Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

В квітні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позову посилався на те, що він 12.03.2001 по 01.09.2020 роки працював на підприємстві відповідача ПАТ «Суха Балка» (до перейменування ВАТ «Суха Балка», ПАТ «Євраз Суха Балка», ПрАТ «Євраз Суха Балка») на різних посадах, а саме підземним електрослюсарем, підземним гірничим майстром, підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування, у шкідливих умовах праці з повним робочим днем у підземних умовах. 01.09.2020 року позивача було звільнено з підприємства відповідача по виходу на пенсію за віком, на підставі ст. 38 КЗпП України. У січні 2023 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту позивачу було встановлено такі професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН другого ступеня. Довідками МСЕК серії ААА №127135 від 20.04.2023 року та серії 12 ААВ №130858 від 20.04.2023 року [PERSON] було встановлено втрату працездатності у розмірі 35% та третю групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в 200 000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб, який просив стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 11 квітня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримав в кабінеті користувача ЄСІТС 11.04.2024, що є офіційною електронною адресою, однак не скористався своїм правом подати до суду відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі строк з викладенням власних доводів та заперечень щодо позовних вимог. Станом на 07 травня 2024 року відзив на позовну заяву не поданий. Клопотання сторін про розгляд справи з повідомленням учасників справи до суду не надходили. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача ПАТ «Суха Балка» (до перейменування ВАТ «Суха Балка», ПАТ «Євраз Суха Балка», ПрАТ «Євраз Суха Балка») на різних посадах, а саме: з 12.03.2001 по 11.07.2008 роки підземним електрослюсарем в енергоцеху з повним робочим днем у підземних умовах; з 11.07.2008 по 14.10.2009 роки - підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в електроцеху з повним робочим днем у підземних умовах; з 14.10.2009 по 01.06.2015 роки підземним гірничим майстром у енергоцеху з повним робочим днем у підземних умовах; з 01.06.2015 по 24.09.2015 роки майстром гірничим у сервісному управлінні з повним робочим днем у підземних умовах; з 24.09.2015 по 18.07.2016 роки електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування на шахті імені Фрунзе з повним робочим днем у підземних умовах; з 18.07.2016 по 01.09.2020 роки електрослюсарем підземним у шахтобудівельному управлінні з повним робочим днем у підземних умовах. 01.09.2020 року був звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком, на підставі ст. 38 КЗпП України. Вказане підтверджується копією Трудової книжки позивача. (а.с. 7-13) Згідно з копією Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01.03.2023 року (форма П-4) (далі Акт), [PERSON] був встановлений діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН другого ступеня. Код J44. (п. 14 Акту). Пунктом 17 Акту визначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи в шахтобудівельному управлінні електрослюсарем підземним з 18.07.2016 по 01.09.2020 [PERSON] виконував роботи з ревізії та ремонту обладнання та механізмів в підземних умовах шахти. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав лід вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 17.01.2023 №91 підставою для встановлення професійних захворювань, також послужив профмаршрут: ??12.03.2001-14.10.2009 - підземний електрослюсар. енергоцех. ВАТ «Суха Балка». ??14.10.2009-24.09.2015 - підземний гірничий майстер, енергоцех. ВАТ «Суха Балка». 24.09.2015-18.07.2016 - підземний електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування, ш. ім. Фрунзе, ПАТ «Євраз Суха Балка». У п. 18 Акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: - Пил переважно фіброгенної дії: Концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 2.2-2,3 рази згідно «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров?я від 14.07.2020 №1596 і складала 4.4-4.6 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3. У п. 20 Акту щодо осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, вказано, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 19 років 05 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, неодноразову зміну підприємств та керівництва, конкретних посадових осіб. які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативно-правові акти, встановити неможливо. В Окремій думці членів комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] . провідного інженера з охорони праці відділу з охорони праці та промислової безпеки ПрАТ «Суха Балка» [PERSON] , начальника медичної служби ПрАТ «Суха Балка» [PERSON] зазначено, що ПрАТ «Суха Балка» як роботодавець не винне у виникненні професійного захворювання у [PERSON] , оскільки умови праці, у яких працював робітник, не створювались керівництвом шахто будівельного управління ПрАТ «Суха Балка», а є наслідком недосконалості технології розроби корисних копалин підземним способом. Жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв?язку з небезпекою для здоров?я, або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв?язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від [PERSON] не надходило. (а.с. 24-29) Довідкою МСЕК серії 12 ААА №127135 від 20.04.2023 року [PERSON] первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35 % по ХОЗЛ з 03.04.2023 року безстроково. Також довідкою МСЕК серії 12 ААВ №130858 від 20.04.2023 року [PERSON] було первинно встановлено третю групу інвалідності з 03.04.2023 року безстроково. (а.с. 30-31) Відповідно до пункту 1 Медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.01.2023 року, протокол №91, стаж роботи [PERSON] в шкідливих умовах (з урахуванням інформаційної довідки про умови праці та доповнення до неї) 19 років 5 місяців. Також в пункті 2 Висновку зазначено профмаршрут, який став підставою для встановлення професійного захворювання позивачу. Так, згідно даних інформаційної довідки про умови праці № 97714.6-11 від 19.12.20 року, доповнення до інформаційної довідки про умови праці за №1897/4.6-9 вих. 21 від 19.04.21р., виданих Державною службою України з питань праці (Держпраці) Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, [PERSON] працював у шкідливих умовах (19 років 5 місяців): 2001.03-2008.07 - ПрАТ «Суха Балка», енергоцех, підземний електрослюсар; 2008.07-2009.10 - ПрАТ «Суха Балка», енергоцех, підземний електрослюсар; 2009.10-2015.09- ПрАТ «Суха Балка», СУ, енергоцех, гірничий майстер; 2015.09-2016.07- ПрАТ «Суха Балка», ш. Фрунзе, електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування; 2016.07-2020.09-ПрАТ «Суха Балка», ШБУ, підземний електрослюсар з повним робочим днем у підземних умовах. (а.с. 14-16) Відповідно до копії Виписки із медичної карти №60 стаціонарного хворого позивач проходив обстеження та знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійним захворюванням. (а.с. 32-35) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства роботодавцем відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання виражається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань у [PERSON] та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01.03.2023 року (форми П-4), що міститься в матеріалах справи (а.с. 24-27) та профмаршрутом, вказаним у Медичному висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.01.2023 року (а.с. 14-16). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 35% та встановлення третьої групи інвалідності, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 19 років 5 місяців, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 125\~000,00 грн без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1 250,00 грн.

Outcome: partial