Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся голова Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування,- [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа : служба у справах дітей Одеської міської ради, в якій просив: -позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; -позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, на користь та на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, на користь та на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; -Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, на користь та на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що до органу опіки та піклування Суворовської райадміністрації Одеської міської ради зі Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло клопотання та документи стосовно невідкладного відібрання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У позові зазначено, що у 2015 році відповідно до наказів Служби у справах дітей Одеської міської ради № 102 та № 103 малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вже перебували на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. Підставою для постановки на облік стали неодноразові надходження від медичних закладів інформацій про потребу дітей у постійному медичному нагляді. Суворовською районною адміністрації Одеської міської ради прийнято розпорядження від 14.12.2015 № 1061р «Про заходи щодо захисту прав та інтересів малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та влаштування їх до дитячого державного закладу, на підставі якого діти були відібрані від матері, [PERSON] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2016, справа № 523/846/16-ц, позовна заява Суворовської районної адміністрації ОМР про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, залишена без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.07.2016 року апеляційна скарга Суворовської районної адміністрації ОМР відхилена, рішення Суворовського районного суду від 17.05.2016 по справі залишено без змін. Діти були повернуті в родину [PERSON] . Малолітній [PERSON] , [INFO] , був госпіталізований 02.05.2023 року до даного медичного закладу з діагнозом: в 20, важка імуносупресія, кандидоз ротової порожнини, затримка фізичного розвитку. З 2016 року хлопчик не отримує антиретровірусну терапію. Дитині 03.05.2023 року було проведено комп`ютерну томографію легень, де виявлені наявні ознаки вогнищевої пневмонії специфічного характеру, лімфоаденопатія. Хворий був оглянутий лікарем- Фтизіатром та виставлено діагноз: В.20, А.19.8, у зв`язку з чим переведений для подальшого лікування до КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради. Відсутність специфічного лікування протягом тривалого періоду призвело до прогресування основного захворювання та погіршення стану дитини, в результаті чого [PERSON] 03.05.2023 року був терміново переведений до спеціалізованого закладу в тяжкому стані з КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради. Малолітній [PERSON] , [INFO] , підлягає профілактичному огляду згідно декретованого віку. Неодноразово бабуся дитини запрошувалась на амбулаторний прийом, але поліклініку з дитиною не відвідувала, профілактичний медичний огляд не пройдено. Крім того, у дитини наявні розлади поведінки, агресивність по відношенню до рідних та навколишніх. Зі слів бабусі, хлопчик її не слухається, часто тривало безконтрольно перебуває на прогулянках, самовільно забирає з собою молодшого брата. Відповідач [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП. Батько [PERSON] , 2010 р.н.- [PERSON] [INFO] , з родиною не проживає, вихованням сина не займається, фактичне його місцезнаходження невідоме. Батько [PERSON] , 2014 р.н .- [PERSON] , [INFO] , з родиною не проживає, вихованням сина не займається, фактичне його місцезнаходження невідоме. Посилаючись на те, що для вирішення подальшої долі дітей та дітям статусу дітей, позбавлених батьківського піклування, які відібрані у матері без позбавлення батьківських прав, необхідне рішення суду, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2024 року позовні вимоги Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - роз`єднано. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, та зупинено провадження по вказаній справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі 523/12316/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про оспорювання батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька. Продовжено розгляд цивільної справи за позовом Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В судовому засіданні представник позивача Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування - Дмитрієва Т.П., підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити В судовому засіданні відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволені позову, вказав, що бажає брати участь у вихованні дитини. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Котляр В.О. просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Одеської міської ради просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вислухавши учасників процесу, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 12 травня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) ( а.с.20). Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 22 листопада 2016 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області ( а.с.194) Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних з послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № С4-87703-ю/л, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . ( а.с.25). Згідно акту обстеження умов проживання від 31.01.2022 року за адресою : [ADDRESS] , на момент обстеження в квартирі чисто, прибрано, дотримані всі санітарно-гігієнічні норми, родина забезпечена. Для виховання дітей створені умови: є кремі кімнати, спальні місця, стіл для навчання, речі по сезону, продукти харчування, телефони. (а.с.36). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2016 позов Суворовської районної адміністрації ОМР про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, залишена без задоволення. ( а.с.62-63) Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.07.2016 року рішення Суворовського районного суду від 17.05.2016 по справі залишено без змін. Згідно наданої КНП «Дитяча міська поліклініка №2» Одеської міської ради від 22 травня 2023 року інформації, за адресою: [ADDRESS] мешкають неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , підлягає профілактичному огляду згідно декретованого віку. Неодноразово бабуся запрошувалася на амбулаторний прийом, але поліклініку бабуся з дитиною не відвідує профілактичний медичний огляд не пройдено. Крім того у дитини наявні розлади поведінки, агресивність по відношенню до рідних та навколишніх. Зі слів бабусі дитина її не слухається, часто тривало безконтрольно перебуває на прогулянках, самовільно забирає з собою молодшого брата. [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку КНП «ДМП № 2» ОМР з 08.10.2021 року. До цього часу ще на першому році життя був вилучений з родини та перебував в КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3»«Сонечко» ОМР. Під час перебування в закладі [PERSON] було оформлено соціальну допомогу по інвалідності з дитинства. За станом здоров`я хлопчик підлягає динамічному нагляду в спеціалізованому закладі, але після повернення в родину спеціалізованого медичного центру не відвідував, терапію не отримував, про що неодноразово надавалася інформація до територіальної служби у справах дітей та до спеціалізованого медичного закладу. Відсутність специфічного лікування протягом такого тривалого періоду призвело до поступового прогресування основного захворювання погіршання стану дитини, розвитку ускладнень, в результаті чого [PERSON] [INFO] поступив на стаціонарне лікування до спеціалізованого закладу в тяжкому стані, куди він був терміново переведений з КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» ООР. Просили терміново втрутитися в долю [PERSON] та [PERSON] , які перебувають у складних життєвих обставинах, невиконання необхідних рекомендацій з лікування [PERSON] батьками та його бабусею без своєчасного втручання профільних служб загрожує життю дитини. ( а.с. 28-29). Відповідно до довідки ОЗОШ №14 [PERSON] навчається у ОЗОШ № 14 з першого класу. Батьки не приділяють належну увагу вихованню сина. Батько [PERSON] та мати [PERSON] разом не мешкають. Батько впливу на сина не має. Під час рейду - відвідування родини на дому - мати двері класному керівнику не відкриває, на телефонні дзвінки не відповідає ( а.с.30). Відповідно до довідки від 16 травня 2023 року КНП «Центр профілактики та боротьби з ВІЛ-Інфекцією/СНІДом» Одеської міської ради, [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на обліку у КНП «Центр профілактики та боротьби з ВІЛ - інфекцією/СНІДом» ОМР з 25.12.2014 року. Дитина деякий час, коли знаходилась у Дитячому будинку №3 отримувала ліки та проходила обстеження. З січня 2016 року по наступний час батьки з дитиною не приходили до лікувального закладу, у 2016 році лікування самостійно припинили. Мати дитини [PERSON] участь у лікуванні дитини не приймала. Не одноразово викликались на прийом через дитячу поліклініку, але батьки навіть не відчиняють дверей. Відсутність терапії загрожує життю дитини ( а.с.31). Відповідно до повідомлень Центру соціальних служб Одеської міської ради від 19.05.2023 року, протягом 2022 року спеціалістами відділу соціальної роботи ЦСС ОМР у Суворовському районі неодноразово робились спроби проведення роботи з родиною, які [PERSON] ігнорує, на запрошення не реагує. З огляду на вищевказане, до ВП №3 №1 ГУНП в Одеській області надіслано повідомлення про сім`ю, яка перебуває у складних життєвих обставинах, з проханням вжити заходи в межах компетенції згідно чинного законодавства. (а.с.72). Відповідно до повідомлень ВП №3 ОРУП №1 в Одеській області на [PERSON] складені протоколи за ч.ч.1, 2 ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків та проведено профілактичну бесіду ( ас.105,106) Згідно відповіді на запит Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит», стан дитини [PERSON] , [INFO] , при надходженні до НДСЛ «Охматдит» МОЗ України середньої важкості, дезорієнтований, не може доглядати за собою (потребує нагляду дорослої людини). Під час перебування дитини на стаціонарному лікуванні його мати, [PERSON] , жодного разу не цікавилась станом здоров`я малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько дитини, [PERSON] , та його дружина цікавилися (у телефонному режимі) станом здоров`я дитини, але на пропозицію приїхати до дитини батько відповів відмовою. [PERSON] , [INFO] , потребує тривалого (постійного, довічного) прийому препаратів для підтримання власного здоров`я. Погіршення стану здоров`я [PERSON] , [INFO] , є наслідком переривання (з 2016 року) довічно призначеного специфічного лікування (стан дитини значно погіршився після відмови матері за бабусі від вкрай необхідного дитині лікування). ( а.с.108). Згідно Розпорядження № 254-р від 01 червня 2023 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , відібрано від батьків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Малолітнього [PERSON] , [INFO] , відібрано від батьків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.12) Згідно висновку психолога (а.с.192-193) за результатами проведення опитування неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , крім іншого, не бажання неповнолітнього [PERSON] проживати разом з матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] та спілкуватися з ними не помічено. Рекомендується при можливості неповнолітнього [PERSON] влаштувати до будинку сімейного типу. Також, неповнолітньому [PERSON] рекомендовано отримати послугу консультування (психологічна допомога) з метою відновлення почуття власної гідності, адекватного рівня самооцінки та робота з почуттям образи, що виникла через ситуацію, коли хлопець не міг протистояти насильству. Суворовська районна державна адміністрація Одеської міської ради ухвалила висновок №01-05-3/232 від 17.07.2023 року, в якому згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», Орган опіки та піклування Суворовської райадміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; та [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ( а.с.85-88). Дитина [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні висловив думку, що проти позбавлення батьківських прав батька [PERSON] ( а.с.204) Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачів відбувається втручання в їх право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дітей (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідачів на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Судом встановлено, що матір малолітніх дітей - відповідач [PERSON] безвідповідально ставиться до дітей та всупереч рекомендацій лікарів не вживає заходів щодо забезпечення лікування дітей у зв`язку із їх тяжким станом здоров`я, не займається вихованням та навчанням дітей, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Крім того суд зазначає, що будучи обізнаною про розгляд даної справи в суді (а.с.135), в жодне судове засідання не з`явилася, свою позицію в письмовій формі до суду не подала, як і доказів намагання повернути дітей в сім`ю, що свідчить про те, що відповідач, як мати безвідповідально ставиться до виховання та догляду за своїми дітьми та не усвідомлює в повній мірі свого байдужого ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків. Отже, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги до [PERSON] , суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу вони проживають окремо. Їх спільний син - [PERSON] , [INFO] , залишився на утриманні матері - відповідача по справі [PERSON] . Відповідно характеристики виданої ЖБК «Суворовський -3», [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Проживає за вказаною адресою починаючи з 1986 року, зарекомендував себе як порядний громадянин, що підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкуванні з сусідами. Приймає участь в громадських зборах і необхідних роботах, що проводяться в будинку і на прилеглих територіях. В конфліктних ситуаціях з сусідами не помічений, а навпаки-дружелюбний і по можливості надає їм допомогу. (а.с.159). Згідно акту бесіди від 09 червня 2023 року, [PERSON] повідомив, що є батьком [PERSON] , [INFO] , та готовий забрати його під свою відповідальність ( а.с.68 зворот). Так, пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Втім, позивачем не доведено наявність обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з сином та брати участь в його вихованні, а також те, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] буде відповідати найкращим інтересам дитини. Навпаки, під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] спілкується з дитиною через мережу інтернет, відвідує його у лікувальному закладі (а.с.202), виявив бажання забрати дитину. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, виходячи в першу чергу з інтересів дитини [PERSON] , суд вважає, що відсутні достатні обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача [PERSON] такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог до [PERSON] . Разом з тим, враховуючи положення п.18 Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд відмовляючи в задоволенні позову про позбавлення цих прав, має попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] , то суд зазначає, що в справі відсутні докази ухилення відповідача від обов`язку утримання дитини. Крім того, так як відповідач має намір забрати дитину, займатися його вихованням, то вимога про стягнення аліментів з [PERSON] є передчасною. Отже в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. При цьому суд зазначає, що у разі неналежного виконання відповідачем [PERSON] обов`язку щодо утримання дитини, позивач в майбутньому не позбавлений можливості звернутися з вказаними позовними вимогами до відповідача. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь дітей, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує зокрема стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно роз`яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 193 СК України, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Враховуючи вказані вище обставини, а саме те, що у правовому розумінні чинного законодавства разом з позбавленням батьківських прав з відповідача може бути стягнуто і аліменти на утримання дитини, та враховуючи те, що законодавець чітко визначив, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прийнявши до уваги, що наразі діти перебувають на повному державному забезпеченні, а отже суд вважає за доцільне позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь та на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial