Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

Описова частина. Короткий зміст позовної заяви. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 березня 2023 року, приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Тамарою Василівною, заведена спадкова справа № 31/2023 після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та на момент смерті був зареєстрований у [ADDRESS] . Згідно даних Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. Заповіту від імені померлого [PERSON] немає. Згідно з матеріалами спадкової справи 09 березня 2023 року із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини не зверталися. [PERSON] звернулася з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті її чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , який є співвласником у спільній сумісній власності на вищезазначену квартиру. Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В. надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії відповідно до якої нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті її чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , в зв`язку з тим, що склад спадкового майна згідно п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не можливо визначити за відсутності співвласника. В результаті приватизації квартири, трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (померла [INFO] ) та [PERSON] (померлий [INFO] ). Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало кожному на праві власності по 1/6 частині вказаної квартири. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з 1/6 частини вищевказаної квартири. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з 1/6 частини вищевказаної квартири. [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] [INFO] фактично прийняв спадщину у вигляді 1/6 частки на квартиру за адресою: [ADDRESS] , вступивши в фактичне управління спадковим майном яке належало на праві власності спадкодавцю - [PERSON] . [PERSON] (чоловік позивача) помер [INFO] , не встигнувши за життя оформити спадщину після [PERSON] . Встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] у вигляді 1/6 частки на квартиру за адресою: [ADDRESS] після смерті спадкодавця [PERSON] , необхідне позивачці для оформлення права на спадщину за померлим чоловіком. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , останній був фактично власником 1/3 частки квартира за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, з боку [PERSON] , як спадкоємця першої черги відбулося фактичне прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1268 Цивільного кодексу України, на момент відкриття спадщини вона постійно проживала зі своїм чоловіком - [PERSON] . При цьому, існували об`єктивні перепони для документального оформлення прийняття спадщини з її боку. Так, не були розподілені частки у праві спільної власності на квартиру. [PERSON] , як співвласник квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] продовжувала володіти та користуватися спадковим майном, здійснюючи його утримання виконуючи поточні ремонти квартири та сплачуючи послуги за утримання спільної власності. На підставі викладеного, просить суд: визначити, що частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (померла [INFO] ) та [PERSON] (померлий [INFO] ) в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , складають по 1/6 частині вказаної квартири для кожного співвласника; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] у вигляді 1/6 частки на квартиру за адресою: [ADDRESS] після смерті спадкодавця [PERSON] [INFO]; припинити право власності [PERSON] (померла [INFO] ) та [PERSON] (померлий [INFO] ), та визнати (набути) за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування. Аргументи учасників справи Позивач [PERSON] при розгляді справи присутня не була, скориставшись правом представництва своїх інтересів у суді зі сторони адвоката Гудими Т.В. Представником позивача - адвокатом Гудимою Т.В. до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та без фіксації технічними засобами, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутня не була, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та без фіксації технічними засобами, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та без фіксації технічними засобами, позов підтримав, просив задовольнити. Відзиви до суду не надходили. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.10.1969 року матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (а.с.10). 20 квітня 1977 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.04.1977 року (а.с.56, 65-66). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 21 вересня 1994 Органом приватизації житлового фонду промислово-виробничого підприємства «Кривбасвибухпром» квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.7). [PERSON] померла [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Тельманівською селищною Радою Тельманівського району Донецької області 28 травня 1996 року (а.с.8,68). Згідно витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64299847 від 09.04.2021 року інформація про спадкову справу після смерті [PERSON] відсутня (а.с.9). Згідно Довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконкому Криворізької міської ради від 02.04.2021 року № 3668 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (знятий з реєстрації 11.01.2021 року) (а.с.11). Згідно Довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконкому Криворізької міської ради [PERSON] , 1905 року народження була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та знята з реєстрації 24.02.1995 року (а.с.73 зворот). [PERSON] помер [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 26.12.2020 року (а.с.57). Отже після смерті [PERSON] залишилась спадкове майно - частка квартири, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00038797015 від 09 березня 2023 року [PERSON] народилася [INFO] , батьками є [PERSON] , [PERSON] (а.с.69-70). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00038797047 від 09 березня 2023 року [PERSON] народився [INFO] , батьками є [PERSON] , [PERSON] (а.с.71-72). З дослідженої копії спадкової справи завідної після смерті [PERSON] судом встановлено, що за життя останній не складав заповіт (а.с. 60-62). Також з вказаної вище спадкової справи № 31/2023 встановлено, що 09 березня 2023 року Позивач звернулася до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавської Т.В. із заявою про прийняття спадщини за законом, та на підставі її заяви було заведено спадкову справу за номером № 31/2023 (а.с. 54). Відповідно до Довідки № 5927 від 21.03.2023 року у спірній квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 24.01.1991 року, знятий з реєстрації 11.01.2021 року у зв`язку зі смертю, [PERSON] , [INFO] з та [PERSON] , [INFO] (а.с.75). Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В. 09.03.2023 винесено постанову про відмову Позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті її чоловіка [PERSON] на частку квартири за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що склад майна згідно п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не можливо визначити за відсутності співвласника (а.с.6). Відповідно до звіту про оцінку майна № MN210408-08 від 08.04.2023 року ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 66,96 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] складає 150 500 грн. (а.с.15). Мотивувальна частина. Позиція суду та застосовані норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Щодо вимоги [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] суд зазначає наступне. Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Згідно з частиною третьою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Приватизація житла здійснюється у порядку, встановленому Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XII). Законом № 2482-XII (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Відповідно до статті 1 Закону № 2482-XII приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (пункт 1 статті 2 Закону № 2482-XII). Згідно з частиною третьою статті 48 ЖК України громадяни, які одержали житло у державному фонді, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Порядок приватизації державного житлового фонду на час виникнення спірних правовідносин також регулювався Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, яке затверджене наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (далі - Положення) (втратив чинність згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 30). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. В судовому засіданні встановлено, що Позивачу та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 21 вересня 1994 року органом приватизації житлового фонду промислово-виробничого підприємства «Кривбасвибухпрпом» на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (в порядку приватизації). Визначаючи обсяг спадкового майна, що залишилося після смерті спадкодавців суд враховує наступне. Згідно з частинами 1-2 статті 355 ЦПК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з частинами 1 -2 статті 372 ЦПК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 N 7 роз`яснено, що за загальними правилами ч. 2 ст. 372 при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності (в порядку приватизації): [PERSON] (позивач), [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] (відповідач), [PERSON] (відповідач), [PERSON] (відповідач) (а.с. 7). Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах з позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі з частки спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними. Аналогічне положення міститься в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4 інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. зазначив, що спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно із п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 6, судам було роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У зв`язку зі смертю одного з співвласників, позивач не може реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом на належну частку у праві власності на спірну квартиру, що увійшла до спадкової маси, через те, що нотаріус відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності без виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Після смерті одного із співвласників частка у праві спільної сумісної власності належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Враховуючи, що квартира, частка якої входить до складу спадщини, належить 6 (шістьом) особам та відсутність виділених часток, суд виходячи із засад рівності часток у праві спільній сумісній власності, вважає, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - 1/6 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - 1/6 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлим на праві спільної сумісної власності, крім того [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить по 1/6 частки цієї ж квартири в порядку приватизації. Щодо вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після спадкодавця [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до п. п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01.01.2004, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01.01.2004. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. За змістом вказаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України в ред. 2004 року, тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року. Частиною 1 ст. 524 ЦК Української РСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] є сином та спадкоємцем за законом, після [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У ст. 549 ЦК Української РСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). Згідно витягу зі спадкового реєстру № 64299847 від 09.04.2021 року, після [PERSON] спадкової справи заведено не було. Судом витребувано у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Русавської Т.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Копією вищевказаної спадкової справи підтверджено факт звернення до державної нотаріальної контори тільки [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] не звертався до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконкому Криворізької міської ради від 02.04.2021 року № 3668 за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] (з 24.01.1991 року по 11.01.2021 року) та [PERSON] , 1905 року народження (з 11.10.1993 року по 24.02.1995 року), отже [PERSON] станом на день смерті [PERSON] був зареєстрований і проживав у спадковій квартирі, тому на день відкриття спадщини після смерті матері [INFO] прийняв її відповідно до ст. 1268 ЦК України і не заявляв про відмову від неї. Ввраховуючи викладене вище, 1/6 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 21 вересня 1994 року органом приватизації житлового фонду промислово-виробничого підприємства «Кривбасвибухпрпом» мав отримати її син - [PERSON] в порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковий майном. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги щодо встановлення судом факту прийняття спадщини [PERSON] у вигляді 1/6 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] відсутні, оскільки відсутній спір про майнове або особисте немайнове право. Щодо вимоги [PERSON] про припинення права власності [PERSON] та [PERSON] , визнання права власності за [PERSON] суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 369, ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з приписів ст. 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку. Статтею 392 ЦК України передбачено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадкодавцю [PERSON] , на момент смерті [INFO] належала 1/6 частка квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавцю [PERSON] , на момент смерті [INFO] належала 1/6 частка квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, припинення права власності померлих не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про визнання за позивачем [PERSON] право власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , а саме на 1/6 частку (та 1/6 частку після смерті [PERSON] ) спірної квартири та у загальному підсумку 1/3 частки нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин вимоги [PERSON] про поділ часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial