Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось в Печерський районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 24 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 523649306 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Відповідно до цього договору товариство надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 20000 гривень строком на 30 днів зі сплатою 0,85 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У подальшому сторони уклали додаткову угоду до договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит на 30 днів. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, грошові кошти у розмір 20000 гривень перерахувало на рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням від 24 грудня 2019 року. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 523649306 від 24 грудня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 77 від 05 травня 2020 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 523649306 від 24 грудня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 6 від 15 липня 2021 року. 06 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 06/12/2021-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 06 грудня 2021 року до договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 64320 гривень, з яких: -20000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; -37400 гривні 40 копійок - сума заборгованості за відсотками; -6920 гривень - заборгованість по пені, штрафам. 12 квітня 2023 року на адресу відповідача було направлено вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, відповідачем умови кредитного договору не виконуються, заборгованість за кредитним договором не погашена. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 523649306 від 24 грудня 2019 року у сумі 57400 гривень, що складається з: -20000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; -37400 гривні 40 копійок - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що кредитний договір № 523649306 був укладений з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 24 грудня 2019 року, а переуступка прав вимоги відбулась 28 листопада 2018 року, тобто на рік раніше. Пунктом 1.5 договору факторингу визначено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимог до боржників, що відступаються за цим договором. Проте, позивачем до копії договору факторингу від 28 листопада 2018 року не надано реєстру чи додаткової угоди, з якої б вбачалась передача прав вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 523649306. Таким чином, не зрозуміло, яким чином у договір факторингу 2018 року потрапив кредитний договір від 2019 року. На момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання по кредитному договору № 523649306 від 24 грудня 2019 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 523649306 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора (а.с. 10-12). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01. З позову вбачається, що відповідно до вказаного договору факторингу до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 523649306 від 24 грудня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 77 від 05 травня 2020 року. Крім того, сторона позивача зазначає про те, що 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 523649306 від 24 грудня 2019 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 6 від 15 липня 2021 року. 06 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 06/12/2021-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 06 грудня 2021 року до договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 64320 гривень, з яких: -20000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; -37400 гривні 40 копійок - сума заборгованості за відсотками; -6920 гривень - заборгованість по пені, штрафам. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Вбачається, що кредитний договір № 523649306 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 24 грудня 2019 року. Договір факторингу № 28/1118-01, на який посилається позивач, був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року. Таким чином, договір факторингу, за яким як зазначає позивач від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 523649306 від 24 грудня 2019 року до ТОВ «Таліон Плюс», був укладений більше ніж за рік до дати укладення кредитного договору. Вбачається, що позивачем доказів на підтвердження наявності права вимоги до відповідача за кредитним договором № 523649306 від 24 грудня 2019 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, суду не надано. Надані позивачем реєстр прав вимог, повідомлення боржника за кредитним договором та акт повернення пава вимоги (а.с. 36-38) є типовими формами та не містять інформації щодо кредитних договорів та боржників, відносно яких ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило права вимоги. За таких обставин, доказів на підтвердження наявності у ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» прав вимоги до відповідача за кредитним договором № 523649306 від 24 грудня 2019 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , стороною позивача суду не надано. Представником відповідача зазначалось про відсутність відповідних договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором поруки у поясненнях на відповідь на відзив. Позивачем доказів на спростування вказаних обставин суду не надано, тобто не надано доказів на підтвердження права вимоги до відповідача. За таких обставин, відповідачем жодних прав позивача не порушено. Таким чином, у позивача відсутнє порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи законний інтерес з боку відповідача. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed