Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

01.02.2024 до Ленінського районного суду м.Харкова звернувся директор Департаменту служб у справах дітей ХМР, який виконує функції органу опіки та піклування, -[PERSON] , в інтересах малолітньої [PERSON] ,з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] щомісячно до досягнення нею повноліття у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з перерахування коштів на користь майбутнього опікуна дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що мати дитини [PERSON] - [PERSON] , померла [INFO] . Батько дитини - [PERSON] тривалий час не проживає з дочкою, не допомагає дитині матеріально. Зі слів класного керівника, не цікавиться успіхами доньки, коли батько зустрічається з [PERSON] , весь час свариться з бабусею, дитина знаходиться у постійному стресі. Батько має негативний вплив на дитину, веде асоціальний спосіб життя, ухиляється від виконання батьківських обов?язків щодо дитини. Дитина зареєстрована та проживає з народження разом з бабусею (по матері), [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Малолітню [PERSON] з 13.09.2023 року взято на облік ССД по Холодногірському району як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, у зв?язку із ухиленням батька від виконання батьківських обов?язків. Утриманням та вихованням дитини одноосібно займається бабуся - пенсіонерка, яка вимушена працювати, щоб утримувати онуку. Умови проживання дитини добрі, [PERSON] забезпечена одягом, взуттям, шкільним приладдям, харчуванням. Бабуся виявила бажання встановити опіку над дитиною у разі позбавлення її батька батьківських прав. Відповідно до інформації Харківської гімназії № 67 , в якій навчається [PERSON] , батько [PERSON] з родиною не проживає, не допомагає матеріально, успіхами дитини у навчанні не цікавилася. Виховує та утримує дитину бабуся, [PERSON] , яка підтримує зв?язок з класним керівником, допомагає онуці у навчанні, регулярно відвідує батьківські збори. Згідно з інформацією КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» ХМР дитина [PERSON] перебуває під наглядом фахівців лікарні. Дитиною опікується бабуся (по матері) [PERSON] , з якою вона мешкає за адресою: [ADDRESS] . Бабуся звертається з онукою до лікарів під час її хвороби, всі рекомендації лікарів виконує вчасно. Батько дитини, [PERSON] з дочкою на прийом до лікарів не звертався, станом її здоров?я не цікавився. За інформацією відділу соціальної роботи Холодногірського району м. Харкова за адресою: [ADDRESS] проживае пенсіонерка, [PERSON] , 1954 року народження, яка вимушена працювати, щоб утримувати та виховувати малолітню онуку, [PERSON] . Мати дитини померла у 2023 році. Батько, [PERSON] , з дочкою не проживає, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. 3 пояснень бабусі [PERSON] з?ясовано, що батько з дочкою не проживає тривалий час, матеріальної допомоги не надає, долею дитини не цікавиться, станом здоров?я та успіхами у навчанні не цікавиться, при зустрічах з [PERSON] спілкується за допомогою ненормативної лексики, грубить та погрожує. Під час співбесіди працівників ССД по Холодногірському району з малолітньою [PERSON] встановлено, що батько при зустрічах з нею поводиться неадекватно, дитина його боїться та категорично не бажає проживати разом з батьком. Батько, [PERSON] на запрошення ССД по Холодногірському району прийти для проведення профілактичної бесіди не з?явився, але згодом надав нотаріально завірену заяву від 20.11.2023 року в який повідомляє, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти вказують на свідоме ухилення батька від виконання батьківських обов?язків, його поведінка негативно впливає на життя та інтереси дитини, [PERSON] на даний час фактично не має законного представника, не отримує в повній мірі належного для дитини піклування та матеріального забезпечення. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 05.02.2024 р. вищевказана позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження (а.с.21) Відповідач своїм правом на надання відзиву та доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову не скористався, у зв`язку з чим ухвалою суду від 28.03.2024 підготовче провадження у зазначеній справі закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с.33). Представник позивача Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради за довіреністю № 4 від 01.01.2024 - Путінцева Л.Ю. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Просила суд врахувати інтереси малолітньої дитини та позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] щомісячно до досягнення нею повноліття у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з перерахування коштів на користь майбутнього опікуна дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов та доказів на підтвердження заперечень проти позову не скористався, надав суду заяву, завірену 20.11.2023 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. за № 1738, про визнання позовних вимог, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] , просить суд розглядати справу за його відсутності (а.с.27). Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши представника позивача, малолітню [PERSON] , свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 07.07.2010, [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 29.08.2023, мати дитини - [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). Дитина [PERSON] мешкає разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , її взято на облік як дитину, яка перебуває в складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням батька від виконання батьківських обов`язків, що підтверджується довідкою начальника відділу соціальної роботи по Холодногірському району м.Харкова ХМЦСС «Довіра» від 15.09.2023 № 394 (а.с.14). Утриманням та вихованням дитини одноосібно займається бабуся - пенсіонерка, яка вимушена працювати, щоб утримувати онуку. Умови проживання дитини добрі, [PERSON] забезпечена одягом, взуттям, шкільним приладдям, харчуванням. Бабуся виявила бажання встановити опіку над дитиною у разі позбавлення її батька батьківських прав. Відповідно до інформації Харківської гімназії № 67 від 07.09.2023 за № 01-45/078/23, від 24.01.2024 за № 01-26/10/24, в якій навчається [PERSON] , батько [PERSON] з родиною не проживає, не допомагає матеріально, успіхами дитини у навчанні не цікавиться, повністю відсторонився від виховання дитини при спілкуванні з дитиною вводить її до стресового стану. Виховує та утримує дитину бабуся, [PERSON] , яка підтримує зв?язок з класним керівником, допомагає онуці у навчанні, регулярно відвідує батьківські збори. На спроби представників закладу зв`язатися з батьком [PERSON] , відповідач не реагує, кидає слухавку телефону, ігнорує запити та прохання врегулювати ситуацію з донькою (а.с.10, 11). Згідно характеристики учениці 8-А класу КЗ «Харківська гімназія № 67 ХМР», [PERSON] навчається в школі з 2016 року, програмний матеріал засвоює повільно, виявила середній рівень знань, проявляє інтерес лише до окремих предметів, на уроках активна, дисциплінована, має багато друзів, дружелюбна, не вступає в конфлікти з учителями, ставиться з повагою, дівчиною опікується бабуся, батька в навчальному закладі ніколи не бачили (а.с.12). Відповідно інформації КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» ХМР, дитина [PERSON] перебуває під наглядом фахівців лікарні. Дитиною опікується бабуся (по матері) [PERSON] , з якою вона мешкає за адресою: [ADDRESS] . Бабуся звертається з онукою до лікарів під час її хвороби, всі рекомендації лікарів виконує вчасно. Батько дитини, [PERSON] з дочкою на прийом до лікарів не звертався, станом її здоров?я не цікавився. За інформацією відділу соціальної роботи Холодногірського району м. Харкова від 15.09.2023 № 394, за адресою: [ADDRESS] проживає пенсіонерка, [PERSON] , 1954 року народження, яка вимушена працювати, щоб утримувати та виховувати малолітню онуку, [PERSON] . Мати дитини померла у 2023 році. Батько, [PERSON] , з дочкою не проживає, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає (а.с.14). Відповідно інформації відділу соціальної роботи Холодногірського району м. Харкова від 21.11.2023 № 462, в поле зору Відділу родина [PERSON] потрапила в вересні 2023, а саме як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Фінансовий дохід родини складається з доходів бабусі: працює прибиральницею та отримує пенсію. Сім`я мешкає в 3 кімнатній квартирі, стан житла задовільний, дитина має окрему кімнату, бабуся веде здоровий спосіб життя, приділяє достатньо уваги щодо утримання та виховання Маргарити. З пояснень бабусі [PERSON] з`ясовано, що батько з дочкою не проживає тривалий час, матеріальної допомоги не надає, долею дитини не цікавиться, станом здоров?я та успіхами у навчанні не цікавиться, при зустрічах з [PERSON] спілкується за допомогою ненормативної лексики, грубить та погрожує (а.с.15). Під час співбесіди працівників ССД по Холодногірському району з малолітньою [PERSON] встановлено, що батько при зустрічах з нею поводиться неадекватно, дитина його боїться та категорично не бажає проживати разом з батьком, що підтверджується поясненнями [PERSON] від 13.09.2023 (а.с.17). Батько, [PERSON] на запрошення ССД по Холодногірському району прийти для проведення профілактичної бесіди не з?явився, але згодом надав нотаріально завірену заяву від 20.11.2023 року в який повідомляє, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно акту обстеження умов проживання від 13.09.2023, [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею в 3 кімнатній ізольованій кварирі. Мати у дівчинки померла, батько більше 12 років з нею не живе, не допомагає, не приймає участь у вихованні (а.с.8). Зазначені факти вказують на свідоме ухилення батька від виконання батьківських обов?язків, його поведінка негативно впливає на життя та інтереси дитини, [PERSON] на даний час фактично не має законного представника, не отримує в повній мірі належного для дитини піклування та матеріального забезпечення. Відповідно заяви, завіреної 20.11.2023 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. за № 1738, [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Розуміє наслідки подання такої заяви (а.с.27). Департаментом служб у справах дітей ХМР надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно вказаного висновку від 23.04.2024, [PERSON] не може забезпечити належний догляд та проживання своєї доньки, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини (а.с.35). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею дівчинки [PERSON] , опікується нею після смерті матері [PERSON] , утримує онуку, підтримує зв?язок з класним керівником, допомагає онуці у навчанні, регулярно відвідує батьківські збори. [PERSON] не забезпечує дитину необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не піклується та не дбає про доньку [PERSON] . Малолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що батька [PERSON] не бачить взагалі, не спілкується з ним, він її не відвідує, не допомагає матеріально, не піклується про її стан здоров`я та життя, не цікавиться її навчанням, не дарує подарунків. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За нормами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Практикою Європейського суду з прав людини визначені два обов`язкові критерії, які мають бути враховані національними судами при вирішенні будь-якого спору відносно дітей: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). У рішенні в справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948\\06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За вимогами частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами першою, другою і шостою ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно ст.141, ст.150, ст.153, ст.155 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками ( п.п.15 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що матір неповнолітньої [PERSON] , 2010 року народження, - [PERSON] померла [INFO] , а батько [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток тощо, всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїх батьківських обов`язків, а тому позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] є доведеними та підлягають задоволенню. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. За ч.1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Окрім цього, частиною 4 ст. 170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з батька аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ст. 51 Конституції України,ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтями 182, 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням: стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет " з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить 2920 гривень, а для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пункт 1 ст.3 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст.27 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням усіх обставин справи, а також того факту, що відповідач [PERSON] знаходиться в працездатному віці, не має зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved