Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Зміст позовних вимог: Івано-Франківська КЕЧ (району) звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування службовою квартирою та її виселення. Позовні вимоги мотивують тим, що на балансі Івано-Франківської КЕЧ району знаходиться житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно ордеру № 16 від 11.12.2003, з державного житлового фонду Міністерства оборони України Квартирно-експлуатаційною частиною Івано-Франківського району Західного воєнного округу було виділено квартиру [PERSON] , - як рядовому механіку радіотелефоністу в/ч [NUMBER] , на склад сім`ї три особи: [PERSON] , [INFO] - наймач, [PERSON] , [INFO] - донька, та [PERSON] , [INFO] - сестра. В даній квартирі було зареєстроване їхнє місце проживання. На підставі ордеру було укладено Договір по найму жилого приміщення в будинках Міністерства Оборони № 330 між Будинкоуправлінням № 2 Івано-Франківської КЕЧ району в особі керівника [PERSON] , та [PERSON] . Станом на даний час у вказаній квартирі за адресою [ADDRESS] (фактично - військове містечко в/ч [NUMBER] , яка знаходиться по [ADDRESS] ) зареєстрована одна особа - [PERSON] , 1976 р.н. - наймач, що підтверджується довідкою виданою начальником Івано-Франківської КЕЧ (району). Однак, зі слів сусідів, з 2012 року і по даний час відповідачка не проживає в кв. [ADDRESS] . Наведена обставина підтверджується: Актами не проживання від 29.06.2022, від 28.11.2022, 24.03.2023, де сусідами підтверджено, що [PERSON] виїхала за кордон і проживає там останні 10 років. За цей час жодного разу не приїжджала, бо немає тут нікого з родини. Квартира зачинена, за нею ніхто не доглядає. Опалення відсутнє. Таким чином, відповідачка втратила право для проживання у службовій квартирі по [ADDRESS] . Стислий виклад позицій сторін: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, зазначених в позові. Просив суд ухвалити рішення, яким позов задоволити, визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування службовою квартирою по адресу: [ADDRESS] . Виселети [PERSON] із вказаної службової квартири без надання іншого службового приміщення. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась завчасно належним чином поштовим зв`язком, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.01.2024 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.02.2024 по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.03.2024 по даній справі витребувано докази з головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що на підставі ордеру 16 від 11.12.2003 відповідачу [PERSON] , як рядовому механіку радіотелефоністу в/ч [NUMBER] , виділено службову квартиру за адресою: [ADDRESS] , площею 31,9 кв.м., на склад сім`ї три особи: [PERSON] , [INFO] - наймач, [PERSON] , [INFO] - донька, та [PERSON] , [INFO] - сестра (а.с. 17). На підставі вказаного ордеру було укладено Договір по найму жилого приміщення в будинках Міністерства Оборони № 330 між Будинкоуправлінням № 2 Івано-Франківської КЕЧ району в особі керівника [PERSON] , та відповідачем [PERSON] (а.с. 18-19). Як вбачається з довідки, виданою начальником Івано-Франківської КЕЧ (району), станом на даний час у вказаній квартирі за адресою [ADDRESS] (фактично - військове містечко військової частини [NUMBER] , яка знаходиться по [ADDRESS] ), зареєстрована одна особа - [PERSON] , [INFO] - наймач (а.с. 20). 12.06.2023 [PERSON] надано зобов`язання звільнити надану військовою частиною службову житлову площу за адресою: [ADDRESS] , у разі переводу по службі в іншу частину, звільнення з військової служби після шкінчення терміну контракту, або достроковим розірванням, за власним бажанням, та інших випадках, визначених законодавством. Дієздатність особи та дійсність підпису засвідчено командиром в/ч [NUMBER] , підполковником [PERSON] , зобов`язання зареєстровано по книзі № 9 від 23.08.2005 за № 256 (а.с. 21). Актами про не проживання Івано-Франківської КЕЧ району від 29.06.2022, від 28.11.2022, та від 24.09.2023 підтверджено, що відповідач [PERSON] більше року не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22-24). На виконання ухвали суду про витребування доказів, 12.04.2024 на адресу суду поступило повідомлення від Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, згідно якого відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України гр. [PERSON] , [INFO] , в період з 08.11.2017 по 03.04.2024 в базі даних не виявлено (а.с. 57). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає більше 10 років, не зберігає в даному житлі свої речі, не оплачує комунальні послуги, не приймає участі в утриманні житла, не цікавиться даним житлом. За їхніми відомостями відповідач виїхала за межі України. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, згідно абз. 1 держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Абз. 3 передбачено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Абз. 5 передбачено, що для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайм (найм) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайм (найм) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. У відповідності до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081: військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями,що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла. Військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними,за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями. Службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину(чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця вданому або іншому населеному пункті). Члени сім`ї військовослужбовця дають письмову згоду на проживання в службовому житловому приміщенні. Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках. У разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством. Згідно до Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, громадяни, вказані в рішенні про надання службового жилого приміщення, дають письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жилі приміщення належать на праві приватної власності). За змістом ст. 123 Житлового кодексу Української РСР, до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу. Відповідно до ст. 124 Житлового кодексу Української РСР, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Згідно п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України «По затвердження порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» № 1081 від 03.08.2006, у разі переміщення по службі або звільнення військовослужбовців, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові жилі приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено Законодавством. У відповідності до ст. 107 Житлового кодексу Української РСР, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, за період з 2012 року по даний час відповідачка не проживає в квартирі протягом останніх 10 років, не має жодних особистих речей або майна в квартирі, не забезпечує належний рівень обслуговування та підтримки квартири, не бажає вкладати час і зусилля в підтримку свого майна. Факт непроживання відповідача [PERSON] понад 10 років у квартирі за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актами про не проживання Івано-Франківської КЕЧ району від 29.06.2022, від 28.11.2022, та від 24.09.2023, а також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, відповідач, не звільнивши службову квартиру, порушує житлові права інших військовослужбовців, які дійсно потребують житло. Враховуючи вище викладене, аналізуючи зібрані по справі докази з врахуванням наведених правових норм, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає у службовій квартирі понад встановлений строк, та відповідно втратила користування службовим житлом та підлягає виселенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду. Враховуючи вище наведене, оскільки відповідачка припинила проживання у квартирі [ADDRESS] , не проживає у квартирі понад встановлений законом строк, не виконує свої обов`язки, як наймач житла, суд приходить до висновку, що вона втратила право на користування квартирою [ADDRESS] , тому суд вважає за необхідне визнати її такою, що втратила право користування цим житлом, та виселити її з квартири [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. Тому позов Івано-Франківської КЕЧ (району) підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зокрема: 2684 грн. 00 коп. сплаченого судового збору згідно платіжної інструкції № 374 від 26.07.2023 (а.с. 7). На підставі ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого КМУ від 03.08.2006 № 1081, Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, ст.ст. 107, 123, 124 ЖК Української РСР,

Outcome: approved