Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Адвокат Красіловський В.С., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, вказавши, що між сторонами 03.04.2020 року було укладено шлюб, який був зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 293. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивача зазначив, що в період останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З липня 2021 року між сторонами припинено ведення спільного господарства, припинено шлюбні стосунки та припинено проживання разом. Після припинення шлюбних стосунків дитина залишилася прожити із матір`ю. Відповідач є дієздатним та працевлаштований, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача аліменти на користь позивача, на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.11.2022 року по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.05.2023 року провадження у даній справі було зупинено до припинення перебування [PERSON] у складі військової частини [NUMBER] Державної прикордонної служби України, що переведена на воєнний стан. Постановою Київського апеляційного суду від 19.07.2023 року ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 04.05.2023 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Вишгородського\~районного суду\~Київської області\~від 13.10.2023\~року провадження\~у даній\~справі було\~зупинено до\~припинення перебування\~ [PERSON] на військовій службі в Державній прикордонній службі. Постановою Київського апеляційного суду від 22.01.2024 року ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 13.10.2023 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилася, від представника до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зокрема, просив суд розглянути справу за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшла заява, в якій просила розглянути справу за її відсутності, за наявними в матеріалах справи документами. 22.12.2022 року представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що обставини викладені у позовній заяві не відповідають дійсності, позивач разом із дитиною не перебуває на території України та за місцем проживання в [ADDRESS] , як вказується в акті від 12.10.2022 року. Відповідач вчинив всі необхідні дії щодо вивезення та підтримки дитини, дружини та її родичів з місця проживання до кордону України наприкінці лютого 2022 року, враховуючи небезпеку пов`язану з повномасштабним вторгнення Російської Федерації в Україну. Позивач разом із дитиною перебуває на території Німеччини в м. Дюссельдорф та за чинним законодавством Німеччини біженці з дітьми мають право на отримання щомісячної допомоги у розмірі 449 євро на повнолітню особу та 285 євро грошової допомоги на дитину, які з 1 січня 2023 року збільшені до 502 та 318 євро. Немалозначним є й надання безоплатного житла, харчування, тобто наявні всі підстави вважати, що дружина відповідача соціально захищена, а тому просить суд врахувати вказані обставини при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання позивача. Також, зазначив, що позивач за власним вибором проживає в Німеччині, де відповідно рівень витрат вище за ті, які вона могла б нести в Україні. Наголосив, що дії позивача порушують право відповідача на виховання дитини і є зловживанням правом, оскільки дитина з позивачем перебуває за кордоном, чим безумовно ускладнює спілкування та участь у вихованні відповідачем сина. На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В подальшому 17.04.2024 року від представника відповідача до суду також надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач не відмовляється від свого обов`язку надавати матеріальну допомогу позивачу до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, а не в розмірі 1/6 частини, як просить позивач, оскільки стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини на користь позивача погіршить його матеріальне становище. Крім того, вказав, що стягнення з нього аліментів в розмірі 1/10 на дружину, забезпечить поліпшення матеріального становища позивача, а законні права та інтереси відповідача не будуть порушені. Також просить суд при вирішенні вимоги про розмір аліментів на утримання дружини врахувати, що з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини; на утриманні відповідача знаходиться його матір, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи; позивач працює нумерологом-консультантом та має самостійний дохід та може себе забезпечувати, в підтвердження чого відповідач надає скріншоти із соціальних мереж; позивач з дитиною знаходиться в іншій країні та перебуває на утриманні іншої країни та окрім того надає консультації в соціальних мережах. Відтак, відповідач не заперечує щодо часткового задоволення позову, а саме про стягнення з нього аліментів на утримання позивача у розмірі 1/10 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити. Представником позивача до суду було подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач у поданому до суду відзиві підтверджує та погоджується з тим фактом, що позивач потребує поліпшення свого матеріального становища, оскільки з нею проживає їх спільна дитина, яка не досягла трьох річного віку. Вважає, що відповідач не має компенсувати зменшення розміру аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років за рахунок утримання дитини за якою доглядає матір. Відповідач не повідомляє суд, що він не бере участі у вихованні дитини, не проявляє ніякого бажання спілкуватися з дитиною, не знає реальних потреб і витрат на дитину, хоча позивач неодноразово пропонувала йому брати участь у вихованні дитини, перешкод в цьому не створювала. Щодо доводів відповідача про врахування при визначенні розмірі аліментів те, що на його утриманні знаходиться його матір, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи зазначив, що в довідці МСЕК, яка додана до відзиву, не вказано, що особа потребує постійного догляду чи потребує стороннього утримання. В копії довідки МСЕК зазначено, що особі протипоказано важка фізична праця, а відтак, особа з інвалідністю може працювати на будь-якій роботі де відсутня важка фізична праця. Отже вважає, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що його матір знаходиться на його утриманні. Додані відповідачем скіршоти не мають підтвердження, що позивач працевлаштована та має самостійний дохід і може себе забезпечити, а також не підтверджують про матеріальне становище позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Оскільки дитина сторін має потреби по спеціальному догляду, пов`язані з частими хворобами, а також має затримки в мові, позивачу було продовжено відпустку по догляду за дитиною, що в свою чергу не дає можливості їй працевлаштуватися. Інформація про те, що позивач знаходиться на повному утриманні іноземної держави не відповідає дійсності та відповідачем не наведено жодних доказів у підтвердження своїх слів. Таким чином, враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, працює офіційно в Державній прикордонній службі України, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає що суд може стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дитиною трьох років. Вважає, що такий розмір аліментів є цілком відповідним для матері, з якою проживає дитина, яка потребує догляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 03.04.2020 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 293. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, згідно якого батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відомості про розірвання шлюбу в матеріалах справи відсутні. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.12.2022 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 21 жовтня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.02.2023 року виправлено описку допущену в рішенні Вишгородського районного суду Київської області від 22.12.2022 року, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 21 жовтня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття» З витягу з наказу начальника ОКПП «Київ» Державної прикордонної служби України Богдана Гуменюка «Про особовий склад» № 48-ос від 31.01.2024 року вбачається, що [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, з 02 січня 2024 року по 01 серпня 2024 року. Згідно тверджень позову та відповіді на відзив відповідач проживає окремо, працює, має достатній заробіток, проте добровільно допомоги не надає. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] призначений начальником 5 прикордонної застави [NUMBER] прикордонної комендатури, відповідно до витягу з наказу начальника [NUMBER] прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 18.12.2022 року № 484-ОС. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік і, враховуючи відсутність в позивача самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження №61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом, дитина проживає з матір`ю, а тому матір потребує фінансової допомоги. Суду не надано інформацію, що через вади здоров`я або з інших об`єктивних причин відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу. Доводи відповідача про часткове задоволення позовних вимог, а саме в розмірі 1/10 частини, а не у розмірі 1/6 частини, з підстав перебування на його утриманні матері, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи; перебування позивача на утриманні іншої країни, а також отримання позивачем самостійного доходу від консультацій, як нумеролог в соціальних мережах, суд відхиляє, оскільки жодних доказів на підтвердження цих доводів суду не надано. Матеріали справи не містять доказів, що непрацездатна матір відповідача перебуває саме на його утриманні. Визначаючи розмір аліментів, який має стягуватись на утримання позивача, суд враховує що відповідач є працездатною особою, працевлаштований, що підтверджується витягом з наказу начальника [NUMBER] прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 18.12.2022 року № 484-ОС, отримує заробітну плату, а позивач у зв`язку з доглядом за дитиною, не має змоги працювати і утримувати себе. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, тож має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання позивача, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення з відповідача на утримання позивача розмір аліментів підлягає задоволенню. На переконання суду, призначення відповідачу аліментів на утримання позивача у розмірі у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, з урахуванням сплати аліментів на утримання сина, буде відповідати інтересам позивача, обставинам справи і вимогам Закону. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved