Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ), від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє представник Мінаков А.А., звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 951422364 в розмірі 41354,62 грн; № 2311514457/452240 в розмірі 13240,00 грн, судовий збір у розмірі 2684,00 грн просять покласти на відповідача.\~ Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 15 липня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 951422364. Між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, згідно з яким клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором; згідно з Додатковою угодою №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 951422364. 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги. Таким чином, відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 951422364 в сумі 41354,62 грн, з яких: 11999,64 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29354,98 грн - сума заборгованості за відсотками. Окрім того, 29 липня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 2311514457/452240, який був підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. У подальшому, 19.04.2022 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19042022-Г, у відповідності до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ГОУФІНГОУ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Таким чином, відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 року до Договору факторингу № 19042022-Г, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2311514457/452240 в сумі 13240,00 грн., з яких: 3200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10040,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам Кредитних договорів, відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючих заборгованостей ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги до відповідача нарахування жодних штрафних санкцій позивачем не здійснювалося. Посилаючись на викладене, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитними договорами позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.\~ Відповідач [PERSON] 20.03.2024 року подав суду відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не надано доказів підписання відповідачем\~договору кредитної\~лінії №951422364\~електронним підписом.\~Матеріали справи,\~на думку\~відповідача,\~не містять\~доказу про\~надання ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~кредитних коштів відповідачу тому він вважає укладення договору №951422364 не доведеним. Разом з тим [PERSON] не погодився з розрахунками заборгованості за вказаним договором та вважав, що проценти за користування кредитом, нараховані йому за підвищеною процентною ставкою усупереч положенням викладеним у п.13 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та постанові Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Окрім того\~відповідач заперечуєпроти договору факторингу № 28/1118-01 укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» оскільки відповідний договір факторингу укладений 28.11.2018 року з додатковою угодою № 26 від 31.12.2020 року та укладені раніше від дати укладання кредитного договору № 951422364 з відповідачем (15.07.2021 року), а до матеріалів справи не долучено витягу з Реєстру боржників № 1-53 від 28.09.2021 року до договору факторингу № 28/1118-01. [PERSON] заперечивпроти договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» оскільки вважав, що позивачем не надано доказів оплати за договором факторингу, а витяг з Реєстру прав вимоги № -1 від 20.10.2022 року до договору факторингу № 20102022 не може бути доказом оскільки не містить обов`язкових реквізитів, зокрема підписів та печаток обох сторін та не містять посилань на первинні документи, які б підвереджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор та зазначив, що позивачем у порушення ст. 516 ЦК України не надано доказів письмового повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні. Також, відповідач [PERSON] заперечив укладання ним договору №2311514457/452240 від 29.07.2021 з ТОВ «ГОУФІНГОУ» та договір факторингу від 19.04.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ГОУФІНГОУ», оскільки акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №19042022-1 від 19.04.2022 не підписано сторонами та містить підпис лише представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», який сформував цей витяг, не містять посилань на первинні документи на підтвердження розміру заборгованості, яку відступає первісний кредитор за кредитним договором №2311514457/452240 від 19.04.2021, а саме сума заборгованості і не вказана в договорі факторингу, не надано доказів на підтвердження сплати коштів за отримання права вимоги до відповідача, а наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту №2311514457/452240 від 29.07.2021 року не є первинним документом, що підтверджує розмір заборгованості відповідача за договором №2311514457/452240 від 29.07.2021 та повинен розцінюватись судом як внутрішній документ фінансової установи, що не підтверджує факт надання кредиту та виниклу заборгованість за кредитним договором. 09.04.2024 року представником позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, подано відповідь на відзив, де зокрема зазначено, що договори укладені між сторонами в електронній формі, мають силу договору, який укладений в письмовій формі оскільки відповідачем були подані Заявки на оформлення Договорів, в яких останній зазначив особисті персональні данні, підтвердив мобільний номер телефону, пройшов процедуру верифікації банківської карти, підписав Договір електронним підписом у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема Законів України «Про захист персональних даних», «Про електронну комерцію», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Щодо підтвердження\~перерахування коштів\~за кредитними\~договорами позивач\~зазначив,\~що первинні\~документи підтверджують\~господарські операції\~для ведення\~бухгалтерського обліку\~та подачі\~фінансової звітності\~та є\~доказом перерахування\~на рахунок\~кредитора грошових\~коштів та\~відображає рух\~коштів за\~кредитним договором.\~Окрім того,\~розрахунки у\~сфері електронної\~комерції можуть\~здійснюватися з\~використанням платіжних\~інструментів,\~електронних грошей,\~шляхом переказу\~коштів або\~оплати готівкою\~з дотриманням\~вимог законодавства\~щодо оформлення\~готівкових та\~безготівкових розрахунків,\~а також\~в інший\~спосіб,\~передбачений законодавством\~України,\~що регулює\~надання платіжних\~послуг.\~Тому,\~враховуючи,\~що кредити\~було видано\~на платіжну\~картку позичальника,\~всі правовідносини\~між позичальником,\~кредитором та\~банком-еквайером\~регулюються Законом\~України «Про\~платіжні послуги»\~та Постановою\~НБУ №\~164\~від 29.07.2022\~«Про затвердження\~Положення про\~порядок емісії\~та еквайрингу\~платіжних інструментів»,\~відповідно до\~положень,\~якої вбачається,\~що документи\~за операціями\~з використанням\~платіжних інструментів\~мають статус\~первинного документа\~та можуть\~бути використані\~під час\~урегулювання спірних\~питань.\~Щодо нарахованих\~відсотків позивач\~зазначає,\~що останні\~нараховувались відповідно\~до узгоджених\~умов договору\~за кожен\~день користування\~кредитом,\~а не\~у якості\~відповідальності за\~ст.\~625\~ЦК України.\~Стосовно заперечень\~відповідача щодо\~ненадання доказів\~відступлення права\~вимоги,\~позивач зазначив,\~що надані\~ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» Витяг\~з Реєстру\~прав вимоги\~№ 1\~від 21.10.2022\~до Договору\~факторингу №\~20102022\~від 20.10.2022\~та Витяг\~з Реєстру\~боржників від\~19.04.2022\~до Договору\~факторингу №\~19042022-Г\~від 19.04.2022,\~оформлені у\~відповідності до\~ч.ч.\~1,2\~ст.\~95\~ЦПК України\~та підпункту\~12\~пункту 10\~розділу II\~Правил організації\~діловодства та\~архівного зберігання\~документів у\~державних органах,\~органах місцевого\~самоврядування,\~на підприємствах,\~в установах\~і організаціях,\~затверджених Наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~18.06.2015\~року за\~№1000/5\~та є належними та\~допустимими доказами,\~які підтверджують\~факт переходу\~права грошової\~вимоги від\~ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» і\~ТОВ «ГОУФІНГОУ»\~до ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~відносно [PERSON] ,\~а твердження\~відповідача щодо\~не доведення\~позивачем факту\~переходу права\~грошової вимоги є необґрунтованими та безпідставними. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, просила проводити розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. 30.04.2024 року на електронну адресу суду надійшла заява [PERSON] , у якій він просить відкласти судове засідання у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я та необхідності проходженням ним томографічного обстеження у неврологічному відділені № 4 КУОЗ «ХГКБ № 7». Проте, доказів поважності причин неявки та доказів погіршення стану здоров`я до заяви не долучено. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи те, що матеріали справи містять письмові заяви по суті справи, в яких викладені позиції сторін, суд приходить до висновку, що сторони скористались своїми процесуальними правами на подання пояснень та доказів, тому вважає можливим проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку. Встановлено, що 15 липня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 951422364. Так, 15 липня 2021 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту де підтвердив: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором; отримання інформації про право кредитодавця залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, про встановлені законодавством вимоги щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки), про його право на звернення до Національного банку України у разі недотримання таких вимог кредитодавцем та/або колекторською компанією, а також про право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі врегулювання простроченої заборгованості. Підписання вказаних документів здійснено [PERSON] шляхом використання простого електронного підпису одноразовим ідентифікатором МNV6К4Q2 (відправлено: 15.07.2021 16:51:17, введено: 15.07.2021 16:52:24). Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 кредитного договору № 951422364 кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 12000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - «Правила»). Правила надання грошових коштіву кредит ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перебувають в загальному доступі на сайті www.moneyveo.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п.п. 2.2.2. кредитного договору № 951422364 позичальник зобов`язаний: здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів на банківський рахунок кредитодавця, що вказаний в реквізитах договору, у строки передбачені договором; у випадку неповної та/або невчасної сплати кредиту та процентів за користування ним, сплатити також неустойку та інші нарахування, передбачені умовами цього договору; вчасно повідомляти про зміну своїх даних; виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором; щоденно заходити до особистого кабінету з метою ознайомлення із станом поточної заборгованості (за наявності) чи іншою інформацією, яка стосується цього договору. У розділі 4 кредитного договору № 951422364 сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись логін особистого кабінету та пароль особистого кабінету. Також, судом встановлено, що 29 липня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2311514457/452240. Так, 29 липня 2021 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту де підтвердив: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором. Підписання вказаного документу здійснено [PERSON] шляхом використання простого електронного підпису R82619. Згідно з п.п. 1.1. кредитного договору № 2311514457/452240 Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3200,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.п. 1.4. п. 1 кредитного договору № 2311514457/452240 кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом в п.7 кредитного договору. Також, у п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору № 2311514457/452240, клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з п.п. 2.3. п.2 кредитного договору № 2311514457/452240 обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківських рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Відповідач за кредитним договором № 2311514457/452240 зобов`язався своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, встановленому договором та виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором (п.п. 3.4.2, 3.4.4. п. 3 договору). Відповідно до п.п. 6.1., 6.3, 6.4. п. 6 кредитного договору № 2311514457/452240 цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. Всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами договору. Підписанням цього договору клієнт дає свою згоду на те, щоб графік розрахунків розміщувався в електронному вигляді в особистому кабінеті клієнта, зареєстрованому на веб-сторінці Товариства - https:// www.gofingo.com.ua/. У справі №561/77/19 від 16.12.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 р. у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. Таким чином, електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в т.ч. електронну. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~- дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.90 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» унікальний ідентифікатор - комбінація літер, цифр, символів або знаків, що надається користувачу надавачем платіжних послуг та дає змогу однозначно ідентифікувати користувача та/або його рахунок для цілей виконання платіжної операції. Такими ідентифікаторами були «R82619»\~за кредитним\~договором №\~2311514457/452240\~та МNV6К4Q2\~за кредитним\~договором №\~951422364, які зазначені у текстах договорів. Таким чином, важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Верховний Суд у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет- магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Тому, у випадку, підписання кредитних договорів відповідачем шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства. У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 р. у справі №922/51/20 був сформульований правовий висновок, відповідно до якого учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: оригінал; електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Також, невід`ємною частиною вказаних вище кредитних договорів є паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів розміщені на сайтах первісних кредиторів. Приймаючи умови кредитних договорів відповідач, як клієнт, підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644\~ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Постановами Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №572/1169/17, від 12.02.2020 року у справі №382/327/18 визначено, що підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування. Окрім того, відповідачем не спростоване те, що на підтвердження укладення кредитного договору № 951422364 ним було здійснено платежі, тобто часткову оплату за кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданих позивчем. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 р.: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу».\~Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу (відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду), що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Наведені правові позиції Верховного Суду ґрунтуються на презумпції свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Таким чином, суд вважає встановленим, що 15 липня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО\~ШВИДКА ФІНАНСОВА\~ДОПОМОГА» та\~ [PERSON] було\~укладено електронний\~договір№ 951422364 та 29 липня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено електронний договір № 2311514457/452240. Відповідно до розрахунку заборгованості та платіжних доручень\~від 15.07.2021\~року,\~від 29.07.2021\~року вбачається, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», свої зобов`язання перед відповідачем виконав та надав кредитні кошти, проте [PERSON] зобов`язання за кредитним договором були порушені, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за кредитним договором № 951422364 від 15.07.2021 року, в сумі: 41354,62 грн., з яких: 11999,64 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 29354,98 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 12, 19).\~ Відповідно до розрахунку заборгованості та інформаційної довідки\~платіжного сервісу\~«Platon»\~від 26.01.2023\~року вбачається, що ТОВ «ГОУФІНГОУ», свої зобов`язання перед відповідачем виконав та 29.07.2021 року надало кредитні кошти, проте [PERSON] зобов`язання за кредитним договором були порушені, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за кредитним договором № 2311514457/452240 від 29.07.2021 року, яка складає: 13240,00\~грн,\~з яких:\~3200,00\~грн -\~заборгованість за\~основною сумою\~боргу;\~10040,00\~грн.\~-\~заборгованість за\~відсотками;\~0,00\~грн -\~сума заборгованість\~за пенею\~ (а.с. 27, 32).\~ Щодо тверджень відповідача з приводу незаконності нарахування відсотків за кредитними договорами суд приходить до наступного. Так,\~відповідно доп.\~1.8,\~пп.\~1.9.3.\~п.\~1.9\~кредитного договору\~№ 951422364\~процентна ставка\~передбачає дисконтну\~проценту ставку,\~яка розраховується\~за формулою,\~та відповідно\~до паспорта\~споживчого кредиту\~передбачає ставку\~у межах\~3,65\~%-620,50\~%.\~Якщо позичальник\~користуватиметься кредитом\~після закінчення\~дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, пепердбаченому п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього договору. Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору. Строк дії\~кредитної лінії\~з наступного\~дня після\~закінчення дисконтного\~періоду позичальник\~зобов`язаний\~щоденно сплачувати\~кредитодавцю проценти\~з розрахунку\~839,50\~%\~річних,\~що становить\~2,30\~%\~в день\~від суми\~Кредиту за\~кожний день\~користування ним\~(пп.\~1.12.2\~п.\~1.12 Кредитного договору № 951422364). За пп. 1.14.1 п. 1.14. Кредитного договору № 951422364 Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, складає 823,75 % річних. Відповідно до паспорту споживчого кредиту у разі прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором ставка за штрафом та пенею відсутня. Процентна ставка, яка застосовуються при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту складає 839,50 %. Згідно з п.п. 1.3. п. 1 кредитного договору № 2311514457/452240 за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована (а.с. 24, 26). Відповідно до положень п. 4 кредитного договору № 2311514457/452240, якщо клієнт не повертає кредит в визначений договором строк визначені умовами договору проценти нараховуються за кожний день користування кредитними коштами (а.с. 24). З вимог позивача та розрахунків заборгованості з моменту отримання права вимоги до відповідача вбачається, що нарахувань позивачем штрафних санкцій за кредитними договорами не здійснювалось. Відповідно до п.п. 2.1.1.5. кредитного договору № 951422364 кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого, кредитодавець в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, має право відступити право вимоги до позичальника будь-якій третій особі. Встановлено, що 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно од якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 31.12.2020 року додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції (а.с. 13-15). Відповідно п. 2.1. договору факторингу № 28/1118-01 згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з п 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Відповідно до Реєстру боржників № 153 від 28.09.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 951422364. Окрім того, 20.10.2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги (а.с. 16-17). Відповідно до платіжного доручення № 18921 від 25.10.2022 року від ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було здійснено оплату за відступлення вимоги згідно з реєстром прав вимоги № 1 від 21.10.2022 року до договору факторингу № 20102022 у сумі 3011843,88 грн. Згідно з п. 2.2. договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не замінює попередній. Так, відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 41354,62 грн, з яких: 11999,64 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 29354,98 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 18). Усупереч умовам кредитного договору № 951422364 відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, платежів для погашення заборгованості не здійснив ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, посилання відповідача на недоведеність того, що право вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перейшло до ТОВ «Таліон плюс» з огляду на те, що кредитний договір був укладений 15\~липня 2021 року, тобто після укладення договору факторингу ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ТОВ «Таліон плюс». Так, частиною 1\~статті 1078 ЦК України\~встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до п. 1.4. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ТОВ «Таліон плюс», сторони домовились, що термін «Борг» у договорі означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили. Відповідно до п.п.1.3 додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» - за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав,\~а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Розділом 4 вищезазначеного договору (додаткової угоди № 26) регламентовано порядок відступлення права вимоги. Зі змісту п. 4.1. додаткової угоди № 26 право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (а.с. 13 (зворотня сторона)). Згідно з п.п. 3.1.4. п. 3 кредитного договору № 2311514457/452240 ТОВ ГОУФІНГОУ має право без згоди клієнта поступитися своїм правом вимоги за даним кредитним договором третій особі, в зв`язку з чим відбудеться заміна сторони кредитодавця за цим договором. Встановлено, що 19.04.2022 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19042022-Г, у відповідності до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ГОУФІНГОУ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (28-29). Відповідно до платіжного доручення № 18200 від 22.04.2022 року від ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ТОВ «ГОУФІНГОУ» було здійснено оплату за відступлення вимоги згідно з до договором факторингу № 19042022-Г у сумі 1384220,75 грн. Згідно з п. 1.1. договору факторингу № 19042022-Г, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно з п. 1.2. договору факторингу № 19042022-Г, сторони погодили, що перехід від клієнта од фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників, згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Також, 19.04.2022 року було підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу (а.с. 30). Так, відповідно до реєстру боржників від 19.04.2022 року до договору факторингу № 19042022-Г від 19.04.2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13240,00 грн, з яких: 3200,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 10040,00 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн - заборгованість за пенею (а.с. 30). Всупереч умовам кредитного договору № 2311514457/452240 відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній платежів для погашення заборгованості не здійснив ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15№ «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Таким чином, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Зазначене узгоджується з постановою КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц. Аналогічний правовий висновок міститься постанови КЦС ВС від у справі № 361/2105/16-ц від 6 лютого 2019 року та у справі КЦС ВС у справі № 667/11010/14-ц від 06 лютого 2019 року. Доказів належного виконання кредитних зобов`язань відповідача [PERSON] на користь первісних кредиторів матеріали справи не містять. З матеріали справи вбачається, що з моменту отримання позивачем права вимоги до відповідача, [PERSON] свої зобов`язання за умовами кредитних договорів № 951422364\~від 15.07.2021\~року,\~№ 2311514457/452240\~від 29.07.2021\~року не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, за договором № 951422364 в розмірі 41354,62 грн та за договором № 2311514457/452240 в розмірі 13240,00 грн. У постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року в справі № 367/4970/13-ц, зроблено висновок, що «заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника». Заперечення щодо правильності розрахунків відповідачем обґрунтовані не були, контр-розрахунків не надано. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. На підставі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, оскільки [PERSON] свої зобов`язання за кредитними договорами № 951422364 від 15.07.2021 року, № 2311514457/452240 від 29.07.2021 року не виконав, доказів відсутності заборгованості перед позивачем суду не надав, факт перерахування від первиних кредиторів грошових коштів та їх отримання за кредитними договорами [PERSON] не спростував, а договори факторингу, з якими не погоджується відповідач не є нікчемними за законом та не визнані недійсними у встановленому законом порядку. Суд доходить висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитними договорами № 951422364 від 15.07.2021 року, № 2311514457/452240 від 29.07.2021 року, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором № 951422364 в розмірі 41354,62 грн та за договором № 2311514457/452240 в розмірі 13240,00 грн. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. За загальним правилом відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 52548 від 05.12.2023 року позивачем при пред`явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Частиною 6\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 9 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 09 лютого 2022 року. Виходячи з викладеного, судові витрати по сплаті судового збору понесені позивачем при поданні позовної заяви необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved