Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю разом з вітчимом [PERSON] за адресою [ADDRESS] , з 1986 року по день його смерті [INFO] . Заявник зазначає, що вона разом з своєю мамою, своїми дітьми, та вітчимом [PERSON] з 1986 року по день його смерті проживали разом однією сім`єю за адресою [ADDRESS] . [INFO] у віці 77 років її вітчим [PERSON] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, інших родичів, які можуть прийняти спадщину відсутні, майновий спір теж відсутній. На початку 2015 року (у строк до 6 місяців після смерті спадкодавця) заявник звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини померлого, як особа яка прийняла спадщину. За її зверненням заведено спадкову справу, однак нотаріус її відмовив у видачі свідоцтва про спадщину з підстав відсутності родинних доказів, та запропоновано звернутися до суду з заявою про встановлення родинних відносин, що стало підставою для звернення заявника до суду за захистом своїх прав. Заявник в судове засідання не з`явилася, представник заявника подав до суду заяву, відповідно до якої вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони заявника. Представник заінтересованої особи Одеської міської ради в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заперечень до суду не подала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] , являється дочкою [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 09.02.1963 року; свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 30.08.1981 року. З архівної довідки УССР «Исполком Одесского Облсовета народных депутатов обласной архив актов гражданского состояния» №2753 від 04.09.1993 року вбачається, що актовий запис про шлюб між гр-м « [PERSON] » та гр-ю « [PERSON] » зареєстровано 13 вересня 1960 року, а/з 1582 Ильичевский ЗАГС г.Одесса. прізвища після шлюбу « [PERSON] ». Розлучення зазначено а/з 403 від 24.07.1965 року. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31 березня 1978 року, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] уклали шлюб, а/з 244. [PERSON] змінила своє прізвище на - « [PERSON] ». В 1998 році заявник, та її діти: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , разом з [PERSON] в рівних долях приватизували квартиру номер [ADDRESS] , загальної площі 102 м.кв., що підтверджується: свідоцтвом про народження [NUMBER] від 04.06.1985 року; свідоцтвом про народження [NUMBER] від 20.07.1983 року; свідоцтвом про право власності на житло від 10.08.1998 року, № [NUMBER] , рег.№З-12484; розпорядженням органу приватизації від 10.08.1998 року за №130053; договором №12370 власника квартири багатоквартирного будинку про участь у витратах на утримання будинку та прибуткових територіях від 10.08.1998 року, технічним паспортом на квартиру; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15883277 від 11.09.2007 року. [INFO] мати заявника [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.10.2008 року, актовий запис 8460. [INFO] у віці 77 років [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.09.2014 року, актовий запис 9878. Організацією поховання займалася заявник, що підтверджується договором замовлення на організацію проведення поховання від 01.10.2014 року. На день смерті [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані за адресою [ADDRESS] , заявник, її діти [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується випискою з домової книги про склад сім`ї №127 від 16.02.2015 року, інформацією реєстраційних записів щодо місця реєстрації, які зазначені в паспортах громадян України. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається з частки квартири за адресою [ADDRESS] , та частки квартири за адресою [ADDRESS] . Інші власники зазначених квартир являються діти заявника по части і у заявника частка, що підтверджується правоустановчими документами на квартири. Як вбачається з матеріалів витребуваної спадкової справи №88/2015, яка заведена 13.03.2015 року заявник звернулася до П`ятої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини померлого - спадкодавця [PERSON] , як особа яка прийняла спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39864329 від 13.03.2015 року. Особи, які були зареєстровані разом з спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з заявами про прийняття спадщини не зверталися, на спадщину не претендують, що підтверджуються матеріалами спадкової справи. Інших осіб, які бажають прийняти або прийняли спадщину відсутні, майновий спір теж відсутній. Заповіту померлий не залишив. З матеріалів спадкової справи вбачається, що листом від 13.03.2015 року за №02-14 державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори В.В.Данкогло, та листом від 07.02.2024 року за №437/02-14 державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м.Одеса Михальової Л.І. заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину з підстав відсутності родинних доказів, та запропоновано звернутися до суду з заявою про встановлення родинних відносин. Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Як встановлено при розгляді справи, факт спільного проживання однією сім`єю заявника із [PERSON] , який помер [INFO] необхідно для визначення її спадкоємцем четвертої черги та вирішення питання щодо подальшого прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] являється вітчимом [PERSON] , а факт проживання однією сім`єю заявника та [PERSON] підтверджується наступними доказами: нотаріально посвідченою заявою від 13 квітня 1979 року рідного батька заявниці - [PERSON] , [INFO], про надання [PERSON] своєї згоди на удочеріння заявника; довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї) №127 від 16.02.2015 року, видана, керівником ЖКС «Черьомушки»; в паспорти громадянина України - спадкодавця та заявника (спадкоємця) внесено реєстраційні записи щодо місця реєстрації за однією адресою, а саме: квартира [ADDRESS] ; актом спільного проживання заявника - [PERSON] та [PERSON] ; документами на утримання житла (копіями квитанцій про сплату комунальних послуг); документами на право власності на квартири [ADDRESS] ; документами на поховання [PERSON] . Отже [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка заявила своє право на прийняття спадщини, як спадкоємець за законом четвертої черги спадкування згідно статті 1264 ЦК України. Згідно із ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України). До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 23 вищевказаної Постанови зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та її вітчима [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , з 1986 року по день смерті [INFO] знайшов своє підтвердження під час розгляду справи судом, та доведений належними та достовірними доказами. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved