у якому просив звільнити його від сплати аліментів, визначених рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.09.2021 у справі №947/2637/21, посилаючись на те, що з червня 2021р. дочка [PERSON] проживає з ним. Відповідач подала до суду відзив у якому проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що місце проживання дитини зареєстровано з нею, вона сплачує житлово-комунальні послуги з врахуванням дочки, несе витрати по одягу, дорожні витрати, харчуванню, медичного огляду дочки та інші, вважає позов надуманим. [PERSON] підтвердила суду, що проживає разом з батьком. Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача, підтвердила факт проживання [PERSON] разом з батьком. У судовому засідання представник позивача та позивач позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.09.2021 у справі №947/2637/21, зокрема, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 10.07.2001 року, на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 17.02.2017 року, орган, що видав 5112, аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 січня 2021 року та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Рішення набрало законної сили. Згідно ст.82ч.5 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Як встановлено вказаним рішенням суду з 25 лютого 2009 року позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу, [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.01.2017 року, яке набрало законної сили 24.01.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу залишено прізвища: йому « [PERSON] », їй « [PERSON] ». На час ухвалення рішення сторони проживають окремо, а їх діти проживають разом з матір`ю [PERSON] . Сторони реалізуючи надане ним право, передбачене ст.29ч.3 ЦК та ст.160 СК України, визначили місце проживання дочки [PERSON] разом з матір`ю, а отже вона зареєстрована за місцем реєстрації проживання матері - відповідача. Також цим судом встановлено, що дитина [PERSON] , якій до подання цього позову виповнилося 14 років, почала проживати разом з позивачем - батьком. Рішення суду щодо стягнення з батька аліментів на користь матері на утримання дочки [PERSON] на виконанні у відповідному відділі ДВС не перебуває, відповідач виконавчий лист до примусового виконання не звертала. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Однак, як встановлено судом, вказане рішення суду примусово не виконується, а отже аліменти за рішенням суду не стягуються. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стороною позивача суду не надано доказів того, що, кошти які він добровільно надавав відповідачці на утримання дочки [PERSON] не витрачаються на утримання доньки. Таким чином, на підставі викладеного суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки місце реєстрації дитини яка досягла 14 років визначено з відповідачем, а дитина [PERSON] , яка має право на реалізацію можливості, передбаченої ст.29ч.2 ЦК та ст.160 СК України, не реалізувала своє право на проживання з батьком, зареєструвавшись за його адресою проживання, а також того, що виконавчий лист про стягнення аліментів з позивача на примусовому виконанні не перебував і не перебуває, та відсутності доказів не витрачання відповідачкою на утримання дочки Ніколь наданих ним коштів у якості сплати аліментів. З урахуванням вищенаведеного,

Outcome: dismissed