Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

10 січня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 30 листопада 2023 року, посвідченоим розпискою від 30 листопада 2023 року, у загальному розмірі 100\~000,00 доларів США, що є основною сумою боргу, а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30 листопада 2023 року між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником укладено договір позики, на підтвердження укладення якого вчинено розписку позичальника від 30 листопада 2023 року, що посвідчує передання відповідачу позивачем визначеної грошової суми. Відповідно до умов договору, викладених в розписці, позивач передав, а відповідач отримав в борг грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США, відповідач вказані грошові кошти отримав у готівковій формі у повному обсязі. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів в тій же валюті не пізніше 29 грудня 2023 року у готівковій формі. Однак, відповідач свої грошові зобов`язання не виконав не у встановлений у розписці термін, ні на момент звернення позивача до суду з даним позовом. У зв`язку з цим для захисту своїх порушених прав позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача\~ [PERSON] \~в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 листопада 2023 року [PERSON] взяв у позику у [PERSON] грошові кошти у розмірі 100\~000,00 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 30 листопада 2023 року. Строк повернення грошових коштів не пізніше 29 грудня 2023 року (а.с. 59). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Розписка за своєю суттю є документом, який укладається у довільній формі та є доказом укладення між сторонами договору позики. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що позивач передав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача [PERSON] від 30 листопада 2023 року. В свою чергу, відповідач не повернув позивачу отримані у позику грошові кошти. Отже, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання та не повернув позивачу отримані грошові кошти. Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час сума неповернутих грошових коштів за розпискою від 30 листопада 2023 року становить 100\~000,00 доларів США. Позивач зазначив, що відповідач гроші не повертає. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вирішив скористатись правом вимоги та 10 січня 2024 року звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув суми отриманих ним грошових коштів, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. Щодо стягнення боргу в іноземній валюті, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому,\~Основний Закон\~не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. При цьому, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів\~у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача боргу у валюті, визначеній договорами позики долар США. Згідно роз`яснень наданих у пункті 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Сума заборгованості відповідача за розпискою від 30 листопада 2023 року становить 100\~000,00 доларів США. Станом на 08 травня 2024 року, тобто станом на день ухвалення судом даного рішення суду, офіційний курс валюти встановлений НБУ становить за 1 долар США 39,2966 грн. Отже, сума неповернутої позики за розпискою від 30 листопада 2023 року складає 100\~000,00 доларів США, що за встановленим курсом НБУ станом на 08 травня 2024 року становить еквівалент 3\~929\~660,00 грн. (100 000,00 доларів США х 39,2966 грн. = 3\~929\~660,00 грн.). Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів наданих за розпискою, яке підлягає судовому захисту. З урахуванням всього вищевикладеного суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики від 30 листопада 2023 року у розмірі 100\~000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08 травня 2024 року становить 3\~929\~660,00 грн. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені на загальну суму 100\~000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08 травня 2024 року становить еквівалент 3\~929\~660,00 грн., то з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 15\~140,00 грн. (тобто у максимальному розмірі, встановленому для подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру). На підставі ст.ст. 192, 207, 524, 525, 526, 610, 612, 1046-1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved