Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Кучер Ю.В., яка діє на підставі договору від 27.01.2024 року та ордеру серії СА №1075674 від 30.01.2024 року, звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за №89021, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованості за Кредитним договором № 995801467 від 26.05.2019 року за період з 03.09.2019 року по 20.10.2020 року в загальному розмірі 39 916 грн. 30 коп. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що оспорюваним виконавчим написом з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 995801467 від 26.05.2019 року, за яким право вимоги належить ТзОВ «Таліон Плюс». При цьому, позивач стверджує, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі такого кредитного договору, оскільки такий договір не був нотаріально посвідчений. Крім того, нотаріус не перевірив безспірності заборгованості, а також того, що боржника не було повідомлено про вимогу кредитора, тому вказаний виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Від відповідача на адресу суду не надходило письмового відзиву проти позову. 09.02.2024р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 11.03.2024р. задоволено клопотання представника позивача адвоката Кучер Ю.В., витребувано у Житомирського обласного державного нотаріального архіву належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо видачі 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №89021, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованості за Кредитним договором №995801467 від 26.05.2019 року. 04.04.2024р. від Житомирського обласного державного нотаріального архіву на адресу суду надані копії документів, на підставі яких було вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем виконавчий напис №89021 від 31.10.2020р. про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» боргу. Зокрема суду надано: копію виконавчого напису №89021 від 31.10.2020 року; копію заяви ТзОВ «Таліон Плюс» від 28.10.2020р. про вчинення виконавчого напису; копію довідки щодо дій позичальника і Інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»; копію виписки із особового рахунку за кредитним договором №995801467 позичальник [PERSON] ; копію договору №995801467 від 26.05.2019 року, укладеного між ТзОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та [PERSON] ; копію графіку розрахунків (додаток №1 до договору №995801467 від 26.05.2019 року). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Кучер Ю.В. в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача адвокат Кучер Ю.В., яка діє на підставі ордеру серії СА №1075674 від 30.01.2024р., подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі сторони позивача, а також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач ТзОВ «Таліон Плюс» був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, про що свідчить довідка про доставку SMS-повідомлення «Судова повістка про виклик до суду» та повідомлення про доставку відповідачу в його електронному кабінеті в системі «Електронний суд» 27.03.2024р. та 28.03.2024р. судової повістки про виклик до суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 26.05.2019р. між ТзОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» (кредитодавець) і [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір №995801467. 31.10.2020р. приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №89021, про стягнення з [PERSON] (боржник) на користь ТзОВ «Таліон Плюс» (стягувач) заборгованості за кредитним договором №995801467 від 26.05.2019р. за період з 03.092019р. по 20.10.2020р. в загальній сумі 38\~716 грн. 30 коп., яка складається з наступних сум: простроченої заборгованості за сумою кредиту 11 490 грн.; простроченої заборгованості за відсотками 19\~792 грн. 30 коп., строкової заборгованості за штрафами і пенею 7\~434 грн.; а також стягнення із позивача плати за вчинення виконавчого напису 1\~200 грн. /а.с. 21/. 29.12.2020р. на підставі такого виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. відкрила виконавче провадження №64010377 /а.с. 15/. 04.01.2021р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, зокрема на заробітну плату [PERSON] , яку він отримує у ФОП [PERSON] /а.с. 16/. Згідно наказу Міністерства юстиції України №725/5 від 24.02.2021 року анульоване свідоцтво про зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України на ім`я [PERSON] . За таких обставин позивач стверджує, що оспорюваний ним виконавчий напис безпідставно вчинено приватним нотаріусом без дотримання умов його вчинення в частині подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а також в частині відсутності у нотаріуса компетенції на вчинення виконавчого напису за договорами, які укладені не в нотаріальній формі, а тому такий виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, між сторонами наявний спір щодо правомірності здійсненого виконавчого напису нотаріуса, який регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України від 02.09.1993р. №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі Закон №3425), Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №3425 нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону №3425). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону №3425 та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону №3425 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно зі ст. 87 Закону №3425 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік документів). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №662 (далі Постанова №662) було внесено зміни до Переліку документів та його доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Натомість постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі №826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі № 826/20084/14, а відтак кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що оспорюваний позивачем виконавчий напис, вчинений нотаріусом 31.10.2020р. стосовно вимог ТзОВ «Таліон Плюс», які ґрунтуються на кредитному договорі №995801467 від 26.05.2019р. На момент вчинення такого виконавчого напису Перелік документів не передбачав можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально. Зазначене вище дає підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису №89021 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 Закону №3425 та Переліку документів, оскільки порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Що стосується інших доводів позивача, то фактично вони також зводяться до незгоди позивача із процедурою вчинення виконавчого напису, зокрема до незгоди із безспірністю заборгованості та його (позивача) неможливістю заявити про спірність вимог відповідача, в зв`язку із необізнаністю стосовно вчинення будь-яких дій з боку останнього щодо стягнення із неї заборгованості. Натомість, враховуючи зміст позовних вимог та обставини спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даним позовом і встановлені судом поза розумним сумнівом, суд не вбачає доцільним надання оцінки іншим доводам позивача, оскільки такі доводи не впливають на правильність висновків суду. В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлених судом обставин спірних правовідносин, в тому числі і доказів того, що оспорюваний позивачем виконавчий напис був вчинений на підставі кредитного договору, який посвідчений нотаріально. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати позивача складаються з судового збору, сплаченого ним при подачі даного позову до суду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі даного позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1\~211 грн. 20 коп. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved