Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

10 листопада 2023 року з Центрального районного суду м. Миколаєва до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить змінити розмір та спосіб стягуваних аліментів, визначений рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.04.2019 р. по справі 477/884/19 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1800 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований тим, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.07.2019 шлюб між сторонами розірвано. Від цього шлюбу є неповнолітній син [PERSON] , на утримання якого стягнуті аліменти судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.04.2019 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. На даний час позивач створив нову родину і у них народилися сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Матеріальне становище позивача сильно погіршилось, він має нестабільний дохід, постійного місця роботи не має. Дружина працювати не може через вік молодшої дитини. На даний час прожитковий мінімуму на дитину до 6 років становить 2272 грн, тобто мінімальний розмір аліментів на 2023 рік є 1136 грн. Оскільки є такі місяці коли позивач не має доходу, а окрім того потребує самостійно утримувати дружину з двома дітьми, також на даний час скрутна ситуація з пошуком роботи, просить визначити розмір аліментів у сумі 1800 грн на місяць. 15 листопада 2023 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 11 грудня 2023 року до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач не погоджується з позовом, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, заборгованість складає 75\~505,15 грн, державним виконавцем йому встановлена низка обмежень. 14.02.2020 Вітовським ВП Корабельного ВП ГУНП України в Миколаївській області до ЄРДР внесено заяву [PERSON] відносно [PERSON] в зв`язку зі злісним ухиленням від сплати аліментів. Незважаючи на це відповідач продовжує ухилятись від сплати аліментів. 13.01.2021 суд задовольнив позов [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав. До позову не додані докази того, що позивач перебуває на обліку в службі зайнятості та незважаючи на усі її зусилля служба не в змозі його працевлаштувати. Позивач є військовозобов`язаним та за своїм станом здоров`я має можливість бути призваним до лав ЗСУ та допомогти надати відсіч агресору. Ця праця достойно оплачується і позивач зможе утримувати сім`ю. Також звертає увагу, що виходячи з віку дітей, дружина позивача отримує декретні виплати, а враховуючи що до справи додані документи іноземною мовою, то вона з дітьми знаходиться в якійсь країні Євросоюзу. Тобто отримує матеріальну допомогу на себе та на дітей. Крім того, враховуючи інфляцію та скрутне становище відповідач не бажає отримувати гроші в твердій сумі. На підставі викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу 7000 грн. 27 грудня 2023 року надійшла заява представника позивача про розгляд справи без її участі. 15 січня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив. 29 лютого 2024 року надійшла заява представника відповідача про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 24 квітня 2019 року Жовтневим районним судом Миколаївської області видано судовий наказ у справі № 477/884/19 (номер провадження 2-н/477/32/19), яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 ст. 182 СК України). Аналіз ст. 192 Сімейного кодексу України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Однак, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дітей у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів (постанова Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 715/2073/20). Тобто, окрім факту народження нової дитини, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народилися два сини у іншому шлюбі - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та він утримує дитину дружину, яка через вік молодшої дитини не може працювати, матеріальне становище позивача погіршилось. Однак, суд не може взяти до уваги такі доводи, оскільки позивач не надає доказів, які підтверджують, що погіршилось матеріальне становище позивача. А та обставина, що у позивача змінилось сімейне становище, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Посилаючись на нестабільний дохід, відсутність постійного місця роботи, він не надає доказів, що це підтверджують. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19). Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 715/2073/20 зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Окрім цього, з матеріалів справи встановлено, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.12.2023 у розмірі 75505,15 грн. через несплату аліментів. 13.01.2021 рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області [PERSON] позбавлено батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON] . Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено наявності підстав для зменшення розміру аліментів. На думку суду, обставини, на які посилається позивач, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим рішення розміру аліментів. Окрім цього, суд не може взяти до уваги доводів позивача щодо необхідності стягнення з нього аліментів в розмірі 1800 грн., тобто по суті - в твердій грошовій сумі, так як згідно з вимогою ч. 3 ст. 181, ст. 184 СК України спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається виключно за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, тобто стягувача, а не платника аліментів. Відтак, вимога позивача зменшити розмір аліментів, змінивши спосіб присудження аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму не відповідає вимогам закону. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Розподіляючи судові витрати суд виходить з такого: Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, судовий збір, сплачений позивачем, у зв`язку з відмовою у позові, слід залишити за останнім. Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн. За частиною другою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору. Однак, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи не долучено жодних доказів, окрім ордеру. Отже, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у заявленому нею розмірі.

Outcome: dismissed