Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Зміст позовних вимог У грудні 2023 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади, в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що через короткий проміжок часу з дати народження спільної дитини відповідач почав влаштовувати сварки та скандали, що в свою чергу негативно впливало на психологічний стан дитини, а також на сімейний клімат в цілому. Позивачка стверджує, що відповідач залишив її з дитиною без засобів для існування, з огляду на що вона була вимушена звернутись із позовом до суду про стягнення з [PERSON] аліментів. Однак, незважаючи на рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, [PERSON] аліменти взагалі не виплачує, а тому має значну заборгованість. Після того, як стосунки між сторонами були розірвані, відповідач жодного разу не поцікавився як росте та розвивається його дитина, він не бере участі, ні у матеріальному, ні у моральному вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я дитини. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Зобов`язано Службу у справах дітей виконавчого комітету Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади надати суду оригінал письмового висновку щодо розв`язання спору. 15 грудня 2023 року на електронну пошту суду, а 21 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку від Служби у справах дітей виконавчого комітету Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи. До заяви додано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради Шепетівського району Хмельницької області № 185 від 15.09.2023. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Під час розгляду справи по суті позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістку вручено відповідачеві та він є повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який повідомлений належним чином та не повідомив суду причини своєї неявки. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.08.2013. Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 20.12.2016 у справі № 681/1540/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 1000 грн в місяць, починаючи з 28 жовтня 2016 року і до досягнення дочкою повноліття. На виконання вищевказаного рішення 05.02.2021 Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального регіонального управління юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Згідно з довідкою Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального регіонального управління юстиції (м.Київ) № [NUMBER]/8 відповідач станом на 31.05.2023 має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 90 102,53 грн. Відповідно до довідки Полонського ліцею № 1 Полонської міської ради № 175 від 29.09.2023 [PERSON] навчалася з вересня 2019 року по грудень 2022 року в Полонській гімназії. За період навчання батько [PERSON] не спілкувався з педагогами, які навчали доньку, не цікавився шкільним життям дитини, не відвідував батьківські збори. Згідно з довідкою депутата VIIІ скликання Полонської міської ради Полонської ОТГ [PERSON] від 27 липня 2023 року, [PERSON] має на вихованні малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Батько, [PERSON] , участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не допомагає. Відповідно до довідки від 07.08.2023 дитина [PERSON] , [INFO] , задекларована до лікаря [PERSON] 08.09.2020; довірена особа пацієнта - [PERSON] , мама дитини. За даний період на прийом до лікаря педіатра [PERSON] дитина [PERSON] зверталася лише у супроводі мами [PERSON] . Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.08.2023 № 10223-3276, 17 серпня 2023 року представник Служби здійснила вихід за адресою: [ADDRESS] , з метою проведення обстеження умов проживання та отримання пояснення від [PERSON] щодо причини невиконання ним його батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , [INFO] , але двері квартири ніхто не відчинив. Батькові залишено запрошення до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, проте [PERSON] не з`явився. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва станом на 16.08.2023 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований. У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] , [INFO] , затвердженому рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради Шепетівського району Хмельницької області № 185 від 15.09.2023, зазначається, що під час бесіди з малолітньою [PERSON] стало відомо, що дитина не знає свого батька, зовсім його не пам`ятає. Він їй не телефонує, з днем народження не вітає, матеріально не допомагає. Також у вищевказаному висновку виконавчий комітет Полонської міської ради ОТГ вважає доцільним позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Норми права та мотиви суду У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11вищезазначеного Закону). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Жодних доказів того, що батько приймає участь у житті дочки, займається її вихованням, несе відповідальність за її фізичний і моральний розвиток, усвідомлює інтереси та потреби дитини, а також виконував свій батьківський обов`язок з її утримання матеріали справи не містять. За час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про позитивну зміну ставлення батька до дитини. Натомість, матеріалами справи підтверджується, що вихованням дочки займається позивачка самостійно. Виконавчим комітетом Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав батька, [PERSON] відносно дочки - [PERSON] , [INFO] . З огляду на обставини справи, підстав для неврахування висновку органу опіки та піклування судом не встановлено (частина шоста статті 19 СК України). У зв`язку з викладеним суд вважає доведеною необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Такі висновки суду кореспондуються з правовими висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 569/3802/20 та від 17 травня 2023 року у справі № 607/2631/15-ц. Оцінюючи докази у даній справі в їх сукупності, суд погоджується з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки, оскільки відповідач ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків, а також для забезпечення найкращих інтересів дитини, та вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved