Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

у серпні 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся в суд із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації. Позов обгрунтовував тим, що нею та відповідачем упродовж їх шлюбу (з 5 березня 2005 по 29 березня 2023 року) набуто майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: автомобіль марки MAZDA, модель (комерційний опис) 3, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , 2013 рік випуску, об`єм двигуна 1999 куб. см, реєстраційний номер [NUMBER] . Зважаючи на те, що право власності набуто під час перебування сторін у шлюбі автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вказаний автомобіль зареєстрований за відповідачкою [PERSON] , знаходиться у її користуванні та вона є єдиною особою, яка розпоряджається автомобілем, зокрема надає його у користування третім особам. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, позивач просить позивач визнати право на автомобіль за відповідачем, а йому сплатити грошову компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 216 305 грн. 23 серпня 2023 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу вказану позовну заяву передано судді Гусак О.С. 1 вересня 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10 жовтня 2023 року. 28 вересня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача - адвокат Івашківський А.О. заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що на момент придбання вказаного транспортного засобу 15 листопада 2022 року [PERSON] та [PERSON] вже разом не проживали, спільний побут не вели. Позивач з жовтня 2022 року виїхав до своїх батьків в с. Вишеньки, Київська область. 21 листопада 2022 року позивачем було подано позов про розірвання шлюбу, останній рік між подружжям були напружені відносини, що негативно впливало на психологічний стан всіх членів сім`ї, тобто спільне життя у подружжя не склалося. Оскільки на момент придбання [PERSON] транспортного засобу шлюбні відносини припинилися, автомобіль не може бути предметом поділу, оскільки не є об`єктом спільної тісної власності, а є особистою приватною власністю відповідача. [PERSON] купувала транспортний засіб за кошти, які нею позичені. Станом на даний час [PERSON] не є власницею вказаного транспортного засобу. Враховуючи наведені обставини, просив відмовити у позові. 10 жовтня 2023 року судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача на 28 листопада 2023 року. 28 листопада 2023 року справу знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді. Наступною датою судового засідання визначено 18 січня 2024 року. 30 листопада 2024 року від представника позивача адвоката Гайдаша А.В. надійшло клопотання про часткову відмову від позовних вимог та зміну підстав позову, і клопотання про призначення транспортно-товарознавчої експертизи. 12 січня 2024 року від представника відповідача адвоката Івашківського А.О. надійшли заперечення проти призначення експертизи і відзив на заяву про часткову відмову та зміну підстав позову, в якому він зазначав, що на момент придбання автомобіля подружні відносини учасників справи припинилися, відповідач купувала транспортний засіб за позичені кошти у своєї сестри, для власних потреб, а не потреб сім`ї. 18 січня 2024 року справу знято з розгляду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. Наступною датою визначено 15 лютого 2024 року. 15 лютого 2024 року справу знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді. Наступною датою судового засідання визначено 29 лютого 2024 року. 29 лютого 2024 року у судове засідання з`явились представник позивача адвокат Гайдаш О.В., відповідач [PERSON] , та представник відповідача адвокат Івашківський А.О. Судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи, прийнято заяву про зміну предмету позову. Клопотання представника відповідача про допит свідків було залишено без задоволення. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 19 березня 2024 року. 19 березня 2024 року у судове засідання з`явились відповідач [PERSON] , та представник відповідача адвокат Івашківський А.О., просили відкласти розгляд справи у зв`язку тим, що [PERSON] подано позов до суду про визнання транспортного засобу особистим майном. Представник позивача адвокат Гайдаш О.В. у судове засідання не з`явився, подав письмове клопотання про відкладення, оскільки він перебуватиме у судовому засіданні у Господарському суді Київської області. Судом було задоволення клопотання сторін, та відкладено розгляд справи на 11 квітня 2024 року. 11 квітня 2024 року до суду з`явились представник позивача адвокат Гайдаш О.В. та представник відповідача адвокат Івашківський А.О., останній просив відкласти розгляди справи, оскільки [PERSON] оскаржується ухвала Дарницького суду м. Києва про передачу її позову про визнання майна особистою власністю за підсудністю. Судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, після чого адвокат Івашківський А.О. заявив повторне клопотання про відкладення судового засідання, оскільки відповідач [PERSON] бажає взяти участь у судовому засіданні при розгляді справи по суті особисто. Судом було відкладено розгляд справи на 25 квітня 2024 року. 25 квітня 2024 року у судове засідання з`явились представник позивача адвокат Гайдаш О.В. та представник відповідача адвокат Івашківський А.О. Представник відповідача просив відкласти розгляд справи, оскільки відповідач [PERSON] не може взяти участь у судовому засіданні, так як перебуває на операції у зв`язку з оперативним лікуванням парціальної резекції медіального меніску під астрокопічним контролем. Судом було відкладено розгляд справи до 1 травня 2024 року. 1 травня 2024 року у судове засідання з`явились представник позивача адвокат Гайдаш О.В. просив позов задовольнити із підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] , та представник відповідача адвокат Івашківський А.О. просили у задоволенні позову відмовити, вважаючи що автомобіль є особистою власністю [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 березня 2005 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року. У період шлюбу 15 листопада 2022 року було придбано автомобіль марки MAZDA, модель (комерційний опис) 3, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , 2013 рік випуску, об`єм двигуна 1999 куб. см, реєстраційний номер [NUMBER] , який було згідно даних Головного сервісного центру МВС зареєстровано за [PERSON] на підстав укладеного в ТСЦ №3241 договору купівлі-продажу транспортного засобу (а.с. 8). Як зазначено у відзиві та підтверджено стороною відповідача у судовому засіданні вказаний автомобіль 16 червня 2023 року було відчуджено [PERSON] за договором купівлі-продажу № 8041/2023/3882214. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положення ст. 81 ЦПК України відображають приватно-правові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно (у тому числі, несвоєчасно розкриває докази, чим перешкоджає іншій стороні повноцінно організувати свій захист), то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. За змістом ч.ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). [PERSON] у відзиві посилається на те, що вона придбала автомобіль, коли фактично шлюбні відносини були припинені за кошти, які позичила їй сестра, і надає виписку із банківської картки сестри на підтвердження того, що сестра мала можливість їй надати у позику кошти. [PERSON] у свою чергу заперечує цей факт, зазначаючи, що автомобіль придбаний у період шлюбу за спільні кошти подружжя. Відповідачем не доведено, що автомобіль придбаний за декілька місяців до розірвання майно, є її особистою власністю. Лише покази свідків, яких просила допитати [PERSON] без наявності інших письмових доказів, не можуть підтверджувати вказані обставини. Таким чином, суд дійшов висновку, що це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбано в період шлюбу за спільні кошти подружжя. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. З системного аналізу норм сімейного законодавства, які регулюють майнові права подружжя, положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень, та правових позицій Верховного Суду України, сформульованих у справах щодо поділу майна подружжя, можна зробити висновок, що поділу в натурі підлягає лише майно (грошові кошти), яке є в наявності на момент такого поділу, тобто існує як об`єкт матеріального світу, а у разі відчуження об`єкту права спільної сумісної власності одним з подружжя його вартість повинна враховуватись при поділі шляхом стягнення відповідної компенсації. Згідно звіту про визначення середньоринкової вартості, вартість транспортного засобу марки MAZDA, модель (комерційний опис) 3, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , 2013 рік випуску, об`єм двигуна 1999 куб. см, становить 432 610 грн. Доводи відповідача про незгоду із оцінкою транспортного засобу, суд до уваги не бере, оскільки, відповідач не був позбавлений замовити рецензію на звіт, подати звіт зроблений на своє замовлення, тим більше проти задоволення клопотання позивача про призначення експертизи сторона відповідача заперечувала, крім того, автомобіль відчуджено третій особі, що і перешкоджало проведенню експертизи. Оскільки автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, було відчуджено [PERSON] після розірвання шлюбу, то з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути вартості вказаного автомобіля у розмірі 216 305 грн. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8 052 грн.

Outcome: approved