Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 8096,24 гривень, та витрати на сплату судового збору у розмірі 26840,00 гривень. Позов обґрунтовано наступними обставини. 20.09.2023 року Приморським районним судом м. Одеси було скасовано судовий наказ від 17.12.2020 року по справі № 522/18951/20 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення з [PERSON] . Підставою для скасування судового наказу став той факт, що з 13.07.2015 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . [PERSON] є споживачем філії «Інфоксводоканал»Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № [NUMBER] . Представник позивача вказує, що нарахування за надані послуги відповідачу здійснювалися відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року, та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг від 16.12.2020 року № 2499, від 22.12.2021 року № 2841, а відповідач в свою чергу користувалась такими послугами. [PERSON] плату за надані Водоканалом послуги не сплачувала внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі 8096,24 грн. за період з 01.12.2020 року по 30.11.2023 року, що підтверджується обґрунтованим розрахунком суми боргу. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» подала до суду заяву, в якій позов підтримала, щодо заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач про дату, місце та час судового засідання повідомлялась належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору Дарування серія та номер: р.№164, виданий 13.07.2015 року, видавник: Саганович О.Ю., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, євласником квартири [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №М1-24193-ю/о від 03 лютого 2024 року (а.с. 30) та довідкою з місця проживання про склад сім`ї та проживання від 12.12.2017 року (а.с. 14). [PERSON] є споживачем філії «Інфоксводоканал»Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», що підтверджується оформленим особовим рахунком № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідач плату за надані Водоканалом послуги не сплачувала внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі 8096,24 грн. за період з 01.12.2020 року по 30.11.2023 року, що підтверджується обґрунтованим розрахунком суми боргу. Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 67, 68 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Встановлення тарифів є компетенцією відповідних органів влади та місцевого самоврядування. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно законодавства та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951 цс 15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16). Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України визначено, що власність зобов`язує. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 гривень. Таким чином, враховуючи процент задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 2684,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved