Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказала, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який належить їй особисто в 14/36 частках на підставі договору дарування частини житлового будинку від 10 березня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори, реєстровий № 2-396. Іншими співвласниками є [PERSON] , якому належить 11/36 часток житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину № 5-3912, виданого 22 червня 1996 року Шостою Харківською держнотконторою, та [PERSON] , якій належать інші 11/36 часток житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину № 7-14689, виданого 06 липня 1991 року Першою Киїівською міською держнотконторою. Позивач [PERSON] також вказала, що свою частку житлового будинку вона утримана у дарунок від свого батька [PERSON] , який постійно, починаючи з 30 грудня 1986 року до дня своєї смерті [INFO] користувався належною йому частиною житлового будинку, піклувався про неї, доглядав. Натомість відповідачі в належних їм частках житлового будинку не проживають, їх місце перебування позивачу невідомо, і в житловому будинку ніхто не зареєстрований. Частки співвласників [PERSON] та [PERSON] не можуть бути виділені в натурі, оскільки їх фактично не існує внаслідок природнього руйнування житлового будинку. На теперішній час позивач бажає на земельній ділянці збудувати новий будинок, але не може реалізувати своє право через відсутність зареєстрованого права власності на земельну ділянку, а приватизацію земельної ділянки без згоди інших співвласників неможливо здійснити. Ухвалою від 13 березня 2024 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] у встановлений судом строк відзив не поданий. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, але подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позов підтримує повністю, та просила суд його задовольнити. Позивач також висловила згоду на проведення розгляду за відсутності відповідачів в заочному порядку. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи вони повідомлялися у належний спосіб. Про причини неявки в судове засідання відповідачі не повідомили, тому суд виходить з того, що їх неявка відбулась за неповажних причин. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутності відповідачів в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 15 лютого 2024 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] розташовані: житловий будинок літ. «А-1», з верандою літ. «а», з ганком літ. «а1», загальною площею 30,00 кв.м, житловою площею 10,70 кв.м, допоміжною площею 19,30 кв.м, а також сарай літ. «В», погріб літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», вбиральня літ. «Ж», альтанка літ. «З», сарай літ. «И», огорожа №1-2. Житловий будинок літ. «А-1» збудований з дерева у 1938 році, та складається з однієї житлової кімнати площею 10,7 кв.м та кухні площею 8,7 кв.м, інші приміщення є допоміжними. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 34878161 від 16 травня 2012 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав на праві приватної власності [PERSON] в 14/36 частинах на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке було видане Другою нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 14 грудня 1996 року, [PERSON] в 11/36 частинах на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке було видане Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою 22 червня 1996 року, та [PERSON] в 11/36 частинах на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке було видане Першою Київською міською державною нотаріальною конторою 06 липня 1991 року. [PERSON] подарував належні йому 14/36 частин вказаного житлового будинку своій доньці [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування частини житлового будинку, що був посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори 10 березня 2010 року. [PERSON] , батько позивача, помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 13 червня 2023 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області. З відміток у паспорті громадянина України [NUMBER] , виданого 17 грудня 1999 року на ім`я [PERSON] , вбачається, що батько позивач був зареєстрований з 30 грудня 1986 року та постійно проживав в будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області №03-10/467 від 07 березня 2024 року в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , наразі ніхто не зареєстрований. Отже відомості про реєстрацію місця проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] в спірному житловому будинку в минулі роки і на час розгляду справи відсутні. Це вказує на те, що житловий будинок не розглядався ними як єдине чи основне місце проживання. Як вбачається з акту органу самоорганізації населення «Вільний» від 07 березня 2024 року, власник 14/36 частин вказаного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] фактично повністю одноособово володіє ним та безперешкодно має до нього доступ. Також, як вбачається із зазначеного акту органу самоорганізації населення інші співвласники даного житлового будинку ніколи в ньому не проживали та не користувалися ним і не дбали про нього; мешканці кварталу ніколи не бачили [PERSON] та [PERSON] в зазначеному будинку. В цьому акті також зазначено про те, що житловим будинком в цілому фактично користувався [PERSON] до дня своєї смерті, і він доглядав земельну ділянку і опікувався будинком в цілому. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1). Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а право власності набувається в порядку, встановленому законом. До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Технічне планування житлового будинку, виходячи з плану, зображеному у технічному паспорті, вказує на те, що цей житловий будинок використовується як єдине житлове помешкання, про що вказала позивач, і його розподіл в натурі у відповідності до часток співвласників з технічної точки зору не уявляється можливим через неможливість виділення ізольованих квартир. Позивач зазначає, що спірний житловий будинок був побудований ще у 1938 року, в зв`язку з чим будинок потребує капітального ремонту внаслідок природної руйнації, однак розпоряджатись та користуватись ним на власний розсуд позивач не може, оскільки будинок повністю їй не належить. Співвласники [PERSON] та [PERSON] , відповідач по справі, будинком фактично не користуються усі минулі роки, що свідчить про наявність у них іншого місця проживання, і це створює для позивача перешкоди у реалізації своїх прав власника через спільне володіння житловий будинком, яким в цілому фактично користувався і попередній його співвласник [PERSON] , оскільки лише він один був зареєстрований в цьому будинку. Таким чином, суд приходить до висновку, що в такому випадку спільне володіння і користування майном є неможливим. Відповідно до довідки КП «Люботинське БТІ» вартість всього житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , складає 38068,00 грн., а відповідно вартість 22/36 частин, які належать [PERSON] та [PERSON] , становить 23221,48 грн. відповідно. Згідно із квитанцією № 0.0.3551140260.1 від 25 березня 2024 року позивачем [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду суму 23221,48 грн., яка фактично дорівнює вартості 22/36 частини спірного житлового будинку, належних відповідачам.\~ Враховуючи, що спільне володіння і користування майном є неможливим, та позивачем попередньо внесена компенсація вартості цієї частки, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки це не завдасть шкоди інтересам відповідачів, які тривалий час не мешкають в спірному будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved