Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 11.03.2024 року [PERSON] звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди та стягнення пені, інфляційних втрат у зв`язку із невиконанням зобов`язання. Позовні вимоги мотивовані тим, що між [PERSON] та [PERSON] 08.12.2021 року був укладений договір оренди інструменту, згідно якого позивач передав інструмент відповідачу на строк до 10.12.2021 за плату в сумі 400 грн на день, однак відповідач не повернув перфоратор та лопатку до нього на вказану дату, оскільки інструмент був пошкоджений, у зв`язку із чим йому відшкодовано частину вартості останнього. Решту суми відшкодування та лопатку до перфоратора повернуто не було, тому позивач просить стягнути з відповідача 3 861 грн шкоди, завданої невиконанням зобов`язання, 62 625,42 грн суму пені за прострочення виконання зобов`язання, яка була обумовлена договором у розмірі 2% від вартості інструменту за кожен день прострочення та 1296,91 грн вартість інфляційних втрат. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник відповідача надала до суду письмові заперечення, у яких зазначила, що між сторонами був укладений договір оренди інструменту. У зазначений термін відповідач повернув інструмент позивачу, однак перфоратор вийшов з ладу і відповідач відшкодував позивачу вартість відновлювального ремонту, згідно домовленості між сторонами. Жодних документів на підтвердження повернення інструменту та відшкодування на його ремонт позивач відмовився підписувати. Також представник вказує на неспівмірно великий розмір пені порівняно зі збитками та зауважує на тому, що позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу), тому вважає дану вимогу необґрунтованою та такою, що суперечить нормам закону. Вважає, що якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язання та не визначили її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. Тому просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилалась на пояснення, викладені в запереченні. ІІІ.\~ Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 13.03.2024 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Протокольною ухвалою суду від 24.04.2024 року за заявою представника відповідача залишено без розгляду її клопотаня про виклик свідка. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до договору оренди інструмента, укладеного 08.12.2021 року між сторонами, [PERSON] надав [PERSON] в строкове, платне користування майно, а саме: перфоратор Макіта HR 5212С, вартістю 31\~461 грн, пластмасовий кейс до перфоратора, вартістю 4 800 грн, піка 800 грн, лопатка 800 грн строком до 10:00 год 10.12.2021 року. Розмір орендної плати за інструмент, згідно п. 4.1 договору складає 400 грн за кожен день оренди, яка виплачується орендарем авансом за весь період користування інструментом (п.4.2 договору)(а.с.4). У відповідності до п.5.1, п.5.2 договору передача інструменту в оренду здійснюється за актом прийому-передачі. Інструмент вважається переданим орендодавцем та прийнятим орендарем з моменту підписання сторонами відповідного акту (а.с.5). Пунктом 6.1.3 договору передбачено, що після закінчення строку оренди визначеному в п. 3.1 договору повернути інструмент орендодавцю в тому стані, в якому він був переданий орендареві. Ризик випадкового знищення або ушкодження інструмента або його частини несе орендар (п.7.1). Згідно п. 8.1 договору орендар протягом однієї години після закінчення строку оренди, визначеному у п. 3.1 договору зобов`язаний повернути інструмент орендодавцю разом з тарою, упакуванням та технічною документацією за актом прийому-передачі. У випадку прострочення в поверненні інструмента орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю пеню в розмірі 2% від вартості інструмента, яка визначена в п. 1.1.2 договору, за кожен день прострочення (п.9.1.1) У випадку знищення чи пошкодження інструмента під час знаходження такого інструмента в орендаря, а також у випадку не повернення орендарем інструмента протягом більш як одного дня після закінчення строку оренди вказаному в п.3.1 договору орендодавець має право вимагати від орендаря відшкодування повної вартості інструмента, за ціною визначеною в п. 1.1.2. договору(п.9.1.2). У акті прийому-передачі інструмента від 08.12.2021 року, який підписаний сторонами зазначено про те, що орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове, платне користування на підставі договору оренди інструмента майно: перфоратор Макіта HR 5212С, пластмасовий кейс до перфоратора, піка, лопатка. Стан інструмента на момент передачі в оренду: без зовнішніх і внутрішніх дефектів, придатний до використання (а.с.7). Сторони визнають, що відповідач передав позивачу грошові кошти в сумі 28 400 грн, як відшкодування вартості предмета оренди. На адресу відповідача 03.06.2023 року позивачем була надіслана претензія зі сплати до 14.06.2023 року грошових коштів в сумі 46 665,98 грн, з яких 3 061грн різниця між вартістю знищеного перфоратора та фактично відшкодованими коштами, 800 грн вартість неповернутої лопатки, 41621,58 грн пеня за неналежне виконання зобов`язання (а.с.8-10). V.\~Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України. Згідно ч. 1\~ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.2\~ст. 763 ЦК України\~договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно з\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настаннями цієї події. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК Україні сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення неустойки суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до статті 611 ЦК сплата неустойки є правовим наслідком невиконання зобов`язань. Відповідно до ч.1\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19. Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № \~ \~ 910/14591/21). Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. У цих висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № \~ \~ 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85). У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд виходить з такого. Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20. Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах. Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № \~ \~ 911/378/17 (911/2223/20). З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18). При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19). При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі №904/3551/18). Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер. Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20). Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки. Щодо стягнення інфляційних втрат, то суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. При цьому стягнення інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що згідно договору оренди інструменту, орендар повинен був повернути вказаний інструмент у строк до 10.12.2021 року у тому ж стані в якому він був переданий орендареві, а у випадку пошкодження або його неповернення сплатити його вартість, вказану в п.1.1.2 договору. Сторонами визнається, що інструмент був пошкоджений підчас його перебування у орендаря, відповідачем було сплачено частину вартості інструменту у сумі 28\~400 грн. Решта вартості інструментів повернута не була, а відтак останню слід стягнути із відповідача. Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній акт - прийому передачі, який би засвідчував повернення інструментів орендодавцю. В той же час, суд, прийнявши до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, з урахуванням часткового відшкодуваня вартості інструменту позивачу одразу, вважає за можливе зменшити розмір пені як відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, який у даному випадку становить 62 625,42 грн. та у 16,22 рази перевищує вартість матеріальних збитків завданих невиконанням зобов`язання, до суми - 3\~861 грн. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач набув право вимоги до відповідача 11.12.2021 року, а відтак від цього часу фактично мав можливість у будь-який час вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. В той же час, пеня за період часу з 11.12.2021 року до моменту фактичного звернення до суду істотно зросла. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін договору та призводить до того, що правонаступник кредитора не використовує ефективні способи захисту своїх прав одразу після порушення боржником умов договору (Постанова Верховного Суду № \~911/2269/22). Щодо стягнення інфляційних втрат, то суд з урахуванням положень ст.625 ЦК України, ввжає, що останні слід стягнути у повному обсязі. Відтак, позов слід задовольнити частково. VІІ. Щодо судових витрат. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 161,16 грн.

Outcome: partial