Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

06.03.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» (далі відповідач), про визнання виконавчого напису №13035 вчиненого 19.12.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Також заявник просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1211,20 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Позовна заява подана представником адвокатом Шевер Ю.М., яка діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги АЕ №1267943 від 28.02.2024. Позивач вважає виконавчий напис приватного нотаріуса незаконним та таким, що не підлягає виконанню; узагальнені доводи зводились до такого: - нотаріус не переконався в безспірності боргу та порушив вимоги, щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису; - позивачу не було повідомлено про відступлення права вимоги; - нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням строків позовної давності; Ухвалою суду від 07.03.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Також, вказаною ухвалою до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області. Відповідачу та третім особам направлялась позовна заяву з додатками на офіційну адресу, а також здійснювалася в електронній формі через електронний кабінет, які отримані учасниками судового провадження (у яких наявний кабінет) 08.03.2024. 01.04.2024 від відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді; та заява про визнання позовних вимог, в якій відповідач просить суд: задовільнити позовні вимоги позивача в частинні визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 606 грн. Втім, вимогу позивача в частині стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» орієнтовних судових витрат в розмірі 3 000 грн. слід залишити без задоволення, оскільки розподіляючи судові витрати між сторонами у справі необхідно враховувати дії сторони, щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. 08.04.2024 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання про врегулювання спору за участю судді. Під час відкриття провадження у справі третім особам також було роз`яснено про їхнє право подати суду пояснення щодо позову в п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, однак вони таким правом не скористались. Відповідач правом на відзив не скористався. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини. Судом встановлено, що 21.10.2013 між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» складено кредитний договір № SAMDN50OTC001381159. Як вбачається з тексту оспорюваного виконавчого напису, 26.10.2021 на підставі договору факторингу № РВ-2021-20/10 відступлено право вимоги за кредитним договором № SAMDN50OTC001381159 ТОВ «Фінансова компанія управління активами». При цьому, сам договір факторингу №РВ-2021-26/10 від 26.10.2021 суду наданий не був. Так само, суду не надано доказів про направлення позивачу повідомлення про відступлення права вимоги. Згідно виписки з рахунка [PERSON] за кредитним договором № SAMDN50OTC001381159 від 21.10.20213 заборгованість за період з 26.10.2013 по 19.12.2021 становить 10278,80 грн., що складається: заборгованість за тілом кредиту 2987,68 грн.; заборгованість за нарахованими та не сплаченими процентами та комісією 7291,12 грн. 19.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис № 13035 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № SAMDN50OTC001381159 від 21.10.20213, укладеного з АТ КБ «ПриватБанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору факторингу №РВ-2021-26/10 від 26.10.2021 є «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за період з 25.10.2021 по 19.12.2021 в розмірі 10328,80 грн, яка складається із: заборгованість за тілом кредиту 2987,68 грн.; заборгованість за нарахованими та не сплаченими процентами 7291,12 грн., а також 50 грн плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом. 04.02.2022 старшим державним виконавцем Петриківського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районні Дніпропетровської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дарадан М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68492614 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса № 13035 від 19.12.2021 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 10328,80 грн та 1032,88 грн виконавчого збору. 04.02.2022 старшим державним виконавцем Петриківського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районні Дніпропетровської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дарадан М.В. - винесено постанову про арешт коштів та майна боржника . 27.06.2022 старшим державним виконавцем Петриківського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районні Дніпропетровської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дарадан М.В. винесено постанову про зупинення виконавчих дій, оскільки боржник призваний на військову службу по мобілізації. 22.12.2023 старшим державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районні Дніпропетровської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Дарадан М.В. винесено постанову про поновлення виконавчих дій. 22.12.2023 старшим державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районні Дніпропетровської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Дарадан М.В. винесено постанову про арешт коштів боржника Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спірні правовідносини у цій справі регулюються ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про нотаріат». Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Стаття 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З аналізу зазначених норм закону вбачається, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Отже, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1.11.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 відмовлено. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.01.2019, справа № 910/13233/17. Отже, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні. Крім того, згідно з позицією, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Також приймаючи до уваги, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором, який нотаріально не посвідчений, суперечить вимогам ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» та є безумовною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). До того ж, слід зауважити, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Позивач, з огляду на дату укладення договору, стверджує про пропуск звернення за вчиненням виконавчого напису. Відповідач же жодного доказу на спростування і цих доводів позивача суду не надав. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. За змістом статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням вище викладеного, враховуючи наявність законних підстав для задоволення позову, суд приймає заяву відповідача про визнання позову та задовольняє позов повністю. Щодо розподілу судових витрат. Частиною 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, враховуючи, що відповідач визнав позов при розподілі витрат щодо сплати судового збору має застосовуватися спеціальна норма - стаття 142 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зазначених випадках законом передбачено повернення позивачу з державного бюджету лише 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, інші 50 відсотків не відшкодовуються. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 29.02.2024. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 605,60 грн. Також позивачем понесено витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн, в підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги від № 51 від 28.12.2023, опис наданих послуг виконаних адвокатом за договором № 51 від 28.02.2024 та додаток № 2 до даного договору. Вказані витрати стосуються вказаної справи, є співмірними та відповідають критерію розумності. Доводи відповідача щодо необхідності залишення без задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки ним вчинено дії, як зазначає представник, щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, суд вважає необґрунтованими. Оскільки відповідач лише послався на цей критерій, не обґрунтувавши, як ці дії впливають в тій мірі, щоб позивачу було повністю відмовлено у відшкодування понесення витрат на правничу допомогу, з огляду й на те, що ці витрати позивач поніс ще до подання позову, а дії відповідача (надіслання до суду клопотання про врегулювання спору за участю судді) вчинено після подання позову. Таким чином суд вважає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу є обґрунтованою, вартість послуг і робіт правничої допомоги, зазначена у наданих до суду документах, є співмірною з фактично виконаними послугами та роботами, що підтверджуються наданими позивачем належними доказами, в зв`язку з чим ці витрати підлягають стягненню з відповідача в повному розмірі, тобто 3000 грн.

Outcome: approved