Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діяла [PERSON] звернулась до суду із позовом до Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання частково недійсним та скасування розпорядження виконавчого комітету. В позові просила: визнати частково недійсним та скасувати розпорядження виконавчого комітету Ренійської міської ради від 10.02.1999 р. в частині надання [PERSON] , [INFO] права на приватизацію частини квартири за адресою: [ADDRESS] та визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 10.02.1999 р. за № 19 в частині надання [PERSON] , [INFO] права власності на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.02.1999 року на виконання вимог закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі розпорядження виконавчого комітету Ренійської міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зазначений об`єкт нерухомого майна перебував у державному житловому фонді та був виділений за фактом його використання головному квартиронаймачу [PERSON] та членам її родини - доньці [PERSON] , на той час неповнолітній позивачці - онучці [PERSON] та чоловіку [PERSON] . [INFO] [PERSON] , померла. Спадкоємцем її частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , стала її донька [PERSON] . Позивач вважає, що приватизація вказаної квартири була здійснена з порушенням прав та законних інтересів позивача. Так, 03.12.2015 р. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та відповідно змінила прізвище на « [PERSON] ». Приватизація вищевказаної квартири, відбулася коли позивачу було п`ять років. Лише в 2022 р., позивачу стало відомо, що коли вона була ще малолітньою та мешкала разом із матір`ю, бабусею та дідусем за адресою [ADDRESS] , останні здійснили приватизацію зазначеної квартири, в тому числі і на неї, при цьому, бажання приватизувати зазначену квартиру позивач ніколи не мала, жодних документів, у тому числі заяви до органів приватизації не підписувала і не подавала, у приватизаційному платіжному дорученні замість підпису позивача, проставлено підпис її мами. Так, на момент приватизації вище вказаної квартири, родичі позивача використали її унікальне право приватизації житла без її на те згоди, що позбавляє останню можливості, в майбутньому вільно реалізувати його, оскільки вона вважається такою, що використала його. Представник позивача, зазначила, що при набуті права власності на квартиру матір, бабуся та дідусь позивача, повинні були вжити усіх можливих заходів для збереження права позивача, утриматись від його використання у власних інтересах та обрати такий варіант приватизації, що найкращим чином забезпечив би права позивача. Порушення прав позивача, полягає в тому, що на момент приватизації вище вказаної квартири, родичі позивача використали її, унікальне право приватизації житла без її на те згоди, що позбавляє останню можливості, в майбутньому вільно реалізувати його, оскільки вона вважається такою, що використала його. Тому позивач була вимушена звернутися до суду. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала. 02.02.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача, де просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання частково недійсною приватизацію та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності - відмовити. Представник відповідача просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги визнали, просили розглянути справу без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких гуртуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] у січні 1999 р. звернулась до голови Ренійського міськвиконкоми із заявою про передачу у приватну спільну часткову власність займаної квартири, за адресою: [ADDRESS] . До заяви долучено довідку про склад сім`ї із чотирьох осіб: [PERSON] (основний квартиронаймач), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (донька, 1973 року народження) та [PERSON] (онучка, 1994 року народження). На підставі поданої заяви Виконавчим комітетом Ренійської міської ради видано розпорядження № 19 від 10.02.1999 року про передачу жита у приватну спільну часткову власність та свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 10 лютого 1999 року. Приватизація вищевказаної квартири, відбулася коли позивачу було п`ять років. Лише в 2022 році, позивач стало відомо, що коли вона була ще малолітньою та мешкала разом із матір`ю, бабусею та дідусем за адресою [ADDRESS] , останні здійснили приватизацію зазначеної квартири, в тому числі і на неї, при цьому, бажання приватизувати зазначену квартиру позивач ніколи не мала, жодних документів, у тому числі заяви до органів приватизації не підписувала і не подавала, у приватизаційному платіжному дорученні замість підпису позивача, проставлено підпис її мами. Приватизація здійснювалася відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19 червня 1992 року та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.02.1992, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.02.1992, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що в комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку, встановленому законом. Нормами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) визначено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення в гуртожитку. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути добровільним і відповідати його внутрішній волі. При цьому, ч.6 ст.203 К України передбачено, що правочин вчинений батьками (усиновителями), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Так, на момент приватизації вище вказаної квартири, родичі позивачки використали її. унікальне право приватизації житла без її на те згоди, що позбавляє останню можливості, в майбутньому вільно реалізувати його, оскільки вона вважається такою, що використала його. Дійсно, відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державною житлового фонду» в редакції 2482-ХІ1 (далі - Закону), передбачено передача займаних квартир (будинків) в спільну сумірну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї. При цьому, частиною 6 цієї статті передбачено можливість оплати вартості приватизованого житла може проводитись громадянами в розстрочку на 10 років. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім' я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату грошима або цінними паперами (ч.3 ст.5 Закону). Тобто, норми вище вказаного Закону передбачали та давали можливість родичам позивача, зберігаючи та не використовуючи її право не приватизацію, здійснити набуття права власності на квартири використавши при цьому власні грошові кошти. Нормами ст.48 ЦК Української РСР передбачалось недійсність угоди, що ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх. Тобто, при набуті права власності на квартиру матір, бабуся та дідусь позивачки, повинні були вжити усіх можливих заходів для збереження права позивачки, утриматись від його використання у власних інтересах та обрати такий варіант приватизації, що найкращим чином забезпечив би права позивача. З врахуванням зазначеного, позивач втратила своє право у зв`язку із відсутністю у Законі необхідної чіткості та можливості його подвійного тлумачення, у поєднанні із ст. 48 ЦК УРСР, що не відповідає змісту верховенства права та її інтересам. На момент приватизації було відсутнє волевиявлення позивача на приватизацію квартири, та порушено п.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якого кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Порушення прав позивача, полягає в тому, що на момент приватизації вище вказаної квартири, родичі позивача використали її, унікальне право приватизації житла без її на те згоди, що позбавляє останню можливості, в майбутньому вільно реалізувати його, оскільки вона вважається такою, що використала його. Відповідно до п.11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання частково недійсним та скасування розпорядження виконавчого комітету.

Outcome: approved