Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернувся до суду з позовом до Старовижівської селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтував тим, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилось спадщина на належне їй майно, а саме: земельну ділянку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВЛ № 031381, що виданий на підставі розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації № 356 від 17.11.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 2480. При житті [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Синівської сільської ради Старовижівського району Волинської області 18.04.2005 року, реєстровий запис №112, згідно з яким належну їй земельну ділянку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВЛ № 031382 заповіла позивачу. До дня смерті спадкодавиця постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом із нею була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . При зверненні до Старовижівської держнотконтори позивачу відмовлено у відкритті спадкової справи, оскільки позивачем пропущений термін для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважної причини, оскільки тривалий час перебуває у скрутному матеріальному становищі, хворів, та думав, що спадщину можна оформити у зручний для себе час і ніяких строків законом не передбачено. У зв`язку з цим, просить визначити йому додатковий строк\~ для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 25.12.2023 року. 26.12.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.\~ 24.01.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за участю сторін. 21.02.2024 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача у справі та відкладено розгляд справи на 20.03.2014 року. Позиція учасників провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності у зв`язку із територіальною віддаленістю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Сереховичівської сільської ради Шиманський Р.Т. у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказує, що сільська рада просить провести судове засідання за їх відсутності, позовні визнав. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 04 липня 1960 року Синівською сільською радою Старовижівського району Волинської області, актовий запис за №37, вбачається, що позивач народився [INFO] . У графі «мати» записано « [PERSON] » (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.09.2012 року, виданого Синівською сільською радою Старовижівського району Волинської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 7). Згідно з копії заповіту, посвідченого секретарем виконкому Синівської сільської ради Старовижівського району Волинської області 18.04.2005 року, реєстровий запис №112, вбачається, що [PERSON] заповіла позивачу належну їй земельну ділянку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВЛ № 031382 (а. с. 9). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВЛ №031381, виданого на підставі розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації № 356 від 17.11.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 2480, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 1.79 га. (а.с. 10). Згідно з довідкою, виданою Дядьковицькою сільською радою Рівненського району Рівненської області від 21.08.2020 року № 613/02-14 вбачається, що спадкодавиця до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом із нею була зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.09.2017 року, виданого виконавчим комітетом Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 12). З відповіді державного нотаріуса Старовижівської держконтори Хвещук А.В. на запит суду вбачається, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] відсутня (а.с. 22, 27). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, заповіт [PERSON] , посвідченого секретарем виконкому Синівської сільської ради Старовижівського району Волинської області 18.04.2005 року, реєстровий запис №112, чинний (а.с. 24). Згідно з відповіддю Сереховичівської сільської ради вбачається, що [PERSON] не повідомлявся про існування заповіту на його користь та наявності спадкового майна після смерті [PERSON] . Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Правовідносини по даній цивільній справі регулюються\~Цивільним Кодексом України. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. На підставі вимог статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивач вищенаведених вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вищевикладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 року № 6-1320цс17. Тобто, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається з матеріалів справи, спадкова справа після смерті [PERSON] , позивач у позовній заяві вказує, що пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки про існування заповіту йому раніше відомо не було. Про наявність даного заповіту його не повідомили. Судом встановлено, що позивач не проживав спільно зі спадкодавицею, не мав спільного побуту, не знав про заповіт на своє ім`я і дізнався про нього лише у 2023 року, вже після спливу передбаченого законом строку для прийняття спадщини, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку. Такі висновки узгоджуються з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 по справі № 703/4978/19, провадження № 61-13783св21; від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298 св 18; справа N 405/7058/19, провадження N 61-18000св20. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права (правова позиція в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року по справі № 6-496цс17 та в постанові Верховного Суду по справі № 405/7058/19 від 26.07.2021 року). Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року по справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року по справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Позивач просить встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавиці вказуючи на те, що він не був обізнаний про наявність заповіту, визнання відповідачем позовних вимог, з метою захисту його прав як єдиного спадкоємця на спадщину, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги. Враховуючи викладене, у суду є підстави для задоволення позовних вимог позивача та визначення йому додаткового, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, строку протягом двох місяців. На підставі викладеного,

Outcome: approved