Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

І. Суть позовної заяви 1.1. [PERSON] звернулася до\~суду в інтересах [PERSON] та [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - комунальне підприємство Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» та служба у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, в якому просила визнати за ними право користування житловим приміщенням з подальшою реєстрацією місця проживання за адресою: [ADDRESS] , кімнати №№1, 3. 1.2. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради від 20.09.2007 гуртожиток за адресою [ADDRESS] передано до комунальної власності міста та на баланс КП «Житсервіс-2». У 2009 році [PERSON] уклала з КП «Житсервіс-2» договір про спільне володіння та користування неподільним і загальним майном гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , кімнати №113-114, секції №21. На даний час кімнатам 113-114 присвоєні номери 1, 3, а секції №21 присвоєний номер 18. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2013 задоволено позов Ізмаїльської міської ради до [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради та комунальне підприємство «Житсервіс-2», про виселення; вирішено виселити [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] з кімнат №№1, 3 секції №18 гуртожитку, без надання іншого жилого приміщення. Апеляційним судом Одеської області вищезазначене рішення скасовано та постановлено нове рішення про відмову у виселенні [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] з житлового приміщення, а також встановлено, що вони мешкають за вказаною адресою на законних підставах. Рішення суду апеляційної інстанції не було оскаржено та набрало законної сили. У паспорті громадянки України місце проживання позивачів значиться адреса: [ADDRESS] , без зазначення номерів кімнат, а тому неможливо документально підтвердити факт проживання на законних підставах за вказаною адресою, що перешкоджає реалізувати право на реєстрацію за місцем фактичного проживання та, в подальшому, на приватизацію даних кімнат. 01.12.2022 [PERSON] зверталася до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради із заявою про підтвердження законності поселення у кімнати №№1, 3 секції №18, проте листом за вих.№В-997 від 06.03.2023 отримала відмову. ІІ. Стислий виклад позиції учасників судового процесу 2.1. У судовому засіданні позивачка просила задовольнити позовну заяву на підставі доводів, викладених в позові. 2.2. Представник відповідача - Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що згідно з прецедентною практикою Верховного Суду преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. При цьому, обставинами справи є життєві факти, які мають значення для вирішення спору, такі як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Від встановлених судом обставин слід відрізняти правові висновки, які робить суд на підставі таких обставин, у тому числі оціночні. Якщо факт укладення договорів [PERSON] та [PERSON] з КП «Жистервіс-2» є обставиною, що має преюдиціальне значення у справі, то встановлення апеляційним судом Одеської області законності проживання позивачів у кімнатах №№ [NUMBER] , 3 секції №18 є тільки оцінкою судом обставин справи. При цьому, якщо [PERSON] разом з дітьми, в тому числі з донькою [PERSON] вселилася у кімнати №№122-127 секції №23 гуртожитку на законних підставах, а саме договору, укладеного 20.03.1998 з профспілковим комітетом ПМК-70, то кімнати №№ [NUMBER] , 114 секції №21 (нині кімнати №№1, 3 секції №18) зайняті [PERSON] самовільно. Договір КП «Житсервіс-2» не є належним доказом законності вселення, оскільки власником приміщень є Ізмаїльська міська рада. Ордер, який є єдиною підставою для вселення, на згадані приміщення позивачці та її дітям не видавався. 2.3. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс», надав пояснення, за змістом яких для проведення реєстрації місця проживання позивачці необхідно було звернутися до органу реєстрації із відповідної заявою про реєстрацію місця проживання та надати необхідні документи. У разі відсутності документів, необхідних для проведення державної реєстрації місця проживання особи, така реєстрація здійснюється за згодою власника (співвласника) житла, або уповноваженої особи житла. Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] зверталася у встановленому законом порядку для проведення державної реєстрації свого місця проживання (уточнення номерів кімнат) та реєстрації місця проживання своїх дітей. Відповідно до цього, вважав, що відповідачем чи третьою особою права позивачів не були порушені. Позивачами не було обрано належний спосіб захисту, а звернення їх до суду є передчасним, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 2.4. Представник третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору,\~- служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області при винесенні рішення просив врахувати інтереси неповнолітніх дітей. 2.5. В останнє судове засідання сторони, а також треті особи, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися. ІІІ. Процесуальні дії у справі 3.1. Ухвалою судді від 26.05.2023 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.24). 3.2. Ухвалою судді від 30.01.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.69). 3.3. Під час розгляду справи здійснювалося фіксування судового процесу технічними засобами. ІV. Оцінка та висновки судді 4.1. Згідно положень\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. 4.2. Вимогами ч.2\~ст.19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими\~Конституцією\~та законами України. 4.3. Відповідно до\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 4.4. Статтею 310 ЦК України\~визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. 4.5. Відносини, пов`язані з порядком надання\~\~жилої площі і проживання у гуртожитках, регулюються\~ЖК УРСР. 4.6. Статтею 61 ЖК УРСР\~визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. 4.7. За правилами ст.ст.127, 128, 129 ЖК УРСР та Положення жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету, в порядку черговості, що визначається адміністрацією підприємства. Гуртожитки призначаються для проживання робітників, а також інших громадян у період їх роботи.\~\~На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Для забезпечення реалізації житлових проблем громадян, які мешкають у гуртожитках, які перебувають на балансі територіальної громади міста, усі питання, пов`язані з наданням житлових приміщень, в тому числі надання додаткової жилої площі вирішує відповідно до ст.ст.26, 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», власник будинку, яким на даний час є Ізмаїльська міська рада. 4.8. Згідно\~зі ст.130 ЖК УРСР\~порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. 4.9. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору, укладеного 20.03.1998 з профспілковим комітетом ПМК-70 м. Ізмаїла [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми, в тому числі і [PERSON] , яка є її донькою, вселилися в гуртожиток [ADDRESS] . Відповідно до умов договору [PERSON] разом з членами сім`ї зайняла кімнати №122-127 секції №23, загальною жилою площею 72,2 кв. метри (а.с.94). 4.10. Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за №1344 від 20.09.2007 гуртожиток [ADDRESS] , прийнятий до\~\~комунальної власності, на даний час є власністю територіальної громади в особі Ізмаїльської міської ради (а.с.81-84). 4.11. 20.05.2009 [PERSON] уклала з КП «Житсервіс-2» договір №л/с 4-16302 про спільне володіння та користування неподільним і загальним майном гуртожитку, а саме - кімнатами №113-114 секції №21 гуртожитку, що підтверджується наданим договором (а.с.18, 85, 86, 101, 102). 4.12. Також, в цей же день, 20.05.2009 [PERSON] уклала з КП «Житсервіс-2» договір №л/с 4-1748 про спільне володіння та користування неподільним і загальним майном гуртожитку, а саме - кімнатами №122-127 секції №23 гуртожитку, що підтверджується наданим договором (а.с.95, 96). \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~4.13. На теперішній час кімнатам №113-114 присвоєні інші номери - 1, 3, а секції №21 присвоєний номер 18 (а.с.87-91). 4.14. За користування житловими приміщеннями №113-114 [PERSON] сплачує комунальні послуги на особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий в КП «Житсервіс-2» (яке обслуговує цей гуртожиток) на її ім`я (а.с.6, 7, 14-17, 97-100).\~\~ 4.15. Згідно з паспортом громадянки України серії [NUMBER] , виданим Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 23.05.2005, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (гуртожиток). 4.16. У спірних житлових приміщеннях відповідачка проживає разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , що у судовому засіданні учасниками не спростовувалося та у відповідності до частини першої статті 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. 4.17. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2013 за позовом Ізмаїльської міської ради виселено [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] з кімнат №№ [NUMBER] , 3 секції [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення (а.с.105-107). 4.18. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.12.2013 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2013 скасовано, відмовлено у задоволенні позову Ізмаїльської міської ради до [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради і комунального підприємства «Житсервіс-2», про виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Як вбачається з мотивувальної частини рішення, відповідач разом з неповнолітнім сином мешкає у спірних приміщеннях на законних підставах. Суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що відповідач самовільно зайняла спірні кімнати і підлягає виселенню з них без надання іншого житла (а.с.108-110). 4.19. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.03.2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Ізмаїльської міської ради до [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, комунальне підприємство «Житсервіс-2», про виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Яке вбачається з мотивувальної частини ухвали, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову Ізмаїльської міської ради. Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження суду та додатково правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права (а.с.111, 112) . 4.20. Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №74 від 08.02.2023 року [PERSON] відмовлено у підтвердженні законності поселення у кімнати №№1, 3 секції №18 гуртожитку по [ADDRESS] у складі сім`ї - три особи, та рекомендовано вирішувати це питання у судовому порядку (а.с.60-62). 4.21. Згідно з ч.ч.4, 7 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. 4.22. Як зазначає Верховний Суд, при вирішенні справ суди відповідно до пункту 1\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~повинні застосовувати Конвенцію та практику цього Суду як джерело права (справа 754/613/18-ц від 15.01.2020 року). Вищезазначені правові позиції визначені в постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 591/6623/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження №14-165цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/2176/17 (провадження № 14-464цс19). 4.23. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. 4.24. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 4.25. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. 4.26. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. 4.27. Відповідно до пунктів 40-42, 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», згідно з\~Конвенцією\~поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел,\~рішення у справі «Прокопович проти Росії»\~(Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). Втручання держави є порушенням статті 8\~Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див.\~рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України»\~(Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», зазначене вище, п. 60). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8\~Конвенції\~(див., серед багатьох інших джерел, рішення від 9 жовтня 2007 р. у справі «Станкова проти Словаччини» (Stankova v. Slovakia), заява № 7205/02, пункти 60-63; зазначене вище рішення в справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», п. 50; рішення від 15 січня 2009 р. у справі «Косіч проти Хорватії» (Cosic v. Croatia), заява № 28261/06, пункти 21-23; та рішення від 22 жовтня 2009 р. у справі «Пауліч проти Хорватії» (Paulic v. Croatia), заява № 3572/06, пункти 42-45).\~ 4.28. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка проживає у спірних житлових приміщеннях майже п`ятнадцять років, сплачуючи витрати на утримання, ремонт майна та інші обов`язкові платежі.\~Вказані обставини свідчать про те, що у [PERSON] та її народжених дітей склався достатній та тривалий зв`язок з займаним житловим приміщенням, щоб можна було б вважати її «житлом» у значенні положень статті 8 Конвенції. 4.29. Рішенням національних судів власнику житлового приміщення відмовлено у виселенні позивачки та її неповнолітніх дітей з підстав проживання останніх у займаних житлових приміщеннях на законних підставах. Рішення судів набрали законної сили та у відповідності до статті 129 Конституції України є обов`язковими до виконання. 4.30. Отже, [PERSON] та її неповнолітні діти, проживаючи у спірних кімнатах гуртожитку, більше ніж десять років не мають можливості зареєструватися за місцем фактичного проживання та перебувають у стані невизначеності. 4.31.\~Згідно з\~ч.1,\~п.3\~ч.2,\~абз.1\~ч.3\~ст.9\~Закону України\~«Про надання\~публічних (електронних\~публічних)\~послуг щодо\~декларування та\~реєстрації місця\~проживання в\~Україні» №1871-IX\~від 05.11.2021 разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Реєстрація місця проживання (перебування) особи, зміна її місця проживання (перебування) може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника, що діє на підставі довіреності, посвідченої у встановленому законом порядку (далі - представник). До заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України). У разі відсутності документів, передбачених\~пунктом 3\~частини другої цієї статті, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла. 4.32. Таким чином, для проведення реєстрація місця проживання позивачки та її неповнолітніх дітей остання має надати до органу реєстрації документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, в тому числі рішення суду визнання за особою права користування жилим приміщенням, або згоду власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла. 4.33. Відтак, враховуючи відсутність у позивачки відповідних документів та згоди Ізмаїльської міської ради, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. V. Розподіл судових витрат 5.1. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1\~073 гривні 60 копійок.

Outcome: approved