Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, яку в подальшому уточнила. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до копій погосподарських книг по домогосподарству, що розташоване в [ADDRESS] , вказане домогосподарство станом на 15.04.1991 відносилось до категорії колгоспних дворів. Членами колгоспного двору значилися [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] (мати позивача). Станом на 15.04.1991 право власності на майно колгоспного двору, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , набули [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по 1/2 частці кожний. [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] і на земельну ділянку площею 0,6267 га в межах згідно з планом, що розташована на території Степанівської сільської ради, з яких: 0,2500 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, 0,3767 га - для ведення особистого підсобного господарства, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії III-ВН №048286, виданого на підставі рішення 2 сесії 22 скликання Степанівської сільської ради від 03.10.1994 на ім`я [PERSON] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] являлися його дружина [PERSON] (мати позивача [PERSON] ) та діти [PERSON] , [PERSON] . Спадщину після смерті батька [PERSON] в порядку спадкування за законом вона прийняла, оскільки в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Також спадщину прийняла її мати (дружина спадкодавця) [PERSON] , оскільки на момент смерті вона постійно проживала разом із чоловіком. Фактично вона з мамою успадкували після смерті батька по 1/4 частці житлового будинку та по 1/2 частці земельної ділянки. Однак ані вона, ані її мати не отримували свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] [INFO] померла її мама [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина на 3/4 частки житлового будинку (1/2 частка якого належала матері як частка члена колгоспного двору та 1/4 частка, як частка успадкована нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] ) з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] ; на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,6267 га в межах згідно з планом, що розташована на території Степанівської сільської ради, з яких 0,2500 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, 0,3767 га - для ведення особистого підсобного господарства, яку [PERSON] успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Спадкоємцями першої черги після смерті матері [PERSON] є вона (позивач). Спадщину після смерті матері [PERSON] в порядку спадкування за законом вона прийняла, оскільки на момент смерті матері постійно проживала разом із нею. Її брат [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняв і на неї не претендує. Однак оформити спадщину в нотаріальній конторі після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на належні їм частки в житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] і на земельну ділянку площею 0,6267 га в межах згідно з планом вона не може, оскільки у свідоцтві про право особистої власності на будинковолодіння зазначено, що ціле будинковолодіння, яке розташоване в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] , і відповідно до законодавства, що діяло на момент припинення існування колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, через що нотаріус не може визначити розмір частки спадкодавця у спадковому будинковолодінні. За таких обставин нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] по тій причині, що вона не подала в шестимісячний строк з дня смерті матері до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і не була зареєстрована з мамою за однією адресою. Також нотаріусом зазначено, що в свідоцтві про народження в графі відомості про мати зазначено « [PERSON] », тоді як у свідоцтві про смерть спадкодавці (її матері) зазначено « [PERSON] ». Тобто нею, як спадкоємцем, не подано документів, що підтверджують їхні родинні відносини. Крім того, у матері відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, так як вона спадщину після смерті чоловіка [PERSON] прийняла, однак свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом не отримувала та документ на право власності на частку будинковолодіння як член колгоспного двору за життя не отримувала. Вона позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі, тому просить постановити рішення, яким встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , являється рідною мамою [PERSON] , [INFO] ; встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме: [INFO] , в [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на: 100% житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. «А», веранди літ. «а», прибудови літ. «a1», веранди літ. «а2», сараю літ. «Б», гаража літ. «п/Б», літньої кухні літ. «В», погреба літ. «П», убиральні літ. «Г», криниці; на земельну ділянку площею 0,6267 га в межах згідно з планом, що розташована на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з яких: 0,2500 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, 0,3767 га - для ведення особистого підсобного господарства, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН №048286, виданого на підставі рішення 2 сесії 22 скликання Степанівської сільської ради від 03.10.1994 на ім`я [PERSON] . Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 12.10.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання; витребувано у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської Ірини Євгенівни (м. Вінниця, вул. Острозького, 47/3) копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , та копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . 19.10.2023 від приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської Ірини Євгенівни надійшла копія спадкової справи, заведена після смерті [INFO] [PERSON] , а також повідомлено, що нею не заводилась спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] . 06.12.2023 представник позивача [PERSON] - адвокат Білозор О.Л. подав до суду засвідчені старостою Степанівського старостинського округу Вороновицької селищної ради Зашкаруком С.Ф. письмові заяви свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у яких останні повідомили, що [PERSON] , яка померла [INFO] , являється рідною матір`ю [PERSON] , остання постійно проживала разом зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини, а саме: [INFO] , в [ADDRESS] . Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 06.12.2023 виправлено описки по тексту ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 12.10.2023, а саме: замість невірної назви позовної заяви «про визнання права власності в порядку спадкування за законом» вірним вважати - «про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та про визнання права власності в порядку спадкування за законом». Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. 07.05.2024 від представника позивача [PERSON] - адвоката Білозора О.Л. надійшли пояснення по справі, які обґрунтовані тим, що відповідно до копій погосподарських книг по домогосподарству, що розташоване в [ADDRESS] , вказане будинковолодіння станом на 15.04.1991 відносилось до категорії колгоспних дворів. Членами колгоспного двору значилися [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] (мати позивача). Станом на 15.04.1991 право власності на майно колгоспного двору, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , набули [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частці кожний. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , на земельну ділянку площею 0,6267 га в межах згідно з планом, що розташована на території Степанівської сільської ради, з яких: 0,2500 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, 0,3767 га - для ведення особистого підсобного господарства. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] являлися його дружина (мати позивача) [PERSON] , діти: дочка (позивач по справі) [PERSON] , син [PERSON] , онука (як спадкоємець за правом представлення) [PERSON] . Спадщину після смерті батька [PERSON] в порядку спадкування за законом прийняла лише позивач (рідна дочка спадкодавця) [PERSON] , оскільки в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, на підставі якої в приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу було заведено спадкову справу за №37/2014. 29.03.2016 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. було видано на ім`я позивача [PERSON] три свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] . Мати позивача [PERSON] спадщину після смерті чоловіка не прийняла, так як подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. Син спадкодавця [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняв, подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після. Онука спадкодавця - [PERSON] (спадкоємець за правом представлення, так як її батько (син спадкодавця) [PERSON] помер [INFO] ) спадщину після смерті діда [PERSON] також не прийняла, подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого діда [PERSON] [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку (яка належала матері як частка члена колгоспного двору) з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Спадщину після смерті матері [PERSON] в порядку спадкування за законом прийняла позивач [PERSON] , оскільки на момент смерті матері вона постійно проживала разом із нею. [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, оскільки проживали окремо, зареєстровані за однією адресою не були і заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавали. Однак оформити спадщину в нотаріальній конторі після смерті [INFO] батька [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,6267 га в межах згідно з планом, що розташована на території Степанівської сільської ради, з яких: 0,2500 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, 0,3767 га - для ведення особистого підсобного господарства, а також оформити спадщину після смерті [INFO] матері [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] позивач не може по тій причині, що у свідоцтві про право особистої власності на будинковолодіння зазначено, що ціле будинковолодіння, яке розташоване в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] , і відповідно до законодавства, що діяло на момент припинення існування колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, через що нотаріус не може визначити розмір частки спадкодавця у спадковому будинковолодінні. За таких обставин нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] по тій причині, що позивач не подала в шестимісячний строк з дня смерті матері до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і не була зареєстрована з мамою за однією адресою. Також нотаріусом зазначено, що в свідоцтві про народження позивача в графі відомості про матір зазначено « [PERSON] », тоді як у свідоцтві про смерть спадкодавиці (матері позивача) зазначено « [PERSON] ». Тобто позивачем, як спадкоємцем, не подано документів, що підтверджують родинні відносини між нею, [PERSON] , та її мамою, [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, у матері позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (1/2 частку житлового будинку), так як документ на право власності на частку будинку як член колгоспного двору за життя не отримувала. Неможливість оформити спадщину в нотаріальній конторі підтверджується постановами нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19.09.2022. Враховуючи вищевикладене, позивач позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду з даним позовом про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В судове засідання 07.05.2024 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] - адвокат Білозор О.Л. попередньо через канцелярію суду подав заяву, у якій просить розглянути цивільну справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідача Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області в особі селищного голови Ковінько О. попередньо через електронну пошту суду подав письмову заяву, у якій просить здійснити розгляд справи без участі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 07.05.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [INFO] в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.05.2014 (а.с. 11). [INFO] в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.11.2021 (а.с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.05.1982, [PERSON] та [PERSON] 09.08.1953 уклали шлюб (а.с. 14). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.08.1961 убачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (а.с. 13). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 15.05.2014 убачається, що після реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] прізвище [PERSON] було змінено на « [PERSON] » (а.с. 15). Згідно з копією технічного паспорту від 06.12.2022 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з житлового будинку літ. «А», веранди літ. «а», прибудови літ. «a1», веранди літ. «а2», сараю літ. «Б», гаража літ. «п/Б», літньої кухні літ. «В», погреба літ. «П», убиральні літ. «Г», криниці №1 (а.с. 18-23). Відповідно до довідки, виданої старостою Степанівського старостинського округу Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, №3-1/405 від 23.09.2022, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала до дня смерті в [ADDRESS] ; на момент смерті [PERSON] разом з нею проживала, але не була зареєстрована її дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 24). Згідно з довідкою, виданою старостою Степанівського старостинського округу Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, №3-1/404 від 23.09.2022, [PERSON] , [INFO] , є рідною дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 25). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №102/02-31 від 19.09.2022 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки на день відкриття спадщини [PERSON] не була зареєстрована за адресою, за якою була зареєстрована [PERSON] ; відповідно до даних свідоцтва про народження спадкоємиці, її прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] , прізвище ім`я та по батькові її матері - [PERSON] , тоді як у свідоцтві про смерть спадкодавці зазначено [PERSON] ; спадкоємицею [PERSON] не було прийнято спадщину у передбачений чинним законодавством України строк (а.с. 26). З копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 06.02.1980 убачається, що домогосподарство, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 45). Згідно з копіями погосподарських книг по домогосподарству, що розташоване в [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 вказане будинковолодіння відносилось до категорії колгоспних дворів; членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 29-33, 40-43). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН №048286, [PERSON] на підставі рішення 2 сесії 22 скликання Степанівської сільської Ради народних депутатів від 03.10.1994 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6267 га в межах згідно з планом; землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд - 0,2500 га, ведення особистого підсобного господарства - 0,3767 га (а.с. 46). З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.09.2022 №103/02-31 убачається, що приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , оскільки жилий будинок [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 47). Згідно з копією спадкової справи №37/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. із заявою, в якій зазначила, що приймає спадщину після смерті батька [PERSON] ; заявою від 08.07.2014 [PERSON] відмовилася від належної їй частки спадкового майна за заповітом та за законом, яка залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] ; заявою від 27.10.2014 [PERSON] відмовилася від спадщини, яка залишилася після смерті його батька [PERSON] ; заявою від 11.11.2014 [PERSON] , яка є спадкоємицею за правом представлення, відмовилася від спадщини, що залишилася після смерті діда [PERSON] ; з копії довідки приватного нотаріуса Нідзельської І.Є. від 21.01.2016 убачається, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею померлого [INFO] [PERSON] ; на частину спадкового майна після смерті [PERSON] позивач [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 69-117). Установлено, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. Відповідно до витягу з рішення 2 сесії 22 скликання виконавчого комітету Степанівської сільської Ради народних депутатів «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам с. Степанівка від 03.10.1994», розглянувши заяви громадян села Степанівка про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність, виконком Степанівської сільської Ради народних депутатів вирішив передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,25 га, в [ADDRESS] , для ведення особистого підсобного господарства - 0,37 га в [ADDRESS] ; оригінал рішення підписав голова виконкому Степанівської сільської Ради Чернега Леонід Гордійович (а.с. 155). Згідно з довідкою, виданою Вороновицькою селищною радою Вінницького району Вінницької області від 19.01.2024 №24/02-3/28/24, земельна ділянка, яка розташована в [ADDRESS] , площею 0,6267 га, належала [PERSON] , який помер [INFO] : 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,37 га для ведення особистого підсобного господарства, згідно з державним актом на право приватної власності на землю ІІІ-ВН №048286 (а.с. 156). Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини, поділяються на юридично значущі та юридично байдужі, з якими пов`язують виникнення будь-яких юридичних наслідків. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі або в силу якихось особливих властивостей, а внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Встановлення фактів, про які просить [PERSON] , породжують для останньої юридичні наслідки, від яких залежить виникнення права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Варто зазначити, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту родинних відносин, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Наявність факту родинних відносин можуть підтвердити такі докази: автобіографії, фотографії, листи, як ділового так і особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, господарські книги, домові книги, а також інші документи; листи органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; покази свідків, котрі можуть підтвердити про взаємовідносини померлого із заявником. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, у копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.08.1961 зазначено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Однак, незважаючи на те, що у свідоцтві про народження мати [PERSON] зазначена як « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено « [PERSON] », факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , крім іншого, підтверджується довідкою старости Степанівського старостинського округу Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 23.09.2022 №3-1/405, у якій зазначено, що дочкою [PERSON] є [PERSON] , а також письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які стверджують, що дійсно [PERSON] є дочкою [PERSON] . Таким чином, з досліджених судом письмових доказів убачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , являлась матір`ю [PERSON] , [INFO] . Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Місцем проживання фізичної особи, згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 26.04.2023 (справа № 204/1052/20). Позивач [PERSON] надала суду нотаріально засвідчені письмові заяви свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у яких останні повідомили, що [PERSON] , яка померла [INFO] , являлася рідною матір`ю [PERSON] , [PERSON] постійно проживала разом зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини, а саме: [INFO] , в [ADDRESS] . Надані письмові пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] узгоджуються також з інформацією, викладеною в довідці старости Степанівського старостинського округу Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 23.09.2022 №3-1/405, де зазначено, що на момент смерті [INFO] [PERSON] разом з нею проживала, але не була зареєстрована, її дочка [PERSON] . Таким чином, судом установлено, що позивач [PERSON] хоч не була зареєстрована, однак фактично постійно проживала разом зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується належними доказами. Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Таким чином, для оформлення спадкових прав після померлого необхідно звернутися до державної нотаріальної контори за місцем його проживання (реєстрації), оскільки відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Установлено, що домогосподарство, що розташоване в [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 відносилось до категорії колгоспних дворів. Членами колгоспного двору значилися [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] (мати позивача). Згідно з вимогами статті 7 Конституції СРСР (в редакції 1936 року), колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року №5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року №69. Згідно з п. 9 зазначених Вказівок, окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. З вищенаведеного та з матеріалів даної справи убачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування (будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] ), мали [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, оскільки станом на 1991 рік вони були єдиними його членами. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] і на земельну ділянку площею 0,6267 га в межах згідно з планом, що розташована на території Степанівської сільської ради, з яких: 0,2500 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, 0,3767 га - для ведення особистого підсобного господарства, яка належала [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії III-ВН №048286, виданого на підставі рішення 2 сесії 22 скликання Степанівської сільської ради від 03.10.1994 на ім`я [PERSON] . Єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини, є дочка померлого [PERSON] - [PERSON] . Інші спадкоємці подали нотаріусу заяви, у яких повідомили, що відмовляються від прийняття спадщини. Також установлено, що після смерті [INFO] матері позивача - [PERSON] єдиним спадкоємцем першої черги за законом є дочка померлої - [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки хоч не була зареєстрована, однак постійно проживала разом зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна після смерті батька, [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті обох батьків на цілий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] і на земельну ділянку площею 0,6267 га в межах згідно з планом, що розташована на території Степанівської сільської ради, не має змоги, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 (справа №2-7055/12) вказано, що «з позовом про визнання права власності може звернутися особа, яка вже є власником майна, проте її права не визнаються іншої особою (особами). Стаття 392 ЦК України, у якій регламентується, зокрема, визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Установлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , які у рівних частках (по 1/2 частці) мали право на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування (будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] ), а також є єдиною спадкоємицею після смерті батька на його майно - земельну ділянку площею 0,6267 га в межах згідно з планом, що розташована на території Степанівської сільської ради(є приналежністю до будинку), однак отримати в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину після смерті батька та після смерті матері не має можливості. Іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у позивача немає, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04). За клопотанням позивача суд вважає залишити за останньою судові витрати по справі.

Outcome: approved