Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом в обгрунтування вимог якого зазначила, що вона разом із відповідачем є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] в розмірі по 1/2 частині кожен. Посилаючись на відповідні положення цивільного законодавства щодо права власності, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку як на об`єкт окремого, самостійного домоволодіння у вигляді: - кухні площею 9,6 квадратних метри; - комори площею 4,0 квадратних метри; - житлової кімнати площею 6,7 квадратних метри; - житлової кімнати площею 10,3 квадратних метри; - житлової кімнати площею 9,9 квадратних метри; - житлової кімнати площею 9,2 квадратних метри; - тамбура площею 1,8 квадратних метри; - веранди площею 7,10 квадратних метри; - сараю «В»; - сараю «Г»; - вбиральні «Ж»; - гаража «І»; - криниці «К1»; - огорожи «О» (а.с. 28 30). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Враховуючи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача суду невідоме, відповідач був повідомлений про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 26, 68, 76, 80). Оскільки відповідач, який був повідомлений про розгляд справи належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Також, судове повідомлення про розгляд справи, разом із копією ухвали про відкриття провадження та примірником позовної заяви з додатками, надіслані відповідачу за останньою відомою суду адресою місця реєстрації відповідача повернуто до суду без вручення (а.с. 73, 81). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.02.2024 року встановлено, що на праві спільної часткової власності сторонам належить кожному по 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 72). Вирішуючи справу по суті спору, суд керується наступними нормами законодавства. Частина перша статті 356 ЦК України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). Натомість, позивачка як співвласник не заявила позовних вимог про виділ у натурі її частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). Одночасно, для з`ясування обставин щодо можливих варіантів поділу спірного нерухомого майна та виділення позивачці в натурі 1/2 частки із визначенням її у даному нерухомому майні, що безумовно має значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити такі обставини неможливо. При цьому, сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань. Відповідно до пункту 5.1. Розділу ІІ Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства\~юстиції України від 08.10.1998\~року № 53/5, до основних завдань будівельно-технічної експертизи також відноситься визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна. Проте, під час розгляду справи, сторонами не заявлено клопотань про призначення і проведення відповідного виду експертизи щодо можливості та варіантів поділу спірного нерухомого майна. Воднораз, доданий до позову висновок № 61 від 17 листопада 2023 року ТОВ «Вектор буд лайф» про встановлення можливості поділу житлового будинку, не містить фактичних даних про те: -яку саме частину домоволодіння було знищено пожежею: об`єкт 1 чи об`єкт 2 спільного майна; -хто саме із співвласників фактично володіє та користується об`єктом 1 спільного майна; -хто саме із співвласників фактично володіє та користується об`єктом 2 спільного майна (а.с. 16 17). Крім того, вказаний висновок № 61 від 17 листопада 2023 року ТОВ «Вектор буд лайф» про встановлення можливості поділу житлового будинку, містить відомості про об`єкт 1 площею 64,7 квадратних метри та об`єкт 2 площею 58,6 квадратних метри, тоді як частки співвласників є рівними по 1/2 частині кожному. Тобто, фактичне користування спільним майном не відповідає його часткам за правовстановлюючими документами. Як наслідок, в супереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, позивачем не підтверджено відповідними доказами той факт, що частина домоволодіння у вигляді: - кухні площею 9,6 квадратних метри; - комори площею 4,0 квадратних метри; - житлової кімнати площею 6,7 квадратних метри; - житлової кімнати площею 10,3 квадратних метри; - житлової кімнати площею 9,9 квадратних метри; - житлової кімнати площею 9,2 квадратних метри; - тамбура площею 1,8 квадратних метри; - веранди площею 7,10 квадратних метри; - сараю «В»; - сараю «Г»; - вбиральні «Ж»; - гаража «І»; - криниці «К1»; - огорожи «О», дійсно складає та відповідає 1/2 частині домоволодіння яке перебуває у спільній частковій власності сторін. Зокрема, позивачем не додано до позову та не надано суду під час розгляду справи відповідних письмових доказів тієї обставини, що вказані нею приміщення і господарські споруди дійсно складають частку позивача у спільній власності домоволодіння [ADDRESS] . Отже, позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: ту обставину, що вказані у прохальній частині позову житлові приміщення і господарські споруди дійсно складають та відповідають 1/2 частці позивача у спільній власності домоволодіння [ADDRESS] . У зв`язку із цим, у суду відсутні правові підстави для визнання за позивачкою права власності на окремий, самостійний об`єкт нерухомого майна у вигляді: - кухні площею 9,6 квадратних метри; - комори площею 4,0 квадратних метри; - житлової кімнати площею 6,7 квадратних метри; - житлової кімнати площею 10,3 квадратних метри; - житлової кімнати площею 9,9 квадратних метри; - житлової кімнати площею 9,2 квадратних метри; - тамбура площею 1,8 квадратних метри; - веранди площею 7,10 квадратних метри; - сараю «В»; - сараю «Г»; - вбиральні «Ж»; - гаража «І»; - криниці «К1»; - огорожи «О», оскільки позивачка не довела, що вказана частина в натурі дійсно складає належну їй 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] . До того ж, суд звертає увагу на обраний позивачкою спосіб захисту свого права, що заявлений нею в прохальній частині заяви. Однак, позивачка вже є власником 1/2 частини вказаного нерухомого майна, а тому слід вважати помилковими вимоги позову про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння. Натомість, позивачка як співвласник не заявила позовних вимог про виділ у натурі її частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). За таких обставин, позов є безпідставним і необґрунтованим та не підлягає задоволенню. При цьому, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові судові витрати слід покласти на позивачку (а.с. 17-А). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed