Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, заінтересована особа: Свалявська ДНК Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме встановити, що заповіт від 29.04.2011 року, посвідчений державним нотаріусом Свалявської ДНК (виданий на особу [PERSON] ) належить [PERSON] . Також просить встановити факт родинних відносин між фізичними особами, яким визнати що [PERSON] , який помер [INFO] (записаний у свідоцтві про народження заявника як [PERSON] ) є батьком [PERSON] , [INFO] . Заява подана у порядку окремого провадження. Суд своєю ухвалою від 06.03.2024 року прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та заінтересованій особі копія заяви з доданими документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2024 року. Розгляд справи призначено на 10:00 годину 30.04.2024 року. Заявник подав до суду заяву (вх.№3356) про розгляд справи у відсутності заявника, заявлені вимоги підтримує, просить заяву задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Представник заінтересованої особи Свалявської державної нотаріальної контори подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Свалявської ДНК, задоволення позовних вимог залишає на розсуд суду (вх. №1965). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи без участі сторін за наявними доказами і матеріалами та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - заявник, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника (юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети). Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права розпоряджатися належним йому майном та необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав. Судом встановлено, що заповіт посвідчений державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори Гуледза С.М. від 29.04.2011 року, зареєстрований в реєстрі за №762 виданий на ім`я [PERSON] . Згідно доданої до заяви копії свідоцтва про народження заявника- батько зазначений [PERSON] . Згідно доданих копії копії свідоцтва про смерть, копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копії свідоцтва про смерть - батько заявника зазначений [PERSON] . Суд вважає за необхідне встановити факт належності правовстановлючого документу про який просить заявник, оскільки в правовстановлюючому документі (заповіті) наявна помилка, яка виникла в зв`язку з помилковим написанням прізвища батька заявника, а іншого порядку встановити факт, що має юридичне значення у заявника немає. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України - у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (роз`яснення Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»: "суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину"). При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , відповідний актовий запис № 293 від 05.12.2023 року - [PERSON] (батько заявника) помер [INFO] . Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] (заявник) є сином [PERSON] , який помер [INFO] , що Законом не передбачено порядку встановленняфакту родинних відносин та іншого способу у заявника немає. Враховуючи, що заявник має право на спадкове майно за законом після смерті батька, приймаючи до уваги неможливість оформлення заявником спадщини після смерті батька без встановлення факту родинних відносин, суд вважає, що заява є обгрунтованою. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Оцінивши наявні у справі докази, обставини справи, на які заявник послався як на підставу своїх вимог, з`ясувавши відомості про встановлені факти, які підтверджено належними та допустимими доказами,мету їх встановлення, яка перешкоджає заявнику в оформленні документів для прийняття спадщини за померлим батьком, аналізуючи надані заявником докази на обґрунтування заявлених вимог, а саме дані, які містяться в копіях документів та матеріалах,суд доходить висновку, що заяву [PERSON] необхідно задовольнити у повному обсязі, поскільки встановлення факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючого документу в достатній мірі захистить інтереси заявника та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним у ст. 2 ЦПК України. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що судові витрати не відшкодовуються (ч.7 ст.297 ЦПК України). Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (роз`яснення Верховного Суду "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" - рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання).

Outcome: approved