Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

12.02.2024 р. адвокат Плецька Ю.В., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про перегляд судового рішення у цивільній справі № 336/2582/23 провадження № 2/336/1547/2023 за нововиявленими обставинами. Заява мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2023 р. у справі № 336/2582/23 провадження № 2/336/1547/2023 в повному обсязі задоволено позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] .. Рішенням суду з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» стягнуто основний борг за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 54076,21 грн. та судовий збір в розмірі 2684,00 грн.. Вважає, що рішення суду підлягає перегляду за нововиявленими обставинами у зв`язку із наступним: Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладами комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показниками вузлів комерційного обліку. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Тобто позивачем нарахування за послуги з постачання теплової енергії проводились як для «опалюваного приміщення». Однак підвал відповідача відноситься до неопалюваних підвалів, оскільки в ньому відсутні опалювані прилади. У зв`язку з тим, що позивач безпідставно відніс неопалювані підвали до категорії «опалюваних приміщень» і споживачам необґрунтовано виставлявся завищений обсяг теплової енергії, який не відповідав фактичним тепловим втратам від ізольованих або неізольованих трубопроводів, а також по іншим проблемним питанням, що виникли з моменту застосування «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 р. № 315 і наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2022 р. № 358, яким внесено зміни до Методики № 315, була створена робоча група по напрацюванню пропозицій до Методики щодо нарахування за теплову енергію для нежитлових приміщень згідно Розпорядження Запорізького міського голови № 27 від 03.02.2023 р.. Одним із результатів роботи такої робочої групи стало затвердження «Порядку визначення належності підвальних приміщень багатоквартирних будинків до приміщень з транзитними мережами опалення» згідно Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 513 від 14.09.2023 р. В п. 3 Порядку визначено лише 2 терміни: окремі приміщення з транзитними мережами опалення окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії; опалюване приміщення приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньо будинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Нежитлові приміщення, плату за які нараховано відповідачці, відносяться до нерухомого майна і у спірний період приміщення відповідачки також знаходилось у підвалі багатоквартирного будинку, де завжди були в наявності трубопроводи на функціонування внутрішньо будинкової системи опалення з моменту спорудження будинку [ADDRESS] . Згідно Державних будівельних норм підвали це неопалювані приміщення, в яких не передбачено та не встановлюються опалювальні прилади (радіатори), а лише знаходяться горизонтальні та вертикальні трубопроводи на функціонування системи опалення будинку. Такі факти підтверджуються Актом обстеження підвального приміщення в багатоквартирному будинку від 05.12.2023 р.. Після обстеження підвалу, Актом від 05.12.2023 р. встановлено «Відповідно до проведеного обстеження та діючого законодавства підвальне приміщення [PERSON] визнане окремим приміщенням з транзитними мережами». Таким чином, у спірний період позивач безпідставно проводив нарахування за неіснуюче опалення підвального приміщення, застосовуючи для розрахунку опалювану площу та формули, які призначені для розрахунку вартості для опалюваних приміщень. Нововиявленими обставинами, які стали відомі відповідачці після ухвалення рішення судом, є те, що згідно пункту 1 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 844 від 27.12.2023 р. затверджено Акт обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , приміщення ІІ (площа 90 м2) від 05.12.2023 р., яким підвальне приміщення визнано окремим приміщенням з транзитними мережами. За заявою просить переглянути судове рішення від 14.06.2023 р. у справі № 336/2582/23 за нововиявленими обставинами, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2023 р. у цивільній справі № 336/2582/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Концерну «Міські теплові мережі» в задоволені позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги з постачання теплової енергії. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2024 року відкрито провадження за заявою [PERSON] , поданою через представника адвоката Плецьку Ю.В., про перегляд судового рішення у справі № 336/2582/23 за нововиявленими обставинами та призначено до розгляду на 14.03.2024 р. Судове засідання 14.03.2024 р. було відкладено на 08.04.2024 р. у зв`язку із перебуванням судді у відпустці. Судове засідання 08.04.2024 р. було відкладено на 23.04.2024 р. у зв`язку із знаходженням судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні. Представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі та за відсутності заявника. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.1 ст.211 ЦПК України. Представник Концерну «МТМ» до суду не з`явився, про розгляд заяви повідомлявся у встановленому законом порядку, пояснень по суті заяви не подавав. Суд розглянув справу за відсутності представника позивача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснювалось згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що на праві приватної власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, належить нежиле приміщення ІІ підвалу літ. А-4 в будинку [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2023 року у цивільній справі № 336/2582/23 задоволено позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. З [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 54076,21 грн. та судовий збір в сумі 2684 грн.. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424,426 ЦПК України. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові КЦС ВС у справі №726/938/18, провадження N 61-14879св19. За таких обставин, суд приходить до висновку, що затвердження рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 844 від 27.12.2023 р. Акту обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] , яким підвальне приміщення визнано окремим приміщенням з транзитними мережами, є нововиявленою обставиною в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, оскільки вказана обставина є істотною для справи та не була встановлена судом та не була і не могла бути відома особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Наявність вказаної нововиявленої обставини, на переконання суду є підставою для скасування рішення суду від 14.06.2023 року у справі № 336/2582/23. Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту). Відповідачка [PERSON] є власницею нежитлового приміщення ІІ підвалу літ. А-4, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 32). Багатоквартирний будинок\~ [ADDRESS] ,\~в якому\~розташоване нежитлове\~приміщення,\~обладнано вузлом\~комерційного обліку. У спірний період правовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (далі - перша редакція Методики 315) і наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2022 р. № 358, яким внесено зміни до Методики № 315 (далі друга редакція Методики № 315). З 01.05.2019 р. введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі - Закон), згідно з ч. 1 ст. 6 якого, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами укладених договорів (ч.1 ст.7 даного Закону). Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтею 1 Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до змісту положень ст. 5 Закону, до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону). Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону). Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно з ч.ч. 2, 3, 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно із ч. 7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 цього Закону. Доказів обрання співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] однієї з моделей організації договірних відносин, визначених ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», сторонами суду не надано. Системний аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії є укладеним між сторонами з 01.11.2021 р. через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Пунктом 5 індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії (далі - договір) передбачено, що виконавець (позивач) зобов`язується надавати споживачу (відповідач) послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Згідно з п. 32 договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Згідно з п. 36 договору, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). Відповідно до п. 38 договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору. Позивачем на підтвердження надання послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення відповідачки за період з 01.11.2021 по 01.01.2023 на загальну суму 54076,21 гривень було надано Розрахунок основного боргу за договором №73203811 (а.с. 8) та рахунки за надані послуги за договором №73203811, які містять загальну кількість та вартість наданих послуг (а.с. 11-25). Рахунки за постачання теплової енергії, надані позивачем у паперовому вигляді. Докази направлення їх на адресу (місцезнаходження/реєстрації, місце надання послуги, електронну) відповідачки суду надано не було. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку (абз. 9 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»). За загальним правилом ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Матеріалами справи підтверджено, що нежитлове приміщення відповідачки знаходиться у підвалі будинку [ADDRESS] . Розділом 3 Національних стандартів з проектування ДСТУ - НБА .2.2 - 5: 2007 «Настанова з розроблення та складання енергетичного паспорту будинків» визначено терміни: п. 3.7. неопалювальний підвал - це підвал, в якому відсутні джерела тепловиделення. п. 3.8. опалювальний підвал - підвал в якому передбачені опалювальні пристрої для підтримання завданої температури. В Акті обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку від 05.12.2023 р., що належить [PERSON] , зазначено, що в приміщенні опалювальні прилади відсутні, знаходиться внутрішньобудинкова мережа теплопостачання з горизонтальною прокладкою загальною довжиною 33,8 м., внутрішньобудинкова мережа теплопостачання з вертикальною прокладкою загальною довжиною 5,2 м. ( а.с.82-83). Актом внутрішньо будинкової системи опалення нежитлового приміщення ІІ підвалу літ. А-4 у будинку [ADDRESS] від 01.02.2024 р., зокрема, встановлено, що система опалення будинку однотрубна з верхнею подачею магістраллю (верхня розводка) та нижньою зворотною магістраллю. Через приміщення проходять циркуляційні трубопроводи на функціонування системи опалення будинку з горизонтальною прокладкою з зовнішнім діаметром 76 мм і довжиною 33,8 п.м. без ізоляції та трубопроводи з вертикальною прокладкою з зовнішнім діаметром 32 мм довжиною 5,2 п.м. без ізоляції. Опалювальні прилади обігріву (радіатори) в підвальному приміщенні відсутні (а.с. 84). Пунктом 5.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки» встановлено, що теплопроводи, що прокладаються за межами квартир, а також ті, що прокладаються приховано, мають проектуватися з тепловою ізоляцією. Теплову ізоляцію опалювально-вентиляційного обладнання, трубопроводів систем внутрішнього теплопостачання необхідно передбачати: - для забезпечення тепловтрат менше допустимих (підпункт 4.4.5. пунтку 4 «Загальні вимоги" ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування»). Отже, враховуючи вищевказані документи та норми законодавства нежитлове приміщення ІІ підвалу літ. А-4, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачці [PERSON] , знаходиться у підвалі будинку [ADDRESS] та відноситься до неопалюваних підвалів. Відповідно до термінів передбачених Методикою в першій редакції: - опалюване приміщення - приміщення будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. - неопалюване приміщення приміщення у будівлі, яка забезпечується тепловою енергією від централізованого або автономного джерела теплопостачання та у якому не нормується температура внутрішнього повітря і відсутні опалювальні прилади будь- якого типу. В розділі VІІІ Методики в першій редакції Вимоги щодо забезпечення нормативної температури визначено, що Нормативна температура у приміщеннях житлових будинків становить - у опалюваних приміщеннях будинків, проектну документацію на нове будівництво або реконструкцію яких затверджено до 01 жовтня 2005 року, - 18° C; - у будинках, проектну документацію на нове будівництво або реконструкцію яких затверджено після 01 жовтня 2005 року, та у будинках, проектну документацію на капітальний ремонт яких затверджено після 12 березня 2011 року, - згідно з державними будівельними нормами. В таблиці № 4 «Розрахункові температури повітря» ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будинки» та аналогічної таблиці № 2 ДБН В 2.2-15:2019 «Житлові будинки», «розрахункова внутрішня температура повітря» для підвалу не встановлена (а.с. 184). Таким чином, нежитлове приміщення ІІ підвалу літ. А-4, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачці - підпадає під термін неопалюване приміщення. Відповідно до терміну Методики 315 в першій редакції, обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення втрати теплової енергії у трубопроводах поза межами опалюваних приміщень, а також обсяг теплової енергії від транзитних ділянок трубопроводів цієї системи, що надходить у приміщення з індивідуальним опаленням та приміщення, у якому комунальна послуга з постачання теплової енергії не надається. Абзацем 2 пункту 1 розділу V «Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП» Методики в першій редакції встановлено, що Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, складається із Загального, що розподіляється між усіма приміщеннями та Індивідуального, що дорозподіляється на неопалюване приміщення за обсяг теплової енергії, що надходить від трубопроводів у це приміщення. У абзаці 9 п.1 розділу ІІ Порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу у будівлі теплової енергії зазначено, що для приміщень з індивідуальним опаленням та неопалюваних приміщень здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у приміщення від транзитних ділянок неізольованих трубопроводів внутрішньобудинкових систем відповідно до пункту 4 розділу V Методики «Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП». В пункті 4 розділу V Методики зазначено, що обсяг теплової енергії, який надходить від ділянки неізольованого транзитного трубопроводу до неопалюваного приміщення, у тому числі стояка, або обладнання внутрішньобудинкової системи опалення, визначається розрахунково за результатами енергетичного аудиту або обстеження інженерних систем цього будинку. де 0,86\~х 10\~-6\~- перевідний коефіцієнт одиниць вимірювання фізичних величин; 14\~- загальний коефіцієнт тепловіддачі зовнішньої поверхні неізольованого трубопроводу,\~Вт / (м -2 \~х К); t\~- температура внутрішньої поверхні трубопроводу, °C; для будь-якого трубопроводу внутрішньобудинкової системи опалення за опалювальний період приймається - 45 °C, для будь-якого трубопроводу внутрішньобудинкової системи ГВП - 52,5 °C; t\~вн.норм - нормативна внутрішня температура для кімнати/приміщення, що приймається з урахуванням положень\~пункту 1\~розділу VI цієї Методики для опалювального періоду, °C; l\~- довжина транзитного трубопроводу, м; d\~- зовнішній діаметр трубопроводу, м; ф - кількість годин у розрахунковому періоді, год. Однак, позивачем для визначення кількості теплової енергії застосовується формула 8 Методики № 315 в першій редакції. У такій формулі вказано показник \~ \~ \~ \~ Sпр.і площа i го опалюваного приміщення визначається згідно з п.10 розділу І цієї Методики. Так, пунктом 10 встановлено, що базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі є опалювана площа приміщень зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії. Нежилове приміщення відповідачки відноситься до неопалюваного підвалу, а отже позивачем застосовувалась не вірна формула для визначення кількості теплових втрат та, як наслідок, заборгованість позивачем розрахована невірно. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем безпідставно нараховано відповідачці заборгованість у сумі 54076,21 грн., а тому у задоволені позову слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved