Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Представник ТОВ «ВКФ Фарби України» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання попереднього договору. Позов мотивований тим, що 08.12.2014 року між позивачем та відповідачем укладено попередній договір, предметом якого було укладення в строки встановлені попереднім договором, договору купівлі-продажу квартири (основного договору). У визначений попереднім договором строк, основний договір між сторонами не укладений, що, як стверджував позивач, свідчить про припинення зобов`язань за попереднім договором. Крім цього позивачем зазначено, що відповідачем було порушено умови попереднього договору в частині належного виконання грошового зобов`язання у відповідності до умов пп. 2.3.1. п. 2.3. попереднього договору, внаслідок чого у квітні 2021 року позивачем направлено на адресу відповідача письмове повідомлення про розірвання попереднього договору, однак дане повідомлення не було отримане відповідачем. Враховуючи, що розірвання попереднього договору передбачає укладення та нотаріальне посвідчення додаткового договору про розірвання попереднього договору, а такий додатковий договір між сторонами не укладено, позивач вважає, що його права в подальшому можуть бути порушені або невизнані відповідачем, оскільки зобов`язання за попереднім договором є припиненими, а сам договір не є розірваним, а тому просить суд розірвати попередній договір від 08.12.2014 року. Провадження у справі відкрито 17.07.2023, з урахуванням положень ст.ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити .Надав згоду на заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Правом на подачу відзиву на позов не скористалася. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. 223,280 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, дійшов до наступних висновків. Встановлено, що 08.12.2014 року між ТОВ «ВКФ Фарби України» та [PERSON] укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., зареєстрований в реєстрі за № 3625 за яким сторони взяли на себе зобов`язання укласти в майбутньому Договір купівлі - продажу квартири (основний договір) відповідно до якого позивач зобов`язався передати окрему квартиру у приватну власність в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , а відповідач зобов`язався прийняти об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору.. За умовами п. 1.2. попереднього договору сторони зобов`язались укласти основний договір в строк до 30.06.2016 року, з урахуванням вимог п. 4.2. попереднього договору. Цим положенням сторони також встановили, що основний договір укладається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідачем, відповідного повідомлення від позивача. В будь-якому випадку позивач повинен направити відповідачу вказане повідомлення протягом 5 робочих днів після отримання позивачем правовстановлюючих документів на об`єкт та надання реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві документів, що є необхідними для належного укладення та оформлення Основного договору. Пунктом п. 2.1. попереднього договору сторони встановили, що при укладенні основного договору 100 % ціна об`єкта (сума основного договору) дорівнює розміру забезпечувального платежу, що має бути сплачений відповідачем згідно з підпунктом 2.3.1. пункту 2.3. розділу 2 попереднього договору та складає разом з ПДВ 730505,85 грн. Пунктом 2.3. попереднього договору слідує, що виконання зобов`язання щодо укладання та виконання основного договору, яке встановлене пунктом 1.1. розділу 1 попереднього договору повинно бути забезпечене. Для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з цим попереднім договором щодо укладення та виконання основного договору та забезпечення виконання таких зобов`язань, відповідач сплачує позивачу суму грошових коштів у наступних розмірі, порядку та умовах: 2.3.1. сума коштів в розмірі 82,0363% (82,9059 м.кв.), що складає 576196,00 грн, в тому числі ПДВ (20%) 96032,67 грн за фіксованою вартістю м.кв. 6950,00 грн була сплачена відповідачем до підписання цього договору в якості забезпечувального платежу, що зараховується як оплата на підставі додаткового договору про розірвання попереднього договору від 08.12.2014 за реєстровим № 3624 та акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.12.2014 року. Залишок складає 14,9637 % (15,1223 м.кв) - 128539,55 грн, в тому числі ПДВ (20%) 21423,26 грн за фіксованою вартістю 1 м.кв. 8500 грн, який відповідач сплачує позивачу у вигляді щомісячних платежів, останній платіж не пізніше 23.03.2017 року та 3 %, що становить 25770,30 грн, в тому числі ПДВ (20%) складає 4295,05 грн за фіксованою вартістю 1 м.кв. 8500 грн, буде сплачена відповідачем позивачу в день укладення основного договору. Штрафні санкції, пеня за дострокове погашення повної суми (100%) вартості об`єкта за основним договором не застосовуються. Відповідно до довідки від 22.04.2021 року виданої ТОВ «ВКФ Фарби України» за даними бухгалтерського обліку ТОВ «ВКФ Фарби України» станом на 22.04.2021 у відповідача була наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 25309,84 грн. За змістом пп. 2.3.2. п. 2.3. попереднього договору кожний платіж за цим Договором сплачується відповідачем в безготівковій формі на банківський рахунок позивача. Згідно з п. 2.6. попереднього договору сторони погодили, що суми коштів, які вносяться відповідачем за цим попереднім договором зараховуються, після отримання позивачем таких коштів на її банківський рахунок, як відповідна частина оплати за основним договором в момент укладення основного договору. У відповідності до п. 4.2. попереднього договору сторони погодили, що основний договір може бути укладений виключно у разі сплати відповідачем повної суми коштів, що передбачена підпунктом 2.3.1. пункту 2.3 розділу 2 попереднього договору, на банківський рахунок позивача у належному порядку. Положеннями п. 5.4. попереднього договору також визначено, що у разі невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, які викладені в даному попередньому договорі, позивач має право розірвати даний попередній договір в односторонньому порядку з вини відповідача. При цьому, сума що була фактично сплачена відповідачем на рахунок позивача на виконання цього попереднього договору, повертається на банківський рахунок відповідача, за винятком суми коштів у гривнях, що еквівалентна 5% (п`яти відсоткам) від суми встановленої у підпункті 2.3.1 пункту 2.3. розділу 2 цього попереднього договору, які залишаються у розпорядження позивача в якості неустойки. Позивач повідомляє відповідача про розірвання Договору шляхом направлення поштового повідомлення (цінним листом з описом вкладеного) на адресу відповідача, шо вказана у цьому попередньому договорі. Даний попередній договір є розірваним з дати направлення такого повідомлення відповідачу. У такому разі сторони зобов`язані підписати та нотаріально посвідчити додатковий договір щодо розірвання даного попереднього договору. Вказане в даному пункті повернення коштів здійснюється протягом 60 календарних днів з дати підписання та нотаріального посвідчення згаданого додаткового договору про розірвання цього попереднього договору. Витрати на оформлення, нотаріальне посвідчення (реєстрацію) такого договору про розірвання несе на сторона, з вини якої відбулося розірвання, втрати чинності або унеможливилось виконання попереднього договору. Пунктом 6.5. попереднього договору визначено, що сторони свідчать, що даний попередній договір має силу попереднього договору відповідно до ст. 635 ЦК України. 22 квітня 2021 року позивачем направлено на адресу відповідача письмове повідомлення про розірвання попереднього договору від 08.12.2014 року за змістом якого позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості за попереднім договором у розмірі 25309,84 грн, стверджує про припинення зобов`язань за попереднім договором з 01.07.2016року на підставі ч. 3 ст. 635 ЦК України та пропонує відповідачу узгодити дату, час та місце підписання додаткового договору щодо розірвання попереднього договору. Так, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем вказаного письмового повідомлення та не містять доказів надання відповіді та це повідомлення. У тексті позову, позивачем стверджується про порушення відповідачем положень п.п. 2.3.1. п. 2.3. попереднього договору в частині належного виконання грошового зобов`язання, що і слугувало підставою для одностороннього розірвання договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіхістотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предметдоговору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорівданого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін маєбути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Пунктом 1.2. попереднього договору сторонами визначено, що вони зобов`язуються укласти основний договір в строк до 30 червня 2016 року. Матеріали справи не містять доказів укладення основного договору та не містять доказів направлення будь-якою із сторін попереднього договору пропозиціїпро його укладення. Враховуючи неведене, суд не приймає до уваги твердження позивача про розірвання попереднього договору внаслідок направлення відповідачу 21.04.2021 року письмового повідомлення про розірвання попереднього договору від 08.12.2014, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання за попередні договором припинились внаслідок не укладення основного договору та не направлення жодною із сторін попереднього договору пропозиції про його укладення. Із вказаних мотивів суд також відхиляє твердження позивача щодо розірвання попереднього договору з підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язань за попереднім договором, оскільки вжиті позивачем дій спрямовані на розірвання попереднього договору мали місце після припинення зобов`язань за попереднім договором. Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що звернення із даною позовною заявою у жовтні 2021 року, тобто після припинення дії попереднього договору на підставі ч. 3 ст. 625 ЦК України, виключає можливість задоволення вимоги його розірвання. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Зважаючи на обставини встановлені під час розгляду справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed