Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

\~ 22 грудня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»\~ через свого представника за довіреністю [PERSON] \~ звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № С13.232.73385 від 19 травня 2017 року в розмірі 48550,29 грн., з яких 15482,06 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 33068,23 грн. заборгованість по відсоткам. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 травня 2017 року між АТ «Ідея банк» та\~ [PERSON] \~ було укладено кредитний договір № С13.232.73385. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором в сумі 48550,29 грн., з яких: 15482,06 грн. - сума заборгованості за основним боргом та 33068,23 грн. - сума заборгованості за відсотками. Вказану заборгованість відповідач не сплатив. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 19 лютого 2024 року до суду надійшла відповідь з Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області. Ухвалою судді від 20 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 28 березня 2024 року. В позовній заяві представник позивача просив\~ розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, і у випадку неявки в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення на підстав наявних у справі доказів. Через неявку відповідача в судове засідання, призначене на 28 березня 2024 року,\~ судом відкладено розгляд справи\~ та призначено судове засідання на 26 квітня 2024 року. 26 квітня 2024 року на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності; не визнання позовних вимог в повному обсязі. В даній заяві відповідач повідомив, що звертався в Ідея банк з метою надання йому виписки, але отримав відповідь про те, що дані на нього відстутні. Відповідач в судові засідання 28 березня 2024 року та 26 квітня 2024 року не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою та адресою, вказаною в позовній заяві. За таких умов суд вважає за доцільне здійснювати розгляд справи за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 19 травня 2017 року між АТ «Ідея Банк» та\~ [PERSON] було укладено\~ договір № С13.232.73385\~ (а. с. 6) про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якого банк надає клієнту\~ кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку. Максимальний ліміт кредитної карти встановлюється в розмірі 200 000,00 грн. (п. 3.1). Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 7000,00 грн. Враховуючи, що зобов`язання банку щодо встановлення ліміту кредитної лінії є для нього відкличними та без ризиковими, визначення суми кредитної лінії може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної лінії, здійснюється Банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень. (п. 3.2). Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,0000% річних. Згідно Детального розпису сукупної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки орієнтовна реальна процента ставка 101,2% річних. Сукупна вартість кредиту розрахована на прикладі, виходячи з неможливості визначення моделі клієнтської поведінки по використанню та погашенню заборгованості по кредитній лінії (а. с. 12). 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, що визначені договором\~ (а. с. 14-15). Відповідно до п. 5.2 договору факторингу, в день підписання Реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язань, передбачених п. 4.1 цього Договору, АТ «Ідея Банк» втрачає права на будь-які плати боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами. В разі звернення боржників до АТ «Ідея Банк» з приводу виконання зобов`язань за відступленими ТОВ «ФК «ЄАПБ» правами вимог, АТ «Ідея Банк» повідомляє про необхідність виконання зобов`язань на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до копій витягу з Реєстру боржників № 3 до договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023\~ ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № С13.232.73385 від 19 травня 2017 року в сумі 48550,29 грн., з яких: 15482,06 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33068,23 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 16). Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитними договором № С13.232.73385 від 19 травня 2017 року, [PERSON] станом на 30.11.2023 має заборгованість\~ у розмірі\~ 48550,29 грн., з яких: 15482,06 грн. - заборгованість за основним боргом, 33068,23 грн. - заборгованість за відсотками (а. с. 13). При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21). Приймаючи до уваги те, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів не надано до суду доказів на підтвердження отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів за договором кредиту, укладеного останнім з 19 травня 2017 року з Акціонерним товариством «Ідея Банк» та не надано доказів користування вказаними кредитними коштами, зокрема платіжних касових та меморіальних ордерів, виписок про рух грошових коштів по банківському рахунку відповідача [PERSON] , а останній також не міг подати виписку про рух коштів з банку через усну відмову банку у її видачі у зв`язку з відсутністю даних про відповідача, суд вважає, що представником позивача не долучено до матеріалів справи належним та допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними, відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. За таких підстав, суд вважає, що представником позивача не доведено обставини, викладені у позовні заяві, суд позбавлений можливості самостійно витребувати докази без клопотання сторін, тому суд прийшов до висновку про доцільність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Крім цього акцентує увагу на тому, що угода про відкриття кредитної лінії (кредитний договір), укладений АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , та всі інші документи, додані представником позивача, складені з особою на прізвище [PERSON] , в той час як відповідач, згідно посвідки про постійне проживання в Україні, має прізвище [PERSON] , що в свою чергу, ставить під сумнів укладення даної кредитної угоди саме із відповідачем. Згідно ст. 141 ЦПК України, при ухвалені рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed