Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

19 липня 2023р. Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 759/19026/22 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яким позовні вимоги задоволено частково. У серпні 2023р. сторона позивача звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою про розподіл судових витрат, в якій просив суд ухвалити додаткове рішення, яким: -стягнути з відповідача 1 на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10036,53 грн; -стягнути з відповідача 2 на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5354,83 грн. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 15 січня 2024р. Вказану заяву призначено до розгляду. 17 квітня 2024р. через підсистему «Електронний Суд» представником відповідача 2 подано до суду заперечення на заяву сторони позивача про ухвалення додаткового рішення, в яких сторона відповідача 2 зазначає, що позивачем не доведено виконання вимогч. 8 ст. 141 ЦПК України (докази понесення стороною витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву), крім того, на переконання сторони відповідача 2, позивачем мала бути подана заява про ухвалення додаткового рішення, а не заява про розподіл судових витрат, оскільки питання щодо вирішення розподілу судових витрат в частині відшкодування судового збору було вирішено судом в рішенні від 18 липня 2023р. З огляду на викладене, сторона відповідача 2 просить суд залишити подану заяву про ухвалення додаткового рішення без розгляду. Учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Сторона позивача клопотала перед судом про розгляд заяви у відсутність сторони, інші сторони причин неявки суду не повідомили. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає необхідним задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2023р. позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з відповідача 1 на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 75365,16 грн та з відповідача 2 у відшкодування матеріальної шкоди 8548,27 грн, у відшкодування моральної шкоди - 20000,0 грн. Під час ухвалення рішення у справі, судом не було вирішено питання про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000р. у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та потім, у встановлений законом строк подасть до суду докази витрат на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду копію договору про надання правової допомоги №05/07/2022-АП від 05 липня 2022р., укладеного між [PERSON] та адвокатом Процом А.В. Згідно додатку №1 до договору про надання правової допомоги №05/07/22-АП від 05 липня 2022р., сторонами погоджено перелік правової допомоги та її вартість, а саме: юридична підтримка (надання консультацій, представлення інтересів в усіх установах та організаціях, незалежно від форм власності, в Національному банку України, в страхових компаніях, Мотрному (транспортному) страховому бюро України, в судових органах), становить 5000,0 грн, які сплачуються позивачем протягом трьох днів після підписання договору та 10% від розміру отриманого відшкодування, які сплачуються виключно після отримання позивачем коштів, що за своєю суттю є гонораром успіху адвоката. Судом встановлено, що позивачем на виконання умов вказаного договору фактично сплачено адвокату Процу А.В. 5000,0 грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №05/071 від 05 липня 2022р. З огляду на те, що рішенням від 18 липня 2023р. позов [PERSON] було задоволено частково та стягнуто на його користь з відповідача 1 у відшкодування матеріальної шкоди 75365,16 грн; з відповідача 2 у відшкодування матеріальної шкоди 8548,27 грн, у відшкодування моральної шкоди - 20000,0 грн., а разом - 28548,27 грн. 10 % від вказаних сум стягнення становить: 75365,16 грн = 7536,53 грн; 28548,27 = 2854,83 грн. Суд зазначає, що правомірність включення «гонорару успіху» до розміру судових витрат, узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020р. у справі 904/4507/18. Суд вважає, що відсутність доказів оплати послуг з правової допомоги, або не проведення такої оплати до винесення судового рішення, щодо визначення розміру судових витрат, може обмежити права позивача на захист та на отримання правової допомоги, що має ознаки дискримінації за майновим станом і буде суперечити висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 січня 2021р. у справі № 280/2635/20. Тому відсутність у матеріалах справи доказів повної оплати за надані послуги адвокатом Процом А.В. не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про компенсацію витрат на правову допомогу, крім того сторонами договору про надання правової допомоги погоджено, що 10% від розміру отриманого відшкодування - сплачуються виключно після отримання позивачем коштів. Крім того, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд критично оцінює доводи сторони відповідача 2, які викладені у поданих до суду запереченнях щодо недоведеності позивачем виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки, на переконання суду, стороною позивача були надані докази понесення витрат на правничу допомогу та заявлено про їх розмір при поданні позовної заяви (а.с. 5), до якої стороною було долучено копію квитанції до прибуткового касового ордеру №05/071 від 05 липня 2022р. Щодо твердження сторони відповідача 2 про те, що стороною позивача мала бути подана заява про ухвалення додаткового рішення, а не заява про розподіл судових витрат, суд звертає увагу, що за своєю правовою природою вказані заяви є ідентичними, оскільки пункт 3) ч. 1. ст. 270 ЦПК України передбачає, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Так, Положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020р. у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. Відповідно до позиції Верховного суду, викладеній у його постановах від 03 жовтня 2019р. у справі № 922/445/19 та від 21 січня 2021р. у справі №280/2635/20, діюче законодавство передбачає нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на викладене, даючи оцінку зазначеним вище аргументам, ураховуючи складність та значення справи для сторін, обсяг проведеної представником відповідача роботи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Отже, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності, розумності та пропорційності судових витрат, суд дійшов до висновку про те, що заява адвоката Проца А.В. підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Outcome: approved