Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідачки про стягнення зборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 19.02.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачкою шляхом підписання електронним підписом було укладено договір надання позики № 0509463463. Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання договору, з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк користування кредитом (траншем) - 30 (тридцять ) календарних днів. Відсоткова ставка за один календарний день - 1,75 %. В рамках зазначеного договору 10.03.2020 відповідачка отримала четвертий транш кредитних коштів в сумі 4000,00 грн згідно заяви-анкети № 2628608796 від 10.03.2020 до кредитного договору №0509463463 від 19.02.2020. 14.07.2021 між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 14-07/21, за яким до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором позики № 0509463463 від 19.02.2020. У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до боржників ТОВ "Коллект Центр" відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором позики № 0509463463 від 19.02.2020. Таким чином, позивач набув права вимоги до відповідачки [PERSON] за вищевказаних договором позики. У зв`язку із непогашенням отриманого кредиту відповідачкою, позивач вважає, що заборгованість останньої станом на 09.01.2024 відповідно до проведеного розрахунку заборгованості становить 76589,50 грн, з яких: заборгованості за основною сумою боргу - 4000,00 грн та заборгованості за відсотками на дату відсутплення права вимоги - 72589,50 грн. З урахуванням принципів розумності, співмірності і пропорційності позивач прохає стягнути із відповідачки заборгованість в розмірі 48169,50 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 4000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відсутуплення права вимоги - 44169,50 грн, а також судові витрати. Ухвалою судді Глобинського районного суду Полтавської області Свістєльнік Ю.М. від 13.02.2024 матеріали цивільної справи за вищевказаним позовом передано на розгляд за підсудністю до Хорольського районного суду Полтавської області. Протоколом авторозподілу розподілу судової справи від 12.03.2024 вказану справу передано на розгляд судді Старокожку В.П. Ухвалою судді Старокожка В.П. від 14.03.2024 відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику учасників. Представником відповідачки копію ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками отримано 14.03.2024. У строк, встановлений ухвалою судді про відкриття провадження у справі, від представника відповідачки адвоката Третяк К.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказала про те, що відповідачка позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 6100 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 4000,00 грн та заборгованості по сплаті кредитних відсотків в сумі 2100,00 грн. В іншій частині позовних вимог прохає відмовити з огляду на таке. Відповідачка визнає факт укладення нею і первісним кредитором кредитного договору № 0509463463 від 19.02.2020, за яким вона 10.03.2020 отримала четвертий транш кредитних коштів в сумі 4000,00 грн за заявою-анкетою № 2628608796 від 10.03.2020. Визнається нею і те, що ці кредитні кошти вона не повернула, оскільки виникли складні життєві обставини, через які відповідачка не змогла цього зробити, про що 08.05.2020 повідомила ТОВ «ІНФІНАНС» рекомендованим листом з проханням розстрочити сплату боргу в сумі 6100 грн на 5 місяців рівними частинами. Відповіді на зазначений лист не отримала. Також неодноразово телефонувала ТОВ «ІНФІНАНС», але на зв`язок ніхто не виходив. В кінці 2020 року сайт ТОВ «ІНФІНАНС» та особистий кабінет відповідачки на цьому сайті перестали існувати. Відповідачка згодна повернути кредитні кошти в сумі 6100,00 грн, що становить вартість кредиту, обумовлену у вищевказаному договорі. Щодо стягнення відсотків в сумі 44169,50 грн, вважає, що позивач вправі нараховувати відсотки лише у період дії кредиту, тобто з 10.03.2020 по 08.04.2020 (30 днів), а починаючи з 09.04.2020 позивач, як і попередні кредитори, не вправі був нараховувати договірні відсотки, оскільки надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст. 625 ЦК України. Тому, на переконання відповідачки, відсотки у сумі 44169,50 грн стягненню з відповідача не підлягають. Таким чином, на думку відповідача, позов підлягає лише частковому задоволенню, саме в частині 6100 грн, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, прохає стягнути із позивача на свою користь понесені нею судові витрати у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги в сумі 3000,00 грн. 20.03.2024 відзив на позов з додаками доставлений до особистого електронного кабінету позивача у підсистемі "Електронний суд", відповіді на відзив до суду у встановлений ухвалою судді строк не надходило. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін по справі, вважає, що за результатами розгляду справи в межах спрощеного провадження має бути ухвалене рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. 19.02.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачкою шляхом підписання електронним підписом було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0509463463 (а.с. 4-7, 19). Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання договору, з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк користування кредитом (траншем) - 30 (тридцять ) календарних днів. Відсоткова ставка за один календарний день - 1,75 %. В рамках зазначеного договору 10.03.2020 відповідачка отримала четвертий транш кредитних коштів в сумі 4000,00 грн, що підтверджується копією квитанції за сплату № 50652364 від 10.03.2020 (а.с. 19 зворот) згідно заяви-анкети № 2628608796 від 10.03.2020 (а.с. 7-8, в т.ч. зворот) до кредитного договору №0509463463 від 19.02.2020. Згідно умов договору загальна вартість кредиту становить 6100,00 грн, з яких 4000,00 грн - тіло кредиту, 2100,00 грн - відсотки за користування ним. 14.07.2021 між ТОВ "Інфінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 14-07/21 (а.с. 23-25), за яким до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором позики № 0509463463 від 19.02.2020, що підтверджується витягом із реєстру боржників від 14.07.2021 (а.с. 27). У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до боржників ТОВ "Коллект Центр" відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 28-32), в тому числі за договором позики № 0509463463 від 19.02.2020, що підтверджується витягом із реєстру боржників (а.с. 33). Таким чином, позивач набув права вимоги до відповідачки [PERSON] за вищевказаних договором позики. Отримані кредитні кошти в сумі 4000,00 грн відповідачкою не повернуті, як і відсотки за користування ним, що не заперечується сторонами та підтверджується відзивом на позовну заяву. У зв`язку із непогашенням отриманого кредиту відповідачкою, позивач вважає, що заборгованість останньої станом на 10.01.2024 ( початок розрахунку 14.07.2021) відповідно до проведеного позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 21) становить 76589,50 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 4000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 34439,50 грн, нараховані відсотки згідно кредитного договору - 38150,00 грн. Позивач прохає стягнути із відповідачки заборгованість в розмірі 48169,50 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 4000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відсутплення права вимоги - 44169,50 грн, а також судові витрати. Відповідно до відзиву на позов (а.с. 69-71) відповідачка позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 6100,00 грн, що складає заборгованість по сплаті тіла кредиту 4000,00 грн та відсотків за користування ним в сумі 2100,00 грн. Судові витрати, понесені позивачем, становлять 3028,00 грн сплаченого судового збору та 13000,00 грн витрат на отримання професійної правової допомоги. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.ч.1,2 ст. 1046 ЦК). В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; 2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.ч.1-2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Мотивована оцінка аргументів сторін. Судом встановлено і це не опорюється стронами, що позивач отримав право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 0509463463 від 19.02.2020, зокрема в частині одержаного нею 10.03.2020 четвертого траншу кредитних коштів в сумі 4000,00 грн. Не заперечується стронами також і те, що ці кошти відповідачкою були отримані і на час звернення позивача до суду ні позивачу, ні первісному кредитору не повернуті. Як встановлено судом, за умовами вказаного договору відповідачка 10.03.2020 отримала 4000,00 грн кредитних коштів на строк 30 днів, тобто до 08.04.2020. За користування кредитом відповідачці нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості за процентною ставкою 1,75 % за кожний день користування ним. Ці обставини доводяться матеріалами справи та визнані сторонами. Наявність заборгованості відповідачки по сплаті тіла кредиту в розмірі 4000,00 грн підтверджується матеріалами справи та визнається безпосередньо нею, про що вказано у відзиві на позовну заяву. Суд вважає доведеним факт підписання кредитного договору № 0509463463 від 19.02.2020, отримання 10.03.2020 четвертого траншу кредитних коштів в сумі 4000,00 грн та їх неповернення відповідачкою позивачу. Таким чином, суд встановив, що права позивача було порушено внаслідок неповернення кредиту відповідачкою, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за основною сумою боргу по кредиту, що становить 4000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам суд виходить з такого. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд погоджується із твердженням сторони відповідачки про те, що позивач згідно умов вищевказаного договору вправі був здійснювати нарахування відсотків лише у період дії кредиту, тобто з 10.03.2020 по 08.04.2020 (30 днів), а починаючи з 09.04.2020 він, як і попередні кредитори, не повинен був нараховувати договірні відсотки, оскільки надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні. Вказане зазначено у постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, де Велика Палата Верховного Суду зауважила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Всупереч вищевказаному, позивач, які і попередній кредитор, здійснював нарахування відсотків за користування кредитом відповідачці поза межами строку дії договору, що підтверджується розрахунками, наданими до позовної заяви. Таким чином, із відповідачки на корить позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами в сумі 2100,00 грн (за процентною ставкою 1,75%, кількість днів, на які вони нараховані - 30, розмір тіла кредиту - 4000,00 грн). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками по вказаному кредитному договору слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По справі позивачем сплачено 3028,00 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 0408770439 від 23.01.2024. Зважаючи на те, що позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 12,66 % сплаченого позивачем судового збору, тобто 383,34 грн. З огляду на те, що відповідачка є інвалідом 2 групи (копія довідки до акта огляду МСЕК від 27.06.2014), вона на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена, тому судові витрати в сумі 383,34 грн необхідно повернути позивачеві з державного бюджету. В позовній заяві позивач прохає стягнути із відповідачки понесені ним судові витрати в частині отриманої та сплаченої ним професійної правничої допомоги в сумі 13000,00 грн. У відзиві на позов представник відповідачки адвокат Третяк К.П. заявила клопотання про зменшення розміру цих витрат з 13000,00 грн до 3000,00 грн з подальшим стягненням із відповідачки 379,00 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з огляду на те, що відповідачка позов визнала частково. Своє клопотання обгрунтувала тим, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги від 02.01.2023, розрахунку вартості робіт (прайс-лист), платіжного доручення, витягу з акту прийму-передачі виконаних робіт. Водночас, на думку відповідачки, виокремлення послуги ''надання усної консультації з вивченням документів'' як самостійного виду адвокатських послуг в даному випадку є необґрунтованими та охоплюється діями адвоката із ''складання позовної заяви'', а тому визначення оплати за ці послуги є неспівмірними із фактично наданим обсягом юридичної допомоги. З огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору (який є типовим спором позивача як кредитора стосовно своїх боржників), затрачений незначний час на підготовку позову, незначну складність цієї справи, представник відповідачки прохає суд про зменшення розміру цих витрат до 3000,00 грн. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем професійної правничої допомоги адвоката згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 в сумі 13000,00 грн (сплачено на підставі платіжної інструкції № 0406030000 ід 10.01.2024). Згідно акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 позивачу адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" надано такі послуги: надання усної консультації з вивчення документів вартістю 3000,00 грн та складання позовної заяви про стягнення боргу для подач до суду вартістю 10000,00 грн, а всього 13000,00 грн. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, обсяг документів, наданих позивачем до суду (матеріалів позовної заяви), наявність клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, задоволення позову частково, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу є завищеними. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу до 10000,00 грн, що на думку суду буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності. Враховуючий, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягненню із відповідачки на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді правової допомоги адвоката, які з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог (12,66 %) становлять 1266,00 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Крім того, представником відповідачки адвокатом Третяк К.П. заявлено клопотання про стягнення із позивача на користь відповідачки понесених нею судових витрат у вигляді професійної правничої допомоги (за складання та подання відзиву на позов) в розмірі 3000,00 грн. Вирішуючи заявлене клопотання, суд констатує таке. Як зазначено вище, в разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються судові витрати, до числа яких належить і витрати, пов`язані із отриманням професійної правничої допомоги [PERSON] . Понесені відповідачкою у зв`язку із цим витрати становлять 3000,00 грн та підтверджуються копіями ордеру на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Третяк К.П. серії ВІ № 1179152, додатку до договору про надання правничої допомоги № 30.11.23 від 30.11.2023, акту приймання-передачі наданих юридичних послуг (виконаних робіт) від 19.03.2024, квитанції про оплату цих послуг № 1 від 19.03.2024 на суму 3000,00 грн. Суд вважає ці витрати доведеними, такими, що є співмірними виконаній роботі адвоката, стороною відповідачки надано докази їх понесення, тому, на переконання суду, вони підлягають стягненню із позивача на користь відповідачки з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог (12,66 %) і становлять 379,80 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: partial