Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

І. Суть спору Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] через свого представника -\~адвоката Свередюк\~Ю.А. звернулися\~до суду\~з позовом,\~який мотивовано\~тим,\~що житловий\~будинок [ADDRESS] мав\~статус колгоспного\~двору і\~членами такого\~були:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] . Відповідно, кожному з членів колгоспного двору належало по 1/6 частині будинковолодіння. [INFO] [PERSON] \~помер,\~а спадщину\~прийняла його\~дружина [PERSON] \~так,\~як вступила у володіння спадковим майном та звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк. У порядку спадкування після смерті [PERSON] до [PERSON] перейшла 1/3 частина будинковолодіння, а з врахуванням її частки, [PERSON] стала належати 1/3 (1/6+1/6) частина будинковолодіння. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті, згідно із ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги були: мати померлого - [PERSON] , дружина померлого - [PERSON] , та дочка померлого - [PERSON] . Спадкоємці спадщину прийняли у відповідності до ст. 1269, 1270 ЦК України, так як проживали разом з спадкодавцем до дня смерті. Кожному із спадкоємців стало належати по 1/18 частині у спірному будинковолодінні (1/6 частка [PERSON] / 3 = 1/18). [INFO] померла [PERSON] . У відповідності до ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги була дочка померлої - [PERSON] . Спадщину після смерті матері [PERSON] прийняла у визначеному законом порядку, так як звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Спадкове майно померлої складається із 1/6 частки будинку, яка належала їй як члену колгоспного двору, та 1/18 частка будинку, яку вона отримала в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Загалом [PERSON] стало належати 8/18 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, із розрахунку: 1/6 частка, яка належить [PERSON] як члену колгоспного двору + 1/18 частка, отримана в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] + 1/6 частка + 1/18 частка, отримана в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. До спадкового майна померлої входила 1/6 частка будинку, яка належала їй як члену колгоспного двору, 1/6 частка, яку вона отримала в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] та 1/18 частка, яку вона отримала в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] . У відповідності до ст. 1223 ЦК України спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] . Рішенням Іваничівського районного суду від 6 травня 2021 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Судом було встановлено, що [PERSON] має право на спадкування 1/18 частки житлового будинку, яка належала [PERSON] у порядку спадкування після смерті її сина [PERSON] , однак, суд не мав права вийти за межі позовних вимог, тому питання визнання права власності на 1/18 частку судом не вирішувалося. Оскільки, житловий будинок [ADDRESS] , мав статус колгоспного двору, тому документу, який би посвідчував право власності видано не було, а тому нотаріус не може видати свідоцтва про прийняття спадщини. У зв`язку із тим, що документа, який би засвідчував право власності на дану забудову не має, відповідно до ст. 392 ЦК України позивачі змушені звернутися в суд з позовною заявою про визнання за ними права власності на відповідні частини спірного житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. ІІ. Позиція учасників справи У судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , їх представник - адвокат Свередюк Ю.А., а також представник відповідача Нововолинської міської ради Володимирського району Волинської області не з`явилися. 22.04.2024 року від представника позивачів [PERSON] надійшла заява про здійсненя розгляду справи здійснювати без її участі та без участі позивачів. У заяві [PERSON] позов підтримала у повному обсязі та просила такий задовольнити, а судові витрати - залишити за позивачами. У матеріалах справи міститься клопотання від представника відповідача Нововолинської міської ради Володимирського району Волинської області Диця І.Ю. про здійснення розгляду справи без його участі за наявними у справі матеріалами, та про відсутність заперечень щодо задоволення вимог позовної заяви. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 09.01.2024 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Нововолинської міської ради Володимирського району Волинської області про визнання права власності на частини житлового будинку в порядку спадкування залишено без руху та надано позивачам строк\~десять днів з дня отримання ними ухвали для виправлення вказаних в ухвалі недоліків. Ухвалою від 27.02.2024 року, після усунення стороною позивачів недоліків позовної заяви, відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 20.02.2024 року. 19.03.2024 року ухвалою суду витребувано з Волинського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи № 245/1994, заведеної Іваничівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 09.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 23 квітня 2024 року. У судове засідання, призначене на 23.04.2024 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , їх представник - адвокат Свередюк Ю.А., а також представник відповідача Нововолинської міської ради Володимирського району Волинської області не з`явилися. 22.04.2024 року від представника позивачів [PERSON] надійшла заява про здійсненя розгляду справи без її участі та без участі позивачів, підтримання позову у повному обсязі та прохання такий задовольнити, а судові витрати - залишити за позивачами. Згідно ч. 1ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їх участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. ІV. Обставини справи, встановлені судом та застосоване законодавство Відповідно до ч. 1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Судом встановлено, що станом на 15.04.1991 року будинок [ADDRESS] належав [PERSON] та мав статус колгоспного двору. Згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до частини четвертої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Частиною 1 статті 112 ЦК Української РСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно з частиною 1 статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом статті 123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Разом з тим, колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XIIз введенням у дію Закону України «Про власність». Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мали ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку у майні. Статтею 126 ЦК Української РСР передбачалося, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку у майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Отже, до майна колгоспного двору застосовується діюче на той час законодавство і право власності на майно, яке належало колгоспному двору та збереглось після припинення його існування, мають члени колгоспного двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в цьому майні, відповідно до ст. ст. 112,123,126 ЦК УРСР в редакції 1963 року. Із записів книги погосподарського обліку № 11 за 1991-1995 роки слідує, що станом на 15.04.1991 року крім [PERSON] у даному будинковолодінні були зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , внука [PERSON] , [INFO] та внука [PERSON] , [INFO] (а.с.34). Таким чином, кожному з членів колгоспного двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (після одруження [PERSON] , а.с.27-28) та [PERSON] (після одруження [PERSON] , а.с.24-26) належало по 1/6 частині будинковолодіння. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 22.03.2023 року (а.с.29). При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору судами належить виходити з того, що Закон Української РСР «Про власність» не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини. У пункті 4 Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII від 26 березня 1991 року «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР», тобто з 1 липня 1990 року. Таким чином, з 1 липня 1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування. Згідно з копією спадкової справи № 245 до майна померлого [PERSON] , спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] , яка звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини (а.с.171-174). Таким чином, [PERSON] стала належати 1/3 частина будинковолодіння [ADDRESS] (належна [PERSON] 1/6 частина будинковолодіння як члену колгоспного двору + 1/6 частина будинковолодіння, успадкована після смерті чоловіка [PERSON] ). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.30). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 346 ЦК України смерть власника є однією з підстав припинення права власності. Згідно з повідомленням Іваничівської державної нотаріальної контори, спадкова справа на ім`я [PERSON] не заводилась. Згідно з довідкою виконавчого комітету Грядівського старостинського округу від 10.07.2023 року № 19-13/359 на момент смерті [PERSON] з ним були зареєстровані та вели спільно господарство: мати - [PERSON] , дружина - [PERSON] , дочка - [PERSON] та внук - [PERSON] (а.с.35). Отже, спадщину після смерті [PERSON] прийняли: мати, дружина та дочка шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем за однією адресою. Таким чином, [PERSON] стало належати 7/18 частин будинковолодіння; [PERSON] стало належати 4/18 частини будинковолодіння (належна [PERSON] 1/6 частина будинковолодіння як члену колгоспного двору + 1/18 частина будинковолодіння, успадкована після смерті чоловіка [PERSON] ), а [PERSON] стало належати 4/18 частини будинковолодіння (належна [PERSON] 1/6 частина будинковолодіння як члену колгоспного двору + 1/18 частина будинковолодіння, успадкована після смерті батька [PERSON] ). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01.01.2010 року (а.с.31). Згідно з копією спадкової справи № 244/2013 до майна померлої [PERSON] , спадщину після її смерті прийняла її дочка [PERSON] (а.с.140-152). Таким чином [PERSON] стало належати 8/18 частини будинковолодіння (належні [PERSON] 4/18 частини будинковолодіння + 4/18 частини будинковолодіння, успадкованої після смерті матері [PERSON] ). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 08.06.2018 року (а.с.32). Згідно з копією спадкової справи № 30/2018 до майна померлої [PERSON] , при житті, 07 травня 2009 року [PERSON] склала заповіт, за яким, все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, а також усе те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , позивачці у справі. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , шляхом подачі до приватного нотаріуса Іваничівського районного нотаріального округу Завіши Л.Я. заяви про прийняття спадщини (а.с.109-136). Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 06.05.2021 року у цивільній справі № 156/1086/20 за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Рішення не змінене, не скасоване та набрало законної сили 07.06.2021 року (а.с. 37-40). Разом з тим, судом встановлено, що частка [PERSON] збільшилась, оскільки остання прийняла спадщину після смерті сина - [PERSON] , однак суд не мав права вийти за межі позовних вимог, а тому питання визнання за [PERSON] права власності на 1/18 частку судом не вирішувалося. Оскільки, житловий будинок [ADDRESS] мав статус колгоспного двору, документу, який би посвідчував право власності не було видано, а тому нотаріус не може видати свідоцтва про прийняття спадщини. Також у зв`язку із тим, що документа, який би засвідчував право власності на дану забудову не має, тому у відповідності до ст. 392 ЦК України, позивачі звернулися в суд з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. У зв`язку з такими обставинами, позивачі змушені звернутися до суду з цією позовною заявою. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, а тому може бути прийняте судом. V. Висновки суду Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи встановлені судом обставини у справі, у суду не виникає сумнівів, що господарство, яке знаходиться за адресою:\~ [ADDRESS] відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», а позивачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстрованими в даному господарстві станом на 15.04.1991 року та залишалися проживати у колгоспному дворі як члени колгоспного двору, вели підсобне господарство, доглядали за будинком і господарськими будівлями, а отже, є такими, що не втратили права на частку в колгоспному дворі. На сьогодні [PERSON] та [PERSON] не можуть зареєструвати право власності на належні їм, як членам колгоспного двору частки, оскільки подані документи не можуть бути підставою для державної реєстрації, так як не дають змоги встановити факт набуття речових прав на нерухоме майно - житловий будинок. Крім того, у випадку набуття права спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна у правовстановлюючих документах, що є підставою для державної реєстрації, повинні бути визначені частки кожного власника. У зв`язку з такими обставинами суд дійшов висновку, що за позивачкою [PERSON] слід визнати право\~власності на\~1/6\~частину житлового\~будинку з\~господарськими та\~надвірними спорудами\~ [ADDRESS] , як на частку в майні колишнього колгоспного двору. За [PERSON] слід визнати право власності на 8/18 частини житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами (1/6 частину в майні колишнього колгоспного двору + 1/18 частину будинковолодіння у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] + 4/18 частини будинковолодіння у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] ). За [PERSON] \~слід визнати\~право власності\~на 1/18\~частину будинковолодіння, яке\~знаходиться за\~адресою:\~ [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Відтак, позовні вимоги підлягають до повного задоволення. VI. Судові витрати Виходячи з вимог\~ст.\~141\~ЦПК України суд вважає, що судові витрати у справі слід віднести за рахунок позивачів.

Outcome: approved