Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.06.2020 між ТОВ та відповідачем було укладено договір № 5919666 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на підставі якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 51 600,00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом з розрахунку 28,00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно умов договору. Як зазначає позивач, відповідач порушила умови договору кредиту, не здійснює повернення отриманого кредиту зі сплатою процентів за його користування та інших платежів, передбачених договором, внаслідок чого станом на 01.12.2023 утворилась заборгованість у сумі 132 116,90 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 36 517,27 грн.; заборгованість по відсотках - 24 746,53; заборгованість по комісії - 59 856,00 грн.; заборгованість по рахунку інфляції - 8767,67 грн.; заборгованість за 3% річних - 2229,43 грн. Оскільки, відповідач зобов`язання за договором позики не виконує, заборгованість не сплачує, позивач просить суд стягнути із відповідача суму заборгованості за договором позики у розмірі 132 116,90 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 31.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідач, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явилась, про поважність причин неявки суд не повідомляла та не просила розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направила, у встановлений судом в ухвалі про призначення справи до розгляду строк відзив на позов не подала. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглядати справу у відсутність сторін. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов задоволенню не підлягає з наступник підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 25.06.2020 року між сторонами укладено договір № 5919666 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 51 600,00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом з розрахунку 28,00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно умов договору з датою остаточного повернення кредиту до 15.06.2023 року. Відповідно до п. 2.5 договору, проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем на залишок заборгованості за позикою та погашаються при надходженні коштів на рахунок кредитодавця. Нарахування процентів здійснюються кредитодавцем щодня за методом "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, за фактичний термін користування кредитом. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. За обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду в розмірі 4 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1 цього Договору. Комісійна винагорода сплачується позичальником щомісячно у період встановлений у додатку №1 до договору, починаючи з 01.07.2020 року. Згідно п.2.6. договору встановлено, що сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісячно ануїтетними платежами у розмірі та в період встановленими у додатку №1 до цього договору з 01 по 15 число місяця наступного за звітним, починаючи з 01.07.2020 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Пунктом 2.7 визначено, що за надання кредиту позичальник сплачує комісію 3% від суми кредиту, встановленої у п.1.1 даного договору. Зазначена комісія сплачується позичальником одноразово у день видачі кредиту за рахунок кредитних коштів шляхом перерахування за вказаними позичальником реквізитами суми кредиту за мінусом утриманої кредитодавцем комісії. Підписанням цього договору позичальник розпоряджається, надає згоду та уповноважує кредитодавця на вчинення дій з утримання на свою користь та у свої власності/не перерахуванні позичальнику грошових коштів, що включаються до загальної суми кредиту, але які до фактичного їх зарахування/перерахування на користь позичальника, в порядку, встановленому даним пунктом договору, сплачується у вигляді комісії за надання кредиту (п. 2.7 договору). Згідно з п. 2.9 договору, строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки - три роки. Зазначене застереження згідно ст. 259 ЦК україни є договором про збільшення позовної давності. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконала, в зв`язку із чим у неї виникла заборгованість в розмірі 132 116,90 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 36 517,27 грн.; заборгованість по відсотках - 24 746,53; заборгованість по комісії - 59 856,00 грн.; заборгованість по рахунку інфляції - 8767,67 грн.; заборгованість за 3% річних - 2229,43 грн. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Також, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Також, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові № 278/2177/15-ц від 17 грудня 2021 року Верховний Суд наголосив, що заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Суд також звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29 січня 2020 року в справі № 755/18920/18, відповідно до якої наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування вимог, оскільки позивачем не доведено факту надання відповідачу кредитних коштів. Так, на підтвердження позовних вимог позивачем надано копію кредитного договору від 25.06.2020 року № 5919666 з додатками, копію заяви позичальника [PERSON] від 25.06.2020 року про перерахування суми кредиту на її рахунок. Проте, в якості доказу на підтвердження факту перерахування коштів позивачем надано платіжну інструкцію № 180 від 19.02.2020 року про перерахування коштів в розмірі 94 952,90 грн. [PERSON] відповідно до кредитного договору № 5664157 від 19.02.2020 року. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт надання (перерахування) [PERSON] кредитних коштів за договором від 25.06.2020 року, а відтак суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за цим договором. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed