Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Янголь О.В. звернувся до суду із позовом до Київської міської ради про визначення часток у праві власності на квартиру та визнання права власності на частку в квартирі. В обґрунтування позову зазначає, що 06 травня 1999 року [PERSON] та [PERSON] , які доводяться один одному онуком на бабцею, разом придбали кв. [ADDRESS] в рівних частках по 1/2 кожен за договором купівлі-продажу у [PERSON] , але в договорі купівлі-продажу нотаріус не зазначив, в яких долях покупці купують нерухоме майно, а вони в свою чергу, не будучи обізнаними з порядком вчинення нотаріальних дій, не відслідкували дане упущення нотаріуса. Станом на сьогодні не є за можливе витребувати дану інформацію у нотаріуса, так як він не є діючим. 08 грудня 1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербиною Л. І., яким вона заповідала все своє майно [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. До складу спадковою майна входить частка кв. [ADDRESS] , якою [PERSON] володіла на час смерті, але як зазначено вище, договором купівлі-продажу квартири не визначено, якою саме часткою володіла [PERSON] , а якою володіє [PERSON] . Спадкоємцем за заповітом був її онук [PERSON] , але так як [PERSON] не звернувся до нотаріуса в 6-місячпий термін після смерті бабусі з заявою про прийняття спадщини, з зазначеною заявою звернулася його мати - [PERSON] , як єдина спадкоємиця за законом. 14 грудня 2011 року Четвертою Київською нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу, але у зв`язку з тим, що в договорі купівлі-продажу квартири, яка складає спадкове майно, не зазначені долі, в яких покупці (спадкодавиця та онук) придбали зазначену квартиру, нотаріусом було надано відповідь, що видати свідоцтво про право па спадщину неможливо. Для вирішення даного питання необхідно звернутися до суду. [INFO] [PERSON] померла, але під час життя не зверталася до суду з питанням визначення часток у праві власності на спадкову квартиру. Після смерті матері позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перепелиці Н.Ю. з заявою про прийняття спадщини. На запит нотаріуса Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи 246/2007 від 02.06.2007 до майна померлої [INFO] [PERSON] , згідно з якої встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. 30.11.2023 позивачу було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що ним не надано документів, які підтверджують, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , так як в свідоцтві про народження матір`ю зазначена не [PERSON] , а [PERSON] , а також на підставі того, що в договорі купівлі-продажу на спадкову квартиру не зазначено яка саме частка квартири підлягає спадкуванню. Наразі, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON] , інших спадкоємців ні після смерті [PERSON] ні після смерті [PERSON] , не має. Спору з приводу спадкування ні з ким не має. Позивач вжив усіх можливих заходів, щоб отримати вищезазначені документи самостійно, але йому було відмовлено, тому вимушений звернутись до суду для захисту свого порушеного права. Відповідач - Київська міська рада скористалася правом надання відзиву, у якому просить ухвалити рішення на підставі наданих до матеріалів справи доказів, згідно норм чинного законодавства. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б від 20 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, витребувати у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перепелиці Наталії Юріївни належним чином завірену копію спадкової справи № 69846001 (номер у нотаріуса №12/2022). 07 березня 2024 року до суду від приватного нотаріуса КМНО Перепелиці Н.Ю. надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . В судове засідання представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримує вимоги позову в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, зокрема у відзиві Київська міська рада не заперечує щодо розгляду справи без участі уповноваженого представника. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає позовну заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 травня 1999 року [PERSON] та [PERSON] , які доводяться один одному онуком на бабцею, разом придбали кв. [ADDRESS] за договором купівлі-продажу у [PERSON] Квартиру придбано в рівних частках (по 1/2 кожному), однак в договорі купівлі-продажу нотаріус не зазначено, в яких долях покупями придбавно майно. 08 грудня 1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербиною Л.І. (номер в реєстрі 5167), яким вона заповідала все своє майно [PERSON] (заповіт знаходиться в спадковій справі, копія заповіту додається до позову). [INFO] [PERSON] померла, про що видано свідоцтво про смерть відділом реєстрації смерті у м. Києві, запис № 161, серія [NUMBER] (копія свідоцтва додається до заяви). До складу спадкового майна входить частка кв. [ADDRESS] , якою [PERSON] володіла на час смерті. [PERSON] не звернувся до нотаріуса в 6-місячпий термін після смерті бабусі з заявою про прийняття спадщини, з зазначеною заявою звернулася його мати - [PERSON] , як єдина спадкоємиця за законом. 14 грудня 2011 року державним нотаріусом Четвертої Київської нотаріальної контори Пушняк М.О було відкрито спадкову справу, однак у зв`язку з тим, що в договорі купівлі-продажу квартири не зазначені долі, в яких покупці (спадкодавиця та онук) придбали зазначену квартиру, нотаріусом було надано відповідь, що видати свідоцтво про право па спадщину неможливо. Для вирішення даного питання необхідно звернутися до суду. [INFO] [PERSON] померла, про що видано свідоцтво про смерть Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 19322, серія [NUMBER] (копія додасться до позову). 26 жовтня 2022 року нотаріусом заведено спадкову справу № 12/2022, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру (копія якого додається до позову). Па запит нотаріуса Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи № 246/2007 від 02.06.2007 до майна померлої [INFO] [PERSON] , згідно з якою встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , проте не оформила своїх спадкових прав. 30 листопада 2023 року [PERSON] було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що ним не надано документів, які підтверджують, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , так як в свідоцтві про народження матір`ю зазначена не [PERSON] , а [PERSON] , а також на підставі того, що в договорі купівлі-продажу на спадкову квартиру не зазначено яка саме частка квартири підлягає спадкуванню. Оскільки в договорі купівлі-продажу частки покупців у праві власності на квартиру не визначені, але існувала домовленість покупців про купівлю квартири в рівних долях, позивач просить суд визначити дані частки в розмірі 1/2 квартири щодо кожного покупця. Відповідно, спадковим майном після смерті [PERSON] є її частки квартири, і в подальшому після смерті [PERSON] спадковим майном є та ж сама її частка квартири. Як наслідок, позивач має право успадкувати після своєї матері 1/2 частки зазначеної квартири. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Згідно з ч.ч.2,4 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод від 04.05.1950 р., ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., набрала чинності для України 11.09.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правом власності є право особи на річ (майно) яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК України). За приписами ст. 317 ЦК України зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 1999 року [PERSON] та [PERSON] , які доводяться один одному онуком на бабцею, разом придбали квартиру [ADDRESS] в рівних частках по 1/2 кожен за договором купівлі-продажу. Крім того, згідно з вимогами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу укладається у письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Відповідно до п.2 ч.1,2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Пунктом 1 ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до 01.01.2013 р., визнаються дійсними у разі, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3 глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1217, 1220 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статею 1361 ЦК України регламентовано, що першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з матеріалів позовної заяви [PERSON] була єдиною спадкоємицею першої черги за законом, спадкового майна її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . У свою чергу єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] - є її син [PERSON] . Відповідно до п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», (далі - «Лист») право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Відповідно до положень, визначених у пункті 3.3. Листа, відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Згідно ч.ч.1. 3 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , однак не встигла реалізувати своїх спадкових прав, отже в даному випадку має місце спадкова трансмісія. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно зі ст.ст. 77-80 ЦПК України, належними, допустимими та достатніми є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі них можна встановити дійсні обставини справи, у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, приймаючи до уваги те, що в договорі купівлі-продажу нотаріус не зазначив, в яких долях покупці купують нерухоме майно, (існувала домовленість покупців про купівлю квартири в рівних долях), суд дійшов висновку, що позивачем вжито всіх заходів для відновлення порушеного права, отже у даному випадку для позивача єдиним способом захисту його права є визнання за ним у судовому порядку права власності на квартиру. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав є визнання права власності. Враховуючи викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved