Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] , від імені якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Козак І.О., звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (надалі ТОВ «Автокредит Плюс») про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля та стягнення збитків, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] . В обґрунтування\~позовних вимог\~вказує,\~що 16\~лютого 2018\~року між\~ним та\~ТОВ «Автокредит\~Плюс» було\~укладено договір\~про надання\~фінансового лізингу\~№AРRО000000000015910,\~шляхом підписання\~заяви про\~приєднання до\~публічного договору\~про надання\~фінансового лізингу,\~згідно з\~умовами якого\~позивачу було\~передано у\~лізинг автомобіль\~марки «BMW\~316»,\~2003\~року випуску,\~номер кузова\~(шасі)\~ [NUMBER] ,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~строком на\~60\~місяців.\~Згідно з\~умовами вказаного\~договору позивачем\~було взято\~на себе\~зобов`язання щодо\~проведення щомісячної\~сплати платежів\~та платежів\~по відшкодуванню\~витрат лізингодавця,\~пов`язаних з\~виконанням договору,\~на умовах\~цього договору.\~Розмір щомісячних\~платежів за\~договором становив\~4800\~грн.\~16\~жовтня 2019\~року позивачу\~було передано\~вищевказаний автомобіль\~вартістю 189000\~грн.\~На виконання\~умов договору\~позивачем на\~рахунок відповідача\~у період\~з 19\~лютого 2018\~року по\~16\~серпня 2021\~року було\~сплачено грошові\~кошти на\~загальну суму\~314388\~грн,\~з яких\~168000\~грн вартості\~автомобіля та\~146388\~грн відсотки\~за користування\~кредитом,\~страхові платежі,\~банківські послуги\~(тощо).\~15\~вересня 2022\~року сторони\~уклали договір\~купівлі-продажу\~№7457/22/002885,\~згідно якого\~товариство продало,\~а позивач\~придбав зазначений\~вище автомобіль,\~який фактично\~отримав разом\~із ключами,\~свідоцтво про\~реєстрацію автомобіля СХІ 627941. 10 червня 2022 року при реєстрації придбаного автомобіля в сервісному центрі № [NUMBER] було встановлено, що він знаходиться у розшуку по базі «Інтерпол», країна Італія. Після цього працівниками поліції автомобіль було у позивача вилучено, поміщено на штраф майданчик, а в подальшому арештовано в межах кримінального провадження. Перед укладенням договору купівлі - продажу товариство не попередило позивача про те, що автомобіль перебуває у розшуку, що є істотною умовою договору, так як виключає належне користування, володіння та розпорядження транспортним засобом, оскільки за таких обставин він би відмовився його купувати. Позивач звертався до відповідача із листом-вимогою про повернення грошових коштів, проте належної відповіді не отримав, тому просить розірвати укладений сторонами договір купівлі продажу, стягнути з відповідача 168000 грн сплаченої вартості автомобіля, 2753 грн 60 коп судового збору та 9000 грн витрат на правову допомогу. Представник позивача підтримав позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що відповідачу не було відомо про права третіх осіб. Попередній власник автомобіля [PERSON] (третя особа) 01 листопада 2016 року продав його товариству за 190000 грн. Останній не повідомляв товариство про наявність обтяження на транспортний засіб. Заперечують вину товариства у заподіянні шкоди позивачу, оскільки відповідач не знав про обтяження авто. Вважає недоведеним стороною позивача порушення його прав як споживача і позбавлення його права власності на належний йому автомобіль, адже арешт майна є тимчасовим заходом. Третя особа в судове засідання не з`явилась, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, пояснень на позовну заяву не подавала, клопотань, заяв не пред`являла. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2023 року прийнято до розгляд позовну заяву та відкрито по справі загальне позовне провадження. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2024 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено [PERSON] . Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом встановлено,\~що ТОВ\~«Автокредит Плюс» зареєстроване виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 14 червня 2006 року, номер запису 12241020000027318, ідентифікаційний код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України 34410930, видом діяльності якого є: торгівля автомобілями та автотранспортними засобами; торгівля іншими автотранспортними засобами; роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення для прийняття, запису, відтворення звуку й зображення; фінансовий лізинг; надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення); агентства нерухомості. 16 лютого 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Автокредит Плюс» було укладено договір про надання фінансового лізингу №AРRО000000000015910, шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу, згідно з умовами якого позивачу було передано у лізинг автомобіль марки «BMW 316», 2003 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , строком на 60 місяців. Відповідно до п. 14.3 Заяви про приєднання, щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 4800 грн та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць. Згідно Специфікації та Акту приймання-передачі від 19 лютого 2018 року, який є додатком №1 до Договору фінансового лізингу №AРRО000000000015910 від 16 лютого 2018 року, вартість автомобіля марки «BMW 316», 2003 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , становить 168000 грн. Автомобіль 19 лютого 2018 року був переданий лізингоодержувачу. Як вбачається з виписки по транзитному рахунку №2909.0.816408.001/980 за період з 16 лютого 2018 року по 25 липня 2023 року позивач повністю погасив майнові зобов`язання по договору про надання фінансового лізингу №AРRО000000000015910 від 16 лютого 2018 року. 15 вересня 2022 року ТОВ «Автокредит Плюс» та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу №7457/22/002885, яким ТОВ «Автокредит Плюс» продав, а [PERSON] купив транспортний засіб марки «BMW 316», 2003 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Згідно п. 1.2 договору продавець зазначив, що виконав передпродажну підготовку транспортного засобу. Як вбачається зі змісту договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 168000 грн, які сплачені до підписання договору (п. 3.1, п. 2.1). Відповідно до п. 4.1 договору кожна сторона зобов`язувалась виконувати реально та належно обов`язки, покладені на неї цим договором та сприяти іншій стороні у виконанні її обов`язків за цим договором. Сторони в розділі 7 договору щодо відповідальності сторін передбачили, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством. Особа, у власності якої перебувало майно до продажу не відповідає за недоліки, крім випадків їх навмисного приховування (п.7.1). Сторона не несе відповідальності за порушення договору, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності) п. 7.2. Сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо виконання цього договору (п. 7.3). Ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 червня 2023 року у кримінальному провадженні №120232431600000098 від 10 червня 2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України накладено арешт на автомобіль марки «BMW», моделі «316», державний номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 10 січня 2019 року належить ТОВ «Автокредит Плюс», яке зареєстроване по вул. Набережна Перемоги, 32 в м. Дніпро, та який на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу від 15 вересня 2022 року продано для [PERSON] , і перебуває у фактичному постійному користування останнього, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом. За даними Інтерполу даний автомобіль з 04 лютого 2010 року значиться як викрадений, країна повідомлення про крадіжку Італія, та з 20 липня 2020 року перебуває у базі розшуку Інтерполу. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). З укладенням договору купівлі-продажу у кожної зі сторін виникають права та обов`язки, які становлять його зміст. Обов`язком продавця є передача майна у власність (у господарське відання або оперативне управління) покупця, а покупець набуває право вимагати передачі йому цього майна. У свою чергу, покупець зобов`язаний прийняти від продавця придбане майно і сплатити за нього обумовлену ціну, а продавець, відповідно, має право вимагати від покупця прийняти продане майно (якщо він у цьому заінтересований) і сплатити за нього належну грошову суму. За приписом статті 659 ЦК України продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положенням статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Такими правовими наслідками є, зокрема, розірвання договору та відшкодування збитків. Представник відповідача вказував, що ні на момент придбання заявленого автомобіля 01 листопада 2016 року у [PERSON] , ні під час укладення договору купівлі-продажу автомобіля з [PERSON] 15 вересня 2022 року товариство не знало, що авто було обтяжене правами третіх осіб. Разом із тим сторона відповідача згідно умов оскаржуваного договору стверджувала про виконання передпродажної підготовки транспортного засобу, що передбачає не тільки технічну справність автомобіля, а й юридичну сторону правочину, укладеного з метою досягнення мети передати у власність покупцю автомобіль, яке включає, зокрема, перевірку відсутності обмежень на відчуження майна, так і подальшу державну реєстрацію транспортного засобу (п. 1.2 договору). Суду не були надані належні та допустимі докази на виконання даного зобов`язання. При цьому відповідач зобов`язувався виконувати реально та належно обов`язки, покладені на нього цим договором та сприяти позивачу у виконанні його обов`язків за цим договором. (п.4.1 договору). За правилом частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Питання про істотність порушення повинне вирішуватись у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Частиною п`ятою статті 653 ЦК України передбачено, що якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. За нормою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у більшому або меншому розмірі. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток». В Україні діє спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі продажу цього транспортного засобу та отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) на нового власника. Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1988 року № 1388, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1388 з подальшими змінами, встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Відповідно до пункту 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Пунктом 8 Порядку встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Вказаний пункт визначає перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів і є підставою для їх реєстрації за новим власником. Такими документами є, зокрема, оформлені в установленому порядку договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Суд прийшов до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач неналежно виконав взяті на себе зобов`язання по проведенню передпродажної підготовки транспортного засобу в частині перевірки обтяжень авто правами третіх осіб згідно п. 1.2 оскаржуваного договору, на спростування чого ним не було надано належних та допустимих доказів. Це є істотним порушенням договору, оскільки позивач позбавлений права власності на куплене авто, на що розраховував при укладенні договору і є підставою для розірвання договору та відшкодування збитків (вартості автомобіля). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Правничу допомогу в даній цивільній справі позивачу надавав адвокат Козак І.О. на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЖТ №434, виданого Радою адвокатів Хмельницької області 05 грудня 2017 року на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Житомирської області від 07 вересня 2007 року за №10 та договору про надання правової (правничої) допомоги від 25 липня 2023 року. За змістом договору замовник оплатив адвокату правові послуги в сумі 9000 грн (фіксована сума), у вартість яких входить складення процесуальних документів (позовної заяви, інших клопотань та заяв) та представництво інтересів під час розгляду цивільної справи в суді першої інстанції, виконання всіх інших необхідних дій в інтересах замовника. На підтвердження здійснення оплати суду надано квитанцію до прибуткового касового ордера №31 від 25 липня 2023 року про оплату вартості наданих правових послуг в розмірі 9000 грн. Також судом взято до уваги кількість судових засідань, складність справи, ціну позову. Частиною першою статті 627\~Цивільного кодексу\~України передбачено,\~що відповідно\~до ст.\~ 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Оскільки розмір гонорару адвоката є фіксованим, а понесені позивачем витрати підтверджуються наданими суду документами, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заявлені витрати на правничу допомогу у фіксованому розмірі. Так як позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2753 грн 60 коп судового збору, сплаченого за пред?явлення позову.

Outcome: approved