Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 18 вересня 2009 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . З серпня 2023 року вони шлюбних відносин не підтримують, відповідач залишила їх спільне місце проживання та переїхала проживати до своїх батьків. Діти залишилися проживати з ним. З того часу вони фактично не проживають однією сім?єю, не мають шлюбних та сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Спроби налагодити відносини не дали результату. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме його інтересам та інтересам відповідача, просив шлюб розірвати. Також просив після розірвання шлюбу залишити малолітніх дітей проживати з ним. Вказав, що за взаємною згодою з відповідачем вони вирішили, що діти залишаються проживати з ним, оскільки переїзд на нове місце проживання не буде їм на користь. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 01 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 01 квітня 2024 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. 08 квітня 2024 року від відповідача надійшла заява, в якій вона вказала, що позовну заяву з додатками нею отримано 05 квітня 2024 року. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень ст. 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не подала. У заяві від 08 квітня 2024 року зазначила, що визнає позов та обставини, викладені у позовній заяві, проти розірвання шлюбу не заперечує, змінювати прізвище не бажає. Фактичні обставини справи Суд встановив наступні факти. Сторони перебувають у шлюбі з 18 вересня 2009 року, є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 18 вересня 2009 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] ,виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 07 вересня 2010 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] ,виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 07 вересня 2010 року. Встановлено, що між сторонами, як подружжям, не існує сімейних стосунків. Сторони не змогли створити в сім`ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги один до одного, почуття поваги та любові між подружжям втрачено. З серпня 2023 року сторони шлюбних відносин сторони не підтримують, спільним побутом не пов`язані, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, взаємні права та обов`язки між ними відсутні, наміру на примирення не мають. Шлюб сторін фактично припинив існування, сім`я фактично розпалась, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Між сторонами досягнуто згоди, що малолітня донька [PERSON] , [INFO] , та малолітній син [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишаться проживати з батьком [PERSON] . Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. За правилами ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що причини розладу подружніх відносин є справжніми, розлад в сім`ї сторін не носить тимчасового характеру, сім`я розпалась, шлюб сторін носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. Заходи щодо примирення подружжя, відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, є непотрібними. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитина має вік від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). При вирішенні питання щодо місця проживання дитини сторін суд враховує інтереси самої дитини та дотримується балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Верховний Суд у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 зазначив, що за загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. У поданих до суду заявах сторони вказали, що малолітні діти залишилися проживати з батьком за взаємною згодою сторін. Висновки за результатами розгляду Встановлені обставини вказують на можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд зазначає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними. Судом встановлено що, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Оскільки між батьками відсутній спір щодо місця проживання малолітніх дітей, суд вважає доцільним після розірвання шлюбу за правилами ст. 160 Сімейного кодексу України малолітніх дітей сторін залишити проживати із батьком. При цьому суд зазначає, що вирішення питання про залишення проживання дітей з одним із батьків під час розгляду справи про розірвання шлюбу за відсутності між ними спору не є тотожним з вирішенням спору між батьками про визначення місця проживання дитини. При подачі позову позивач сплатив 2147 гривень 20 копійок судового збору та просив стягнути суму сплаченого судового збору з відповідача. Згідно з правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив одну позовну вимогу про розірвання шлюбу, проте судовий збір сплатив за двома позовними вимогами. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за однією позовною вимогою у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Повернення надміру сплаченого судового збору відбувається згідно з Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182. На підставі викладеного,

Outcome: approved