Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

До суду надійшла заява [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , [INFO] , на строк шість місяців з визначенням тимчасових обмежень прав останнього, а саме: заборонити перебувати за адресою [ADDRESS] , заборонити наближатися на відстань ближче ніж 50 метрів до буд. [ADDRESS] . В обґрунтування заяви посилається на те, що вона проживала приблизно з серпня 2021 року по лютий 2022 року проживала з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації шлюбу. Спільне життя з співмешканцем не сталося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки. Протягом останніх місяців відносини зі співмешканцем [PERSON] погіршилися, у зв`язку з чим вона постійно потерпає від психологічного та фізичного тиску з його боку, образ нецензурною лайкою, систематичних погроз на її адресу. Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.03.2024 року у справі № 212/2417/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адмін. правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема за те, що він не виконує вимоги термінового забороного припису Серії АА № 363953 від 21.02.2024 року, та на нього накладено стягнення штраф у розмірі 170 гривень. Крім того, постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2024 року по справі № 212/2397/24 [PERSON] притягнено до відповідальності за вчинення відносно неї домашнього насильства, а саме: висловлювався 21.02.2024 року о 21.00 годині в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, своїми діями вчинивши адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Так, починаючи з лютого 2024 року її колишній співмешканець періодично переслідує її, надсилає образливі повідомлення, вимагає щоб вона звільнила житло та передала йому ключі від квартири через те, що він робив ремонт у вказаній квартирі за власні кошти під час проживання разом. Крім того, [PERSON] періодично з`являється за адресою її проживання та намагається проникнути до квартири, через що вона вимушена закриватися в квартирі та кликати сусідів на допомогу. У зв`язку із чим, вона турбується за свою безпеку, боїться переслідувань [PERSON] або навіть нападу, та з метою запобігання продовження чи повторного вчинення домашнього насильства зацікавленою особою, щодо неї, з метою недопущення настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також можливих непоправних наслідків для її здоров`я від дій кривдника, вона вимушена звернутися за захистом до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Ухвалою суду від 24.04.2024 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження на 25.04.2024 року о 09.15 годині з викликом учасників справи. У судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяву у повному обсязі та просила її задовольнити з підстав викладених у ній. Заінтересована особа [PERSON] суду пояснив, що вони проживали з заявницею у цивільному шлюбі. Під час цього купили спірне домоволодіння, яке оформили на [PERSON] . Зараз він хоче подати позовну заяву щодо поділу цього майна. Просить не накладати на нього заборони, оскільки він може прогулюватись по цій вулиці або відвідати там кафе. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку. За правилами ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 3\~ст. 294 ЦПК України\~справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1\~ст. 82 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2\~ст. 82 ЦПК України). Судом встановлено, що 21.02.2024 року відносно [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 363952, яким заборонено на 10 діб з 22.00 години 21.02.2024 року до 22.00 години 02.03.2024 року заборонено в будь який спосіб контактувати з постраждалою [PERSON] (а.с.6). Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.03.2024 року у справі № 212/2417/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адмін. правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема за те, що він не виконує вимоги термінового заборонного припису Серії АА № 363953 від 21.02.2024 року, та на нього накладено стягнення штраф у розмірі 170 гривень (а.с. 7-8). Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2024 року по справі № 212/2397/24 [PERSON] притягнено до відповідальності за вчинення відносно неї домашнього насильства, а саме: висловлювався 21.02.2024 року о 21.00 годині в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, своїми діями вчинивши адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.9-10) Відповідно до\~ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято\~Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою\~статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п. 14 ч. 1\~ст. 1 цього Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Як визначено п. 2 ч. 1\~ст. 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною 2\~статті 26 вказаного Закону\~передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: Згідно з ч. 4\~ст. 26 Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 3\~ст. 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1\~ст. 1 цього ж Закону\~вказано, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У відповідності до ч. 1\~ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Таким чином, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20). Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. За правилами\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених\~статтями 77-80 ЦПК України. Встановивши вказані обставини справи, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про доведеність застосування до [PERSON] з боку [PERSON] психологічного насильства, що негативно впливає на фізичний та психологічний її стан. У постанові\~Верховного Суду\~в складі\~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 05.09.2019\~у справі\~№ 756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення\~Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Посилання заінтересованої особи, що він не зможе прогулюватись цієї вулицею або відвідувати розташоване на ній кафе, суд не вважає надмірним тягарем для [PERSON] за необґрунтованим втручанням за встановлених обставин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved