Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

В провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду перебувала вищезазначена справа. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 29 березня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Проте під час проголошення рішення суду не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що є необхідність в ухваленні додаткового рішення по справі із наступних підстав. Так відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. До суду надійшла заява від представника позивачів про винесення додаткового рішення про вирішення питання щодо судових витрат. Відповідач та його представник подали клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. В судовому засіданні клопотання підтримали. В судовому засіданні було встановлено, що представник позивачів в резолютивній частині клопотання просить стягнути на користь [PERSON] 8 500 грн та 9 000 грн. Разом з тим, як вбачається зі змісту самого клопотання, він фактично просить стягнути на користь [PERSON] 8 500 грн витрат на правову допомогу та на користь [PERSON] - 9 000 грн витрат на правову допомогу. Але, зі згоди відповідача та його представника, суд вважає, що в даному випадку представником позивачів було допущено описку в резолютивній частині клопотання, а тому розгляд клопотання не відкладається для його уточнення. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як вбачається зі змісту клопотання, розмір витрат на правову допомогу представником було визначено у відсотковому співвідношенні до суми задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1.1. п.1.3. додатку №1 до Договору вартість послуг адвокатського об`єднання по стягненні грошової компенсації за спричинену шкоду життю людей з організацій та з водіїв становить 30%. При визначенні суми відшкодування суд також має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у справі «East/West Alliance Limited" проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивачів разом із заявою про ухвалення додаткового рішення надав суду договори з додатками до них про надання правової допомоги, детальний опис робіт із зазначенням переліку виду наданих послуг. В даному випадку, суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивачів частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, з юридичної точки зору, встановлених обставин у справі, суд вважає, що понесені витрати є не співмірними із складністю справи, розміром задоволених вимог та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 4 000 грн., а саме по 2 000 грн кожному позивачу, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Outcome: approved