Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , КП «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш, про визнання недійсним та скасування рішення органу приватизації № 579 від 19 лютого 2019 року та свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 лютого 2019 року. Також просить скасувати державну реєстрацію права власності на кімнати 423-424, блок 3, в будинку [ADDRESS] (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог). В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 06 червня 2016 року отримав ордер на житлове приміщення кімнати 423-424 в будинку [ADDRESS] . Позивач, [PERSON] та її дочка [PERSON] вселилися у житло. У листопаді 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до КП «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш з питанням приватизації вказаних кімнат, однак йому пояснили, що приватизація проведена не може бути, оскільки позивач, як основний наймач, не проживав у кімнатах більше 5 років. Подальшим питанням приватизації позивач не займався. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованому 10 січня 2023 року, позивач дізнався, що кімнати приватизовані в лютому 2019 року, право власності зареєстровано на [PERSON] . Ознайомившись з матеріалами щодо приватизації житла позивач дізнався, що матеріалах справи міститься заява написана від його імені про відмову [PERSON] від участі в приватизації. Позивач зазначає, що заяву від участі в приватизації не писав та не підписував, про існування заяви не знав. Із врахуванням зазначеного, [PERSON] просив визнати недійсним та скасувати рішення органу приватизації № 579 від 19 лютого 2019 року, свідоцтво про право власності на житло, видане 20 лютого 2019 року та скасувати державну реєстрацію права власності на кімнати 423-424, блок 3, в будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 12 червня 2023 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог у якій п,4 прохальної частини позовної заяви виклав у наступній редакції: «скасувати державну реєстрацію права власності на кімнати 423-424, блок 3, в будинку [ADDRESS] ». 15 червня 2023 року протокольною ухвалою вказану заяву прийнято до розгляду. Ухвалою суду від 15 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] , адвоката Шмайхеля А.К., про залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою суду від 15 червня 2023 року залучено до участі у справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 26 червня 2023 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на час проведення експертизи зупинено провадження у справі. 18 грудня 2023 року до суду з Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи №565/686/23 та висновок експерта №3669 від 08 грудня 2023 року. Ухвалою суду від 20 грудня 2024 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою від 26 квітня 2024 року клопотання представника відповідача [PERSON] , адвоката Шмайхеля А.К., про призначення судової почеркознавчої експертизи залишено без розгляду. КП «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш подало відзив на позовну заяву у якому просило відмовити у задоволені позову. У відзиві зазначено, що 26 листопада 2018 року [PERSON] з членами сім`ї звернувся із заявою до КП «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш щодо оформлення передачі у приватну власність житлових приміщень в гуртожитку, що знаходиться за адресою: кімнати [ADDRESS] , які він та його сім`я займають на умовах найму. При вивченні поданої заяви, долучених документів до неї, було встановлено: - про наявність у власності [PERSON] квартири [ADDRESS] , з приватною формою власності, частка 1/1, та житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] з приватною спільною частковою формою власності, частка 1/6; - особистої заяви [PERSON] від 2019 року про наявність у власності житла, обізнаність змісту ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та особистої відмови від участі в приватизації кімнат [ADDRESS] , надав свою згоду на приватизацію вказаної квартири іншими членами сім`ї дружині [PERSON] . Вважає, що КП «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш, як орган приватизації житлового фонду комунальної власності Вараської територіальної громади, правомірно прийняло рішення №579 від 19 лютого 2019 року щодо задоволення і передачі житлового приміщенні в гуртожитку в приватну власність [PERSON] : кімнати 423-424, в будинку [ADDRESS] , та видало їй свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Шмайхель А.К., подав відзив, у якому зазначає, що позовні вимоги [PERSON] не визнає у повному обсязі. У відзиві зазначено, що твердження позивача про те, що про приватизацію квартири він дізнався 10 січня 2023 року не відповідає дійсності, що підтверджується копією нотаріально посвідченої його заяви від 11 листопада 2022 року, якою він підтвердив, що житлові кімнати [ADDRESS] набуті його дружиною [PERSON] за час шлюбу внаслідок їх приватизації. Позивачем подано відповідь на відзив у якій зазначено, що він був ініціатором розлучення через органи ДРАЦС, проте дружина вимагала написання ним заяви про те, що він не буде претендувати на спільне майно, як умови для погодження нею розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Тому він 11 листопада 2022 року був змушений підписати в нотаріуса заяву, що житлові кімнати [ADDRESS] набуті дружиною за час шлюбу внаслідок їх приватизації. Заява написана формально, з метою забезпечення можливості дружині подати до органу ДРАЦС заяву про розірвання шлюбу. 12 листопада 2022 року [PERSON] погодилася на подачу заяви про розірвання шлюбу. Заява від 11 листопада 2022 року написана за допомогою примусу та обману, факти, які в ній зазначені, не відповідають дійсності та вимогам Закону. Підпис в заяві від 11 листопада 2022 року позивачем відкликано та заявлено про її скасування. В судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що у 2018 році звертався до КП «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш з заявою про приватизацію кімнат в гуртожитку [ADDRESS] . Усно йому було повідомлено, що приватизувати кімнати поки не можливо, оскільки він проживає в них менше п`яти років. Письмової відповіді він не отримував. Більше питанням приватизації кімнат у гуртожитку він не займався. Про приватизацію кімнат дізнався 10 січня 2023 року з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказав, що заяву від 2019 року про відмову від участі у приватизації спірних кімнат не підписував, згоди на приватизацію квартири дружиною [PERSON] не надавав. [PERSON] також вказав, що акт приймання-передачі виконаного замовлення №10773 від 21 лютого 2019 року він не підписував. Хто підписав вказаний акт йому не відомо. Представник позивача, адвокат Полюхович О.І., у судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві. Вказала, що згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений ст.257 ЦК України, продовжується на строк дії такого карантину, відтак, позивачем не пропущено строк звернення до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказала, що приватизацією квартири займався чоловік [PERSON] . Зазначила, що їй не відомо хто підписував заяву від 2019 року про відмову [PERSON] від участі у приватизації спірних кімнат. У задоволенні позовних вимог просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] ,\~адвокат Шмайхель\~А.К.,\~в судовому\~засіданні просив\~відмовити у\~позові у\~зв`язку із спливом позовної давності. Представник КП «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У заяві зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. 17 лютого 2015 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 53, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . 06 червня 2016 року виконавчим комітетом Кузнецовської міської Ради народних депутатів видано [PERSON] ордер на жиле приміщення в гуртожитку №18765. Ордер виданий [PERSON] з сім`єю з трьох чоловік на право заняття жилого приміщення яке складається з двох кімнат за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] дружина, [PERSON] дочка. 26 листопада 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявою до КП «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш про оформлення передачі в приватну власність житлового приміщення і гуртожитку, яке займає [PERSON] разом з членами сім`ї. 19 лютого 2019 року КП «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш прийнято рішення №579 прохання наймача [PERSON] задовольнити та передати житлове приміщення в гуртожитку, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , в приватну власність. У висновку органу приватизації (додатку до рішення №579 від 19 лютого 2019 року) зазначено, що згідно п.1 рішення кімнати 423, 424 по м-ну Перемоги передаються у власність [PERSON] . Розмір частки ціла. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 лютого 2019 року власником житлових кімнат в гуртожитку за адресою [ADDRESS] , кімнати 423, 424 є [PERSON] Форма власності приватна, частка ціла. Підставою здійснення приватизації зазначено рішення органу приватизації №579 від 19 лютого 2019 року. Згідно з довідкою Відділу реєстрації виконавчого комітету Вараської міської ради №4679 від 06 листопада 2018 року за адресою: [ADDRESS] , кімнати 423- 424 зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу реєстрації виконавчого комітету Вараської міської ради з 22 січня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , кімнати 423- 424, зареєстрована [PERSON] . Приватним нотаріусом Вараського районного нотаріального округу Рівненської області Креденсир О.В. засвідчено справжність підпису [PERSON] на заяві від 11 листопада 2022 року, відповідно до якої [PERSON] підтверджує, що житлові кімнати [ADDRESS] , набуті його дружиною [PERSON] за час шлюбу внаслідок їх приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», зазначені житлові кімнати не перебувають у їх спільній сумісній власності, а належать [PERSON] на праві особистої приватної власності. 22 травня 2023 року [PERSON] направив приватному нотаріусу Вараського районного нотаріального округу Рівненської області Креденсир О.В. заяву про відкликання підпису на заяві від 11 листопада 2022 року та скасування заяви, оскільки у ній стверджувались обставини щодо права власності на майно, а нотаріус не може засвідчувати справжність підпису фізичної особи на документі, у якому стверджуються обставини, право посвідчення яких належить лише відповідному державному органові. 13 грудня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що Вараським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) складено актовий запис №13 (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ). У заяві від 2019 року зазначено, що [PERSON] згідно із ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», є громадянином, який має власне житло на праві власності на території України, та використав право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом. Відмовляючись від участі у приватизації кімнати [ADDRESS] [PERSON] дає згоду на приватизацію вказаної квартири дружині [PERSON] . У графі заяви «Підпис наймача та повнолітніх членів сім`ї» зазначено [PERSON] та міститься підпис. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №3669 від 08 грудня 2023 року рукописний текст та підпис в заяві про відмову від приватизації, датованій 2019 роком, виконані не [PERSON] , а іншою особою. 10 січня 2023 року за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» сформовано інформаційну довідку №10276708066 з якої убачається, що [PERSON] є власником житлових кімнат в гуртожитку загальною площею 35,8 кв.м, адреса прихована у зв`язку з війною у країні. Форма власності приватна, розмір частки 1. Підставою для державної реєстрації зазначене свідоцтво про право власності, видане 20 лютого 2019 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №14255013 від 24 жовтня 2018 року, яка міститься в приватизаційній справі щодо приватизації спірних житлових кімнат у гуртожитку, [PERSON] на праві приватної власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності [NUMBER] , видане 07 травня 2010 року Виконавчим комітетом Рівненської міської ради. На праві приватної спільної часткової власності [PERSON] належить 1/6 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності - рішення суду у справі №1713/922/12 від 28 вересня 2012 року. У довідці КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» №5163/668 від 19 грудня 2023 року зазначено, що [PERSON] не брав участь в безоплатній приватизації житлового фонду м.Рівне. Рішенням Острозького районного суду Рівненської області у справі №1713/922/12 від 28 вересня 2012 року визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як спадкоємцями за законом [PERSON] право власності по 1/6 частці за кожним на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] . Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на повагу до житла. У ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частинами третьою, четвертою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 345 ЦК України, передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно з ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація житла здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», яким передбачено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Статтями 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі наймачу та членам його сім`ї квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у межах визначеної норми. При цьому, до членів сім`ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно з\~ч.1,\~2,\~3\~ст.8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» приватизація\~державного житлового\~фонду здійснюється\~уповноваженими на\~це органами,\~створеними місцевою\~державною адміністрацією,\~та органами\~місцевого самоврядування,\~державними підприємствами,\~організаціями,\~установами,\~у повному\~господарському віданні\~або оперативному\~управлінні яких\~знаходиться державний\~житловий фонд.\~Передача квартир\~(будинків),\~житлових приміщень\~у гуртожитках\~здійснюється в\~спільну сумісну\~або часткову\~власність за\~письмовою згодою\~всіх повнолітніх\~членів сім`ї,\~які постійно\~мешкають у\~цій квартирі\~(будинку),\~житловому приміщенні\~у гуртожитку,\~в тому\~числі тимчасово\~відсутніх,\~за якими\~зберігається право\~на житло,\~з обов`язковим\~визначенням уповноваженого\~власника квартири\~(будинку),\~житлового приміщення\~у гуртожитку.\~Передача квартир\~(будинків)\~у власність\~громадян здійснюється\~на підставі\~рішень відповідних\~органів приватизації,\~що приймаються\~не пізніше\~місяця з\~дня одержання\~заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Відповідно до п.4 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. В п. 23 Положення № 396 зазначено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Отже, передача квартир у власність громадян у процесі їх приватизації здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації і оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином передача у спільну власність квартир, які підлягають приватизації, здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно проживають у цій квартирі. Наслідком порушення вимог ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є визнання приватизації недійсною. Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № 520/14902/17, від 14 вересня 2021 року у справі № 473/2473/20, від 27 лютого 2023 року у справі № 215/1765/21. Висновком експерта підтверджено, що заява про відмову від участі приватизації та про згоду на приватизацію спірних житлових кімнат [PERSON] від імені позивача підписана іншою особою. Позивач не надавав згоди на приватизацію житлових кімнат, в яких зареєстровано його місце проживання, [PERSON] . Відтак, суд вважає, що приватизація житлових кімнат була проведена всупереч волі позивача, оскільки останній не підписував заяву про надання згоди на приватизацію спірних житлових кімнат [PERSON] , отже порушує його права та інтереси. З урахуванням зазначеного, рішення органу приватизації, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш, №579 від 19 лютого 2019 року щодо приватизації [PERSON] житлового приміщення в гуртожитку, за адресою: [ADDRESS] , є незаконним та підлягає скасуванню, Враховуючи, що на підставі незаконного рішення органу приватизації, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш, №579 від 19 лютого 2019 року, [PERSON] 20 лютого 2019 року видано свідоцтво про право власності на житлові кімнати в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , кімнати 423, 424, таке свідоцтво також підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Згідно ст.26\~вказаного Закону,\~за результатом\~розгляду документів,\~поданих для\~державної реєстрації\~прав,\~державний реєстратор\~на підставі\~прийнятого ним\~рішення про\~державну реєстрацію\~прав вносить\~відомості про\~речові права,\~обтяження речових\~прав до\~Державного реєстру\~прав.\~У разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Враховуючи викладене, необхідно скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на житлові кімнати в гуртожитку, за адресою: [ADDRESS] , кімнати 423, 424. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Шмайхель А.К., заявив про сплив позовної давності. Вказав, що позивач дізнався про порушення свого права з моменту підписання ним акта приймання-передачі виконаного замовлення № 10773 від 21 лютого 2019 року. Вказав, що копією нотаріально посвідченої заяви позивача від 11 листопада 2022 року також підтверджується, що позивач знав про приватизацію квартири в листопаді 2022 року, а не дізнався 10 січня 2023 року. Позивач заперечив факт підписання 21 лютого 2019 року акта приймання-передачі виконаного замовлення № 10773, який міститься в міститься в приватизаційній справі щодо приватизації спірних житлових кімнат у гуртожитку. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Акт приймання-передачі виконаного замовлення № 10773 підписано 21 лютого 2019 року. Відтак, з 22 лютого 2019 року починається перебіг позовної давності який збігав 22 лютого 2022 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався, у тому числі він діяв як на час закінчення строку у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу до відповідача (22 лютого 2022 року), так і на час звернення до суду з цим позовом (26 квітня 2023 року). Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року №540-IX доповнено пункт 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. В постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №651 від 27 червня 2023 року відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Враховуючи, що останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 22 лютого 2022 року, а Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, який відмінено 27 червня 2023 року, звернення [PERSON] з даним позовом відбулось у межах позовної давності. З урахуванням наведеного, суд вважає, що заява представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог позивача не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved