Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

20.01.2021 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . 15.03.2021 року відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов про визначення місця проживання доньки [PERSON] з нею, та стягнення з позивача на її користь аліменти на утримання дитини. Ухвалою Ленінського районного м. Кіровограда від 15.03.2021 року, до спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічний позов відповідача, та призначено підготовче засідання у справі. 26.03.2021 року стороною позивача до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої, поряд з питанням про стягнення аліментів на утримання дитини, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з позивачем - [PERSON] . Ухвалою суду від 02.04.2021 року у справі замінено засідання та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 29.09.2022 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач (за первісним позовом) та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, в задоволенні вимог зустрічного позову просили відмовити в задоволенні вимог [PERSON] . Представник позивача пояснила, що 09.11.2013 року сторони уклали шлюб, мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач залишила дитину та виїхала з місця їх проживання, з 01.12. 2020 року по 20.01.2021 року відповідач жодним чином не допомогала утримувати дитину, яка знаходилась на утриманні лише батька. Відповідач не пояснила дитині, чого вона пішла. У зв`язку з цим, дитина відчувала важкість, їй ніхто і нічого не пояснював, а тому мусили звертатись до психолога. Позивач має будинок, родину - матір, сестру з дитиною, яка є однолітком [PERSON] , дідуся. Всі є кровними родичами і проживають в прийнятній обстановці, у кожного окрема кімната в будинку. Дитина ходить до школи, нею опікується позивач, відповідач - мати дитини, може зустрічатись з нею без перешкод, так як позивач і вона працюють викладачами у школі, де навчається [PERSON] . На даний час дитина не бажає бачити матір і зустрічатись з нею. 14.11.2020 року [PERSON] була свідком, коди мама та дядя [PERSON] говорили, що їм потрібно винайняти квартиру та переїхати, вони цілувались і це було шоком для дитини. Відповідач та її представник вимоги первісного позову не визнали. Відповідач пояснила, що з позивачем жили в його домі, з ними жила і сестра з чоловіком. Позивач часто їздив у Польщу, вона залишалась сама з дитиною, свекруха часто втручалась у їх життя, декілька раз були загострення відносин і в один із разів позивач її виставив. З листопада 2020 року вона стала жити окремо. На даний час винаймає квартиру, живе з молодшою дитиною, з батьком дитини не одружена, але він допомагає їй, спілкується і забезпечує дитину. Вважає, що дитині потрібне спілкування з матір`ю, тому просить задовольнити її позов і відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок, наданий компетентним органом. Пояснила, що комісією було враховано висновок експерта, всі ознайомились з документами, експерт працював з обома батьками, проведено огляд місць проживання сторін. Відповідач пояснювала, що проживає по [ADDRESS] із співмешканцем і дитиною. В будинку позивача у кожного члена сім`є окрема кімната. З Настею спілкувались окремо, зі слів батька він її забезпечує, мати приймає участь у витратах на дитину і покупках. [PERSON] пояснювала, що мати її ображала, на засіданні комісії поведінка дитини була стриманою, напруженою. Вона не пояснювала чого хоче жити з батьком, тому комісія прийняла рішення про визначення місця її проживання з матір`ю. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитаних в судовому засіданні свідків, вислухавши думку дитини, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу з 09.11.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Виконавчим комітетом Бережинської сільської ради Кіровоградського району та області, актовий запис № 16. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.01.2021 року (справа № 405/7764/20. Провадження № 2/405/1282/20). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 02.12.2020 року, актовий запис № 1827, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцепроживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом установлено, що предметом спірних правовідносин, крім стягнення аліментів, є визначення місця проживання малолітньої дитини з одним із батьків, дитина наданий час проживає разом з батьком. У справах, що виникають із спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. При вирішенні даного питання необхідним є врахування конвенційних положень про те, що процесуальні зобов`язання, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про право на повагу до приватного і сімейного життя також включають гарантування того, щоб батьки були спроможні навести свої аргументи. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цих категорій. Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 року, параграф 78). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що право батьків є похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Судом встановлено, що батьки [PERSON] - сторони у справі, працюють вчителями, характеризуються позитивно, мають однакові фінансові можливості, однаково з любов`ю та турботою ставляться до дитини. Дитина відвідує школу, де працюють батьки, згідно наданої характеристики характеризується лише позитивно. При цьому, судом відмічається, що справа перебуває в провадженні суду з 2021 року, відповідач покинула місце свого постійного проживання та проживання дитини, винаймає квартиру, залишаючись прописаною за місцем проживання та перебування позивача, на даний час відповідач має малолітню дитину, питання чи має відповідач іншу сім`ю залишається поза увагою суду. Дитина проживає в будинку де народилась та виросла, в оточенні людей, яких знає з моменту народження (батько, тітка, брат, бабуся). З моменту звернення сторін в суд вказані обставини фактично не змінились. У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02.10.2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений. У даній справі неодноразово, користуючись своїми правами, сторони надавали висновки психологів, за клопотанням сторін призначались психологічні експертизи, допитувались експерти - спеціалісти [PERSON] , [PERSON] , які зазначали про наявність конфлікту між батьками дитини, який потрібно вирішувати їм разом, зазначали про наявність замкнутості, тривожності дитини. При цьому, дитина характеризується позитивно, навчається в міру своїх сил та можливостей, виявляє логічне мислення, охайна, доглянута. Відповідно до положень статті 110 ЦПК України висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Судом висновки спеціалістів - психологів приймаються до уваги та оцінюються разом з іншими доказами. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести та обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обгрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Відповідно до вимог частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а статтею 76 цього ж Кодексу визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що встановлюються такими засобами, як і висновки експертів. Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, визначений постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Відповідно до п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України, органами опіки та піклування є, зокрема, виконавчі органи міських рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Згідно з п.п.1, 3 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, комісія з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради. Основними завданнями комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток. Комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема, вирішення спорів про визначення місця проживання дитини з одним із батьків. Основною організаційною формою діяльності комісії є її засідання, які проводяться у разі потреби, але не рідше ніж один раз на місяць. До участі у засіданнях комісії можуть запрошуватися представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які беруть безпосередню участь у вирішенні долі конкретної дитини, з правом дорадчого голосу. Комісія у межах своєї компетенції приймає рішення, організовує їх виконання (п.п.4, 8, 9 Типового положення). Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною, служба у справах дітей складає висновок і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. При цьому, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо визначення місця проживання дитини, - обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 вказаної статті суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виконавчим комітетом Кропивницької міської ради надано висновок від 09.08.2022 року № 2724/49-13-14 (т.3 а.с 140-141) про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування даного висновку комісією покладено в основу висновки психологів, а саме: згідно з висновком психолога [PERSON] від 18.02.2022 року, виданим за зверненням громадян [PERSON] та [PERSON] , щодо визначення психоемоційного стану та прихильності до батьків їх дочки [PERSON] , дитина перебуває у тривожному стані, має виражену прихильність до батька та без вагань зазначає про бажання проживати з ним. Говорить про можливість зустрічатись з матір`ю, бажає об`єднання сім`ї. Однак, з висновку судової психологічної експертизи від 12.11.2021 року № 3343/3360/3361/21-27, призначеної у даній цивільній справі, вбачається, що у [PERSON] , [INFO] , наявні ознаки підвищеної сугестивності - впливу на дитину з боку батька та інших дорослих. З огляду спостереження за [PERSON] , під час тестування у дитини виявлена прихильність до батька. За результатами діагностики, витиснення матері із підсвідомості дитини не виявлено - дитина відчуває потребу в її увазі, турботі та постійній присутності в своєму житті. В свідомості [PERSON] присутні елементи страху «втрати матері». [PERSON] в своєму віці потребує сталості відносин. Якщо не буде постійної присутності поряд з дитиною матері, сила її емоційного потрясіння буде тільки зростати. Інших належних обґрунтувань даний висновок не містить, при цьому в ньому зазначено, що малолітня [PERSON] пояснила, що бажає проживати з батьком, а тому суд не погоджується з даним висновком. Відповідно до вимог ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові ВС від 18.12.2019 року у справі № 523/13088/17 (провадження № 61-45478св18) зауважено, що одне лише бажання дитини проживати з батьком не може бути безумовною підставою для зміни її місця проживання. Для того, щоб виявити інтереси дитини, необхідно пройти ряд процедур, щоб такий інтерес встановити. Законодавець та існуюча судова практика наводить, як мінімум, наступні інструменти для зазначеного: опитування дитини судом, органом опіки та піклування та залучення психолога (експерта). Всі вказані інструменти виявлення думки дитини були застосовані судом. Судом з`ясовано, що дитина проживає з батьком у будинку з моменту народження, з нею проживають рідні їй люди - батько, бабуся, тітка, брат, дідусь. За клопотанням відповідача 06.04.2023 року судом винесено ухвалу про забезпечення позову відповідно до якої зобов`язано позивача забезпечувати явку дитини на спілкування відповідача з донькою у присутності психолога [PERSON] (за адресою: [ADDRESS] ) щотижня (на одне заняття тривалістю 1 година), за попереднім узгодженням сторонами дати та часу, протягом 01.04.2023 року - 30.04.2023 року; зобов`язано позивача не чинити перешкоди відповідачу в особистому спілкуванні (без його присутності та приступності родичів по лінії батька) з дитиною поза місцем проживання дитини щоп`ятниці о 17.00 годині та залишати дитину у матері для спілкування з нею до 18.00 годин кожного тижня, починаючи з 05.05.2023 року і до винесення рішення у справі. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 29.05.2023 року вказана ухвала суду першої інстанції змінена, доповнено абзац третій резолютивної частини ухвали словами «за умови добровільної згоди дитини». У висновку експерта від 12.11.2021 року № 3343/3360/3361/21-27, висновку психолога № 05/0221 від 18.02.2021 року, інформації, наданою на адвокатський запит від 01.05.2023 року психологом [PERSON] 10.05.2023 року, показах свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] допитаних у судовому засіданні, вбачається факт впливу позивача та його рідних на формування думки дитини щодо предмета судового розгляду. Вказані свідки пояснили, що [PERSON] проживає з батьком, говорить про маму дорослими словами, ховається та уникає матері, дитину налаштовують проти матері. Свідки [PERSON] пояснили, що є родичами з [PERSON], але мають спірні відносини. При цьому, як зазначено відповідачем, дитина не бажає спілкуватись з нею. Свідки зі сторони позивача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили поведінку дитини по відношенню до матері, а також те, що дитина була свідком певних подій між матір`ю та дядьком, а коли відповідач зібрала речі поїхала і не забрала з собою дитину це викликало у неї образу. [PERSON] не пробачає матір, вони дитину проти матері не налаштовують. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. З досягненням 10-річного віку у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком та зрілістю. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган в порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Верховний Суд у постанові від 25.03.2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.12.2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів». В судовому засіданні була заслухана думка малолітньої [PERSON] , яка пояснила, що бажає проживати з батьком, не бажає знайомитись з маленькою сестричкою та переїздити до мами, бажає, що мама взагалі не була присутня в її житті. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом відмічається, що [PERSON] тривалий час (більше трьох років триває судовий розгляд) проживає з батьком - одним із батьків, для її проживання створені належні умови, спілкування з матір`ю на даний час відбувається періодично і не зовсім за бажанням дитини, а тому враховуючи всі зібрані у справі докази, досліджені в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визначення місця проживання доньки з ним підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] залишенню без задоволення в повному обсязі. При цьому судом роз`яснюється, що міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною і рішення суду в такій категорії справ не вирішить питання проживання батьків з дитиною остаточно. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли такий спір не можливо вирішити іншим шляхом, але любов до дитини, проживання та спілкування батьків і дітей триває все їх життя і налагодження стосунків між матір`ю та дитиною це питання часу, на вказані обставини не може вплинути ніяке рішення компетентних та судових органів, але оцінюючи всі зібрані у справі докази на даний час суд приймає рішення на користь позивача [PERSON] враховуючи думку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вимоги ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України передбачають стягнення аліментів на дитину за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів з відповідача [PERSON] . Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 908,00 грн. в розмірі сплаченого ним судового збору та на користь держави підлягає судовий збір в сумі 908,00 грн. в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення аліментів. Щодо вимог зустрічного позову, суд відносить судові витрати за рахунок позивача за зустрічним позовом [PERSON] .

Outcome: approved