Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що [INFO] [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться в [ADDRESS] , що розташовані на земельній ділянці під кадастровим номером 4610900000:09:122:0018, загальною площею 0.0600 га, які належали продавцям на праві спільної часткової власності. Продаж вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями вчинено з умовою довічного проживання продавця [PERSON] безкоштовно в одній кімнаті, позначеній цифрою 1-3 згідно технічного паспорту на відчужуваний житловий будинок. Своїм підписом покупець погодилась з покладеним на неї вищевказаним обов`язком майнового характеру (надання права безкоштовного проживання) на користь продавця [PERSON] . Отже, на підставі вказаного договору був встановлений сервітут право довічного користування житловим будинком для відповідача і відповідно обов`язок для покупця забезпечити право довічного проживання відповідачу. Проте, з моменту продажу житлового будинку відповідач не використовувала його для проживання. Як і не використовувала вказаний будинок для проживання і до його продажу. У власності відповідача перебуває квартира [ADDRESS] . Тобто, відповідач набула право користування спірним житловим будинком на підставі договору купівлі продажу, яке по своїй суті є сервітутом. Однак, з 12 січня 2017 року - з часу набуття позивачем права власності на житловий будинок відповідач не реалізувала своє право на проживання. Тобто, понад сім років не використовувала його для проживання. На думку позивачки, поведінка відповідача свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення, а тому вважає, що її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим будинком та слід припинити її право на користування чужим майном на вимогу власника цього майна на підставі пункту п`ятого частини другої\~статті 406 ЦК України. Наявність сервітуту утруднює право позивача на вільне розпорядження спірною квартирою, яка належить [PERSON] на праві власності. Із врахуванням викладеного та поданих документів, позивачка просить суд припинити сервітут, встановлений для [PERSON] на підставі пункту 1 договору купівлі-продажу від 12 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Захарко Ю.В. зареєстрованого в реєстрі за №40, на довічне проживання у житловому будинку [ADDRESS] , зареєстрованого 14 січня 2017 року у Державному реєстрі речових прав за номером запису про інше речове право:18565794. У підготовче засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не з`явилась, подала заяву, де визнала заявлені до неї вимоги, справу просила розглядати без її участі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі\~ ст.\~200\~ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Як вбачається із договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, 12 січня 2017 року [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться в [ADDRESS] , що розташовані на земельній ділянці під кадастровим номером 4610900000:09:122:0018, загальною площею 0.0600 га, які належали продавцям на праві спільної часткової власності. Продаж вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями вчинено з умовою довічного проживання Продавця [PERSON] безкоштовно в одній кімнаті, позначеній цифрою 1-3 згідно технічного паспорту на відчужуваний житловий будинок. Своїм підписом покупець погодилась з покладеним на неї вищевказаним обов`язком майнового характеру (надання права безкоштовного проживання) на користь продавця [PERSON] . Вказане підтверджується на підставі п.1. договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, зареєстрованого 12 січня 2017 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Захарко Ю.В. за реєстровим номером 40 (а.с. 8-9). Із договору дарування земельної ділянки відомо, що 12.01.2017 року [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку під кадастровим номером 4610900000:09:122:0018, загальною площею 0,0600 га, в межах згідно з планом земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 10-11). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 квітня 2024 року наявна інформацію про те, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Крім цього, у вказаному витязі вказано про речове право: право користування (сервітуту), право довічного користування, що полягає у праві довічного проживання [PERSON] безкоштовно в одній кімнаті, позначеній цифрою 1-3 згідно даних технічного паспорту на житловий будинок, безстрокове. Правокористувачем є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Підстава виникнення вказаного права договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений 12.01.2017 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Захарко Ю.В. (а.с. 14-16). Отже, на підставі вказаного договору був встановлений сервітут право довічного користування житловим будинком для відповідача і відповідно обов`язок для покупця забезпечити право довічного проживання відповідачу. Сервітут може бути встановлений договором, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника права щодо розпорядження цим майном. Насьогоднішній день Позивач має намір продати вказаний житловий будинок. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за умови невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Проте, з моменту продажу житлового будинку відповідач не використовувала його для проживання. Як і не використовувала вказаний будинок для проживання і до його продажу. Згідно даних будинкової книги, що заведена 13 грудня 2006 року у цьому будинку не здійснювалася реєстрація місця проживання жодних осіб (ас. 17-20). Згідно листа Самбірської міської ради від 17 квітня 2024 року, станом на 17 квітня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , інформація щодо зареєстрованих осіб відсутня (а.с. 21). Із довідки, виданої КП «Мукачівським міським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» відомо, що у власності [PERSON] перебуває квартира [ADDRESS] (а.с. 22). Відповідно до\~статті 41 Конституції України,\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За\~статтею 317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями\~статті 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом частини першої\~статті 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою\~статті 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. У відповідності до пункту п`ять частини першої, частини другої\~статті 406 ЦК України,\~сервітут припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У частині першій статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. У постанові від 7 липня 2020 року у справа № 910/10647/18 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. Ураховуючи наведене в сукупності суд доходить висновку, що даний позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення, оскільки підтверджується поданими до суду доказами. Відповідачка позов визнала.

Outcome: approved