Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Керівник Салтівської окружної прокуратури міста Харкова, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 346779,94 грн. та судові витрати. Вказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1» площею 369,5 кв.м., що заходяться на земельній ділянці площею 0,0527 га, кадастровий номер: 6310137500:10:001:0088, за адресою: [ADDRESS] . Згідно з даними органів податкової служби [PERSON] не перебуває на обліку ГУ ДПС в Харківській області як платник податку за землю. [PERSON] з 16.06.2015 використовує вищевказану земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав та, відповідно, не сплачує платежі за її використання, згідно із встановленим законодавчими актами розміром. Розрахунок безпідставно збережених коштів за використання [PERSON] земельної ділянки площею 527 кв.м. (0,0527 га), кадастровий номер 6310137500:10:001:0088, у період з 01.01.2020 по 30.06.2021 складає 346779,94 грн. Таким чином, [PERSON] у період з 01.01.2020 по 30.06.2021 не сплатила за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі у сумі 346779,94 грн. Недоотриманням безпідставно збережених коштів місцевим бюджетом порушує визначальні матеріальні потреби суспільства, територіальної громади м. Харкова як носія єдиного джерела влади в Україні, тобто порушуються інтереси держави в цілому, оскільки ослаблюються економічні основи місцевого самоврядування, що призводить до неможливості забезпечення виконання відповідних програм розвитку. Таким чином, безоплатне використання землі ослаблює економічні основи територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, що потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Харківською міською радою не вживаються заходи захисту прав територіальної громади щодо стягнення з [PERSON] безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою у вигляді орендної плати та відповідний позов до останньої з цим же предметом та з цих же підстав до судів не пред`являвся. Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора до суду. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.09.2021 вказану справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Згідно з автоматизованим розподілом справа розподілена на суддю [PERSON] . Ухвалою суду від 13.09.2023 року справа прийнята до провадження судді Гольник Л.В. та призначене підготовче судове засідання. 20.02.2024 року Октябрським районним судом м. Полтави закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, просила їх задовольнити. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, заяв та клопотань до суду не подавали. Суд, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу №624 від 16.06.2015 [PERSON] на праві власності належить нежитлова будівля літ. «Б-1» загальною площею 369,5 кв.м. по [ADDRESS] , що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 32-33). Належна [PERSON] нежитлова будівля літ. «Б-1» площею 369,5 кв.м. заходиться на земельній ділянці площею 0,0527 га, кадастровий номер: 6310137500:10:001:0088, за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Харківської міської ради від 16.04.2008 № 83/08 ТОВ «ЗБУТОВА МЕРЕЖА П`ЯТИЙ ЕЛЕМЕНТ» надано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 6310137500:10:001:0088 за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0527 га строком до 01.04.2013. На підставі вказаного рішення між Харківською міською радою та ТОВ «ЗБУТОВА МЕРЕЖА П`ЯТИЙ ЕЛЕМЕНТ» укладено договір оренди землі від 11.12.2008 року. У подальшому на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки від 28.02.2018 № 40/18 земельну ділянку передано до земель запасу міста (а.с.15-16). Відповідно до даних Публічної кадастрової карти України та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності або користування на земельну ділянку за вищевказаним об`єктом нерухомого майна за [PERSON] не зареєстровано. Водночас, земельна ділянка площею 0,0527 га, кадастровий номер: 810137500:10:001:0088, що розташована на території Московського району м.Харкова за адресою: [ADDRESS] , сформована та здійснена державна реєстрація, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 19-24). Так, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Згідно з даними органів податкової служби [PERSON] не перебуває на обліку ГУ ДПС в Харківській області як платник податку за землю (а.с. 28). Департаментом територіального контролю Харківської міської ради проведено обстеження та складено акт від 19.01.2021, яким встановлено, що [PERSON] використовує для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Б-1» площею 369,5 кв.м. земельну ділянку площею 0,0527 га, кадастровий номер: 6310137500:10:001:0088, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). Право користування земельною ділянкою [PERSON] за вищевказаною адресою до цього часу не оформлено. Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки без правовстановлюючих документів, з урахуванням сплачених коштів земельного податку. Так, розрахунок безпідставно збережених коштів за використання [PERSON] земельної ділянки площею 527 кв.м. (0,0527 га), кадастровий номер 6310137500:10:001:0088, у період з 01.01.2020 по 30.06.2021 складає 346779,94 грн (а.с. 26-27). Встановлено, що вказаний розрахунок здійснено на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №6009 від 26.10.2020. Таким чином, [PERSON] у період з 01.01.2020 по 30.06.2021 не сплачено за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі у сумі 346779,94 грн. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно зі ст. ст. 125, 126 ЗК України та ст. 182 ЦК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Податковим кодексом (далі - ПК) України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.36, 14.1.125, 288.5 Податкового кодексу України). Таким чином, [PERSON] володіє лише нежитловою будівлею, яка знаходиться на спірній земельній ділянці, а з моменту виникнення права користування на вказане нерухоме майно у [PERSON] виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під об`єктом нерухомості. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02.10.2013 року у справі № 6-88ц-13, постанова ВП ВС у справі №587/430/16-ц, 629/4628/16-ц від 23.05.2018, №922/3412/17 від 20.11.2018, №917/1739/17 від 04.12.2019). За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Під безпідставно збереженим майном мається на увазі грошові кошти в розумінні ст.ст. 179, 190 ЦК України, оскільки відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року у справі № 922/207/15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, постановах Великої Палати Верховного суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 13.02.2019 року у справі №320/5877/17, постанов Верховного Суду від 30.11.2016 у справі 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справі 922/207/15, від 21.01.2019 у справі №902/794/17). Таким чином, [PERSON] безпідставно використовує спірну земельну ділянку та зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, за відсутності укладеного договору, а Харківська міська рада втрачає належне їй майно (кошти від орендної плати). Тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати [PERSON] за рахунок Харківської міської ради. Внаслідок використання [PERSON] вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом та інтереси Харківської міської ради щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю. Аналогічна правова позиція узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, постановами Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15 та від 12.04.2017 у справі № 922/207/15. Згідно п. 3 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановленому законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Конституційний суд України у рішенні від 08.04.1999 у справі №3-рн/99 зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовують в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначають орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У справах за позовами прокурорів, заявлених в інтересах держави в особі уповноважених органів, позивачами є відповідні уповноважені органи, а прокурор у таких справах здійснює представництво їх інтересів в суді. Статус позивача прокурор набуває лише у випадках, коли звертається з позовом в інтересах держави у разі відсутності уповноваженого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду (постанова ВСУ від 21.02.2018 у справі №553/3280/16-а). Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно. Харківською міською радою не вживаються заходи захисту прав територіальної громади щодо стягнення з [PERSON] безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою у вигляді орендної плати та відповідний позов до останньої з цим же предметом та з цих же підстав до судів не пред`являвся. 11.05.2021 прокуратурою скеровано до Харківської міської ради пропозицію щодо вжиття заходів в межах наданих повноважень щодо стягнення з [PERSON] безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати. Проте вказані заходи вжиті не були, що стало підставою для звернення прокурора до суду в інтересах Харківської міської ради. З огляду на викладене, з урахуванням встановленого факту використання відповідачем земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставного збереження коштів у розмірі орендної плати за її використання, суд приходить до висновку про обґрунтованість даного позову. З відповідача на користь позивача слід стягнути безпідставно набуті кошти за період з 01.01.2020 по 30.06.2021, що становить 346779,94 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved