Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони у справі є батьками трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею. Дитина [PERSON] є дитиною з інвалідністю. На підставі судового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2021 з відповідача стягуються аліменти на дітей у розмірі заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 13.09.2021 і до досягнення дітьми повноліття. На виконання судового рішення про стягнення аліментів відкрито виконавче провадження № 68694368. Указує, що відповідач свої зобов`язання по утриманню дітей належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01.12.2023 у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів відповідно до розрахунку державного виконавця у розмірі 131\~305,50 грн. Позивачем проведено обрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2021 року по грудень 2023 року та розмір пені складає 614\~441, 72 грн. З урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України позивач просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 131\~305, 50 грн, що дорівнює сумі заборгованості по аліментах. Відзив на позовну заяву від відповідача в порядку ст. 178 ЦПК України до суду не надходив. У судове засідання позивач не з`явилася, була повідомлена про розгляд справи належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Валах В. В. просила у задоволення позову відмовити, надала усні пояснення, аналогічні письмовим поясненням, що подані нею 20.02.2024 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України. Зазначила, що відповідач погоджується з наявністю заборгованості по аліментах, визначеною у розрахунку державного виконавця, проте вважає, що у виникненні такої заборгованості відсутня його вина, оскільки він є безробітним, та по можливості здійснює відповідні виплати. Крім того, як під час перебування у шлюбі з позивачем, так і після його розірвання, він повністю здійснює оплату усіх секцій, гуртків, які відвідують діти, купує продукти. Після розірвання шлюбу діти кожної п`ятниці залишаються на ночівлю у нього до вечора суботи, або навіть неділі, під час перебування дітей у нього, він забезпечує дітей за свій рахунок усім необхідним (їжею, одягом, розвагами). Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив таке. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дитина [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим УСЗН в Приморському районі ДП та СП ОМР. 06 жовтня 2021 року Приморським районним судом м. Одеси видано судовий наказ у справі № 522/17533/21, на підставі якого із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 (половини) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 13.09.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання указаного судового рішення старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джмілем О. О. 17.02.2022 відкрито виконавче провадження № 68694368. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.12.2023 № 191546, виданого державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Романовською О. Л. у виконавчому провадженні, відкритому на примусове виконання судового наказу Приморського районного суду м. Одеси № 522/17533/21, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 13.09.2021 по 30.11.2023 станом на 01.12.2023 складає 131 305,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (ст. 196 СК України). Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Нормами чинного законодавства передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 334/7702/16). У судовому засіданні представник відповідача адвокат Валах В. В. посилалася на відсутність вини [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Зазначила, що відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, по можливості він здійснює сплату аліментів. Діти щотижня протягом 1-2 днів перебувають у нього, та в цей час він забезпечує їх їжею, одягом, оплачує розваги. Крім того відповідач здійснює оплату секцій, гуртків, купує продукти харчування. У підтвердження несення таких витрат, представником відповідача адвокатом Валах В. В. до письмових пояснень, поданих відповідачем в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України додано фіскальні чеки про оплату товарів та послуг. Згідно із приписами частини першої статті 81, частини першої статті 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Аналіз вищевказаних норм процесуального права свідчить про те, що законодавцем передбачено, що учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, якими письмові пояснення не є. Відзив на позовну заяву відповідач в порядку ст. 178 ЦПК України не подавав. За правилами ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (ч. ч. 8, 9 ст. 83 ЦПК України). Оскільки відповідачем, докази, на які він посилається як на підтвердження несення витрат на дітей, подані ним у порушення вимог ст. 83 ЦПК України, такі докази не можуть бути прийняті, про що судом постановлено відповідну ухвалу 01.05.2024 без виходу до нарадчої кімнати. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] належним чином не виконував свого обов`язку зі сплати аліментів, внаслідок чого за період з 13.09.2021 по 30.11.2023 виникла заборгованість у розмірі 131 305,50 грн, що підтверджується розрахунком державного виконавця. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц викладено правовий висновок щодо обрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, який є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, у якому відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Отже, при розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів слід враховувати розрахунок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц. За розрахунком розмір неустойки, обрахований з 13.09.2021 по 30.11.2023 складає 614\~441, 72 грн. При такому розрахунку розмір неустойки (пені) є більшим, ніж розмір заборгованості. У цій справі позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за несплату аліментів з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України, за якою розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати розміру заборгованості, який в даному випадку становить 131 305, 50 грн. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає задоволенню. При цьому відповідачем не доведено відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, його посилання на несення витрат на дітей не свідчить про відсутність такої вини та не позбавляє його обов`язку по сплаті аліментів у розмірі, порядку та у спосіб, визначений судовим рішенням. Натомість, у судовому засіданні представник відповідача зазначила, що відповідач має задовільний стан здоров`я, працює водієм у службі таксі. Також не свідчать про відсутність підстав для задоволення позову й докази, подані відповідачем та долучені до матеріалів справи ухвалою суду від 01.05.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, оскільки такі докази не свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів за заявлений період та стосуються сплати аліментів по виконавчому провадженню та несення витрат на медичне обстеження дитини за 2024 рік. Відтак, відповідачем не доведено відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та не доведено, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, а тому доводи відповідача є необґрунтованими. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на те, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1\~313,05 грн.

Outcome: approved