Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 29.01.2024 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 02.07.2015 року, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №865, та 23.01.2024 року Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони з липня 2023 року проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Матеріали позову суддя отримала 30.01.2024 року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №426142 від 30.01.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 2014 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №426107 від 30.01.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 08.09.2018 за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.02.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 11.03.2024 року. У судове засідання призначене на 11.03.2024 року [PERSON] не з`явився, 14.02.2024 року представник позивача адвокат Губська Х.Ю. через систему Електронний суд надала заяву, в якій просила шлюб між сторонами розірвати, зазначивши, що намір позивача про розірвання шлюбу є остаточним, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Справу просила розглядати за відсутністю сторони позивача. [PERSON] у судове засідання не заявилася, 11.03.2024 року представник відповідачки адвокат Кінах Я.В. на електронну адресу суду надала заяву про відкладення. Розгляд справи відкладено на 22.04.2024 року. 16.04.2024 року представник [PERSON] адвокат Губська Х.Ю. через систему Електронний суд надала клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови державного виконавця Приморського ВДВС про відкриття виконавчого провадження ВП №74194044 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. У судове засідання призначене на 22.04.2024 року [PERSON] не заявилася, представник відповідачки адвокат Кінах Я.В. на електронну адресу суду надала заяву про відкладення, в якій зазначила, що [PERSON] з дитиною фактично проживають у Волинській області, а враховуючи масовані ракетні обстріли території України, в тому числі м.Одеси, відповідачка не бажає наражати себе та дитину на небезпеку, здійснюючи поїздку до суду, проте остання має особисто брати участь в розгляді даної справи, оскільки заперечує проти розірвання шлюбу та здійснює відповідні заходи для примирення сторін. У судовому засіданні 22.04.2024 року був присутній [PERSON] , та заперечував проти клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи, просив відмовити, оскільки це є затягуванням розгляду справи, зазначивши, що шлюбні відносини фактично припинені з літа 2023 року, та пояснив, що він є військовослужбовцем, а дружина фактично має намір отримати грошові виплати у разі його смерті під час виконання службових обов`язків. Також зазначив, що примирення неможливо, вони не спілкуються один з одним з цього року, ніякого примирення не було, відповідачка давно проживає у батьків, він сплачує аліменти на доньку. Категорично проти відкладення розгляду справи, просив розірвати шлюб. Представник позивача адвокат Губська Х.Ю. у судовому засіданні заперечувала проти відкладення розгляду справи, зазначивши, що це вже друге необґрунтоване клопотання, вони не скористалися правом на подачу відзиву, доказів щодо наміру примирення ї боку відповідачки суду не надано, тому просила продовжити розгляд справи. Протокольною ухвалою суду згідно ч.3 ст.223 ЦПК України, враховуючи другу неявку відповідачки та її адвоката, відсутність доказів щодо вчинення дій з примирення з боку відповідачки та категоричних заперечень з цього приводу з боку позивача, відсутність заяви адвоката відповідачки щодо причини її неявки у судове засідання та заяви щодо можливості проведення судового засідання у режимі відеоконференції, відмовлено представнику відповідачки у клопотанні про відкладення судового засідання та продовжено розгляд справи у відсутності відповідачки та її адвоката. Представник позивача просила долучити до матеріалів справи постанову ВДВС про ВП. [PERSON] клопотання адвоката підтримав та пояснив, що він сплачує аліменти на утримання дитини. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання адвоката позивача та долучено до матеріалів справи копію постанови ВДВС щодо відкриття виконавче провадження про стягнення аліментів. [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, зазначивши, що він вдячний відповідачці за дитину, але не бажає з нею подальше спільне життя. Зазначив, що буде підтримувати доньку, а з відповідачкою не хоче мати нічого спільного. Коли почалася війна, вона з донькою була у батьків, потім через рік вона приїхала до нього в м.Одеса, в кінці 2022 року, вони знімали житло, донька була у бабусі. Прожили разом декілька місяців, постійно сварились, і вона поїхала до матері, потім вона ще приїжджала на два тижні, потім ще влітку 2023 року. Пояснив, що до війни теж були сперечання на побутовому ґрунті, їй потрібні тільки гроші. Він є військовослужбовцем, а відповідачка хоче отримати винагороду після його смерті, про що вона йому особисто сказала у розмові влітку 2023 року, коли приїжджав на побачення до доньки, гуляв з нею, були у кафе, про розлучення теж розмовляли. Більше з відповідачкою не бачився. Просив розірвати шлюб. Адвокат Губська Х.Ю. позов підтримала, зазначила, що у сторін не має ніякого спільного майна, сторони не спілкуються, просила позов задовольнити. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 29.04.2024 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.07.2017 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №865, та 23.01.2024 року Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від спільного шлюбу у сторін є малолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 20.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, про що складено відповідний актовий запис №947 (а.с.10). Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони з липня 2023 проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві, крім того у судовому засіданні позивач підтвердив і наполягав на розірванні шлюбу. Відповідачка заперечує проти розірвання шлюбу. На даний час судом встановлено, що донька проживає разом з матір`ю [PERSON] . На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін суду не пред`явлені. Таким чином, суд вважає, що примирення між позивачем та відповідачем неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання доньки між сторонами на час розгляду справи не існує. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, примирення, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б його інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачкою не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходило. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved