Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що із 30.06.2006 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружнє життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв`язку з чим, шлюбні відносини були фактично припинені близько семи років тому. Позивач пояснює, що особисті відносини з відповідачем мають негативний характер, між ними відсутнє спілкування. Крім цього, позивач проживає у цивільному шлюбі з іншим чоловіком та має намір узаконити їх відносини. У зв`язку з викладеним просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала 19.03.2024 до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Крім цього,повідомила, що відповідач на даний час перебуває в місцях позбавлення волі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, оскільки відбуває покарання за вироком суду в колонії. Останній повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи через установу виконання покарання - ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)». До суду надійшла розписка [PERSON] про отримання ним копії позовної заяви. Заперечень проти позовних вимог відповідач не надав. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 червня 2006 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від спільного проживання подружжя має спільну неповнолітню доньку [PERSON] , народження [INFO] (а.с.6). Сторони припинили шлюбні відносини з 2017 року. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на життя, подружжя спільно не проживає, відповідач засуджений на тривалий термін ув`язнення та відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а позивач має намір зареєструвати шлюб вже з іншим чоловіком, у зв`язку з чим шлюбні відносини між подружжям припинені. З огляду на те, що у сторін спільне життя не склалось, примирення подружжя, подальше збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

Outcome: approved