Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

04 березня 2024 року до Кобеляцького районного суду надійшла позовна заява першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] , будучи громадянином російської федерації (національний паспорт іноземця № [NUMBER] , виданий 30.07.2010 року відділом ОФМС Росія по Республіці Калмикія у м. Еліста), у 2014 році набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5321882600:00:003:0307 площею 3,4801 га, яка розташована на території Кобеляцької міської ради Полтавської області (колишня Іванівська сільська рала Кобеляцького району Полтавської області), на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТР № 954252 від 12.03.2014 року після смерті батька, [PERSON] , що належала останньому на підставі Державного акта про право власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 027382, виданого Іванівською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 146. 12.03.2014 року відповідач зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку, однак протягом року не виконав покладений на нього обов?язок, та не відчужив земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відтак, право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду, у зв`язку з порушенням статтей 13, 14, 41 Конституції України, статтей 80, 81, 145 ЗК України в частині не відчуження протягом року прийнятої у спадщину громадянином Російської Федерації [PERSON] спірної земельної ділянки. За таких обставин, враховуючи, що відповідачем [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення, з метою захисту порушених інтересів держави, прокурор прохає суд припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5321882600:00:003:0307 площею 3,4801 га, шляхом її конфіскації у власність держави за рішенням суду. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 квітня 2024 року постановлено ухвалити заочне рішення. Прокурор Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області Полонська С. О. підтримала позовні вимоги в повному обсязі та прохала їх задовольнити. Крім цього, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник ГУ Держгеокадастру в Полтавській області подала до суду заяву про\~ розгляд справи без її участі. Позовні вимоги прокурора підтримала та прохала задовольнити у повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, шляхом оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подав, будь-яких заперечень проти позову, заяв, клопотань чи пояснень з приводу позовних вимог по суті до суду від відповідача не надходило. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином Російської Федерації (національний паспорт іноземця № [NUMBER] , виданий 30.07.2010 року відділом ОФМС Росія по Республіці Калмикія у м. Еліста) та має постійне місце проживання у Російській Федерації, оскільки зареєстрований за адресою: [ADDRESS] РФ (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ВТР № 954252 [PERSON] успадкував після смерті батька - [PERSON] ,\~ який\~ помер\~ [INFO] ,\~ земельну ділянку площею 3,4801 га, кадастровий номер 5321882600:00:003:0307, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Іванівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, що належала останньому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 027382, виданого Іванівською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 11 лютого 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 146 (а.с. 14). Право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5321882600:00:003:0307, площею 3,4801 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Іванівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 311376053218. Дата реєстрації 12.03.2014 року, номер відомостей про речове право: 4944872 (а.с. 15). Згідно Витягу № НВ-9934420872023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5321882600:00:003:0307, становить 123328,12 грн (а.с. 16). Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогоспо- дарського призначення визначено Земельним кодексом України. У відповідності до ч. 1-3 ст. 1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно норм ст. 19 3К України, землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. За змістом положень ст.41 Конституції України, а також ст.319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов?язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно в ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. 12.03.2014 року [PERSON] , будучи іноземцем (громадянином РФ), зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5321882600:00:003:0307, площею 3,4801 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Іванівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, що підтверджується відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об?єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право», виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка, згідно ч.1 ст. 181 Цивільного кодексу України, належить до нерухомого майна, знаходиться на території України, то на неї поширюється дія права України. Згідно зі ст. 80 ЗК України суб?єктами права приватної власності на землю визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням положень ч.2 ст. 81 цього Кодексу та інших норм Земельного кодексу України суб?єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 3К України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об?єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об?єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Відповідно до ч.5 ст. 22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складному) капіталі банків), які € власниками земель сільськогосподарського призначення. За змістом частини 4 статті 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, а саме: якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права; у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов?язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідносин. У відповідності до п. «в» абз. 1 ст. 143 ЗК України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Крім того, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартість, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов?язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Отже відповідач, будучи іноземним громадянином, 12.03.2014 року набув право власності на вказану частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення та упродовж року не відчужив її, що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. Згідно з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Загалом, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право особи мирно володіти своїм майном тобто захисту права приватної власності. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа N? 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1, зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності в порядку спадкування за законом (з 12.03.2014 року) на земельну ділянку з кадастровим номером 5321882600:00:003:0307 площею 3,4801 га, яка розташована на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області (бувша Іванівська сільська рада Кобеляцького району Полтавської області), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не виконав покладений на нього обов`язок, а саме не відчужив земельну ділянку, за таких обставин право власності на зазначену земельну ділянку підлягає примусовому припиненню шляхом конфіскації у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. \~ Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] на користь Полтавської обласної прокуратури необхідно стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved