Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, який мотивований тим, що позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем з липня 2006 року. У шлюбі у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . З самого початку життя в неї з відповідачем склалося не так як в інших людей. Не було взаєморозуміння, часто були сварки за якими наступало примирення і так вони жили постійно. Відповідач не хотів працювати на державних роботах офіційно. Він займався приватними ремонтами житла в людей. В основному їздив на такі ремонти до Львова, напевно тому, що там більше платили. Через такі поїздки до [PERSON] дома він появлявся рідко. Зараз вона пішла жити з дітьми на квартиру своєї матері. Дітей вона утримує та виховує сама. Не раз намагалася поговорити з відповідачем по телефону, але він на її дзвінки не відповідає. [PERSON] спілкується по телефону з старшим сином. Такої поведінки відповідача вона пояснити не може. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання їхніх дітей не має жодного бажання. Тому вона вирішила звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на їхніх дітей. Адже її невеликої заробітної плати не вистачає на те, щоб вона купувала дітям одяг, продукти харчування, інші речі. Життя дітей його зовсім не цікавить, його не цікавить чи мають вони що їсти і в що одягнутися. Тому вона хоче, щоб відповідач сплачував їй аліменти на утримання їхніх дітей у твердій грошовій сумі. В даній ситуації вона вважає, що щомісячна сума аліментів по 1600 гривень на утримання синів [PERSON] та [PERSON] кожному буде достатньою для належного та повноцінного їх розвитку. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задоволити з причин викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] є батьком для [PERSON] , [INFO] , що стверджується копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 листопада 2006 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції /арк. справи 7/ та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 січня 2012 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області /арк. справи 8/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку, яка буде стягуватись як аліменти на дітей визначається судом. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів для дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача, яка проживає разом з дітьми, займається їх вихованням, і відповідача (є особою працездатного віку)- платника аліментів, те, що відповідач не надав суду доказів про те, що у нього на утриманні є неповнолітні діти чи інші непрацездатні особи, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також з врахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості визначає їх в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 гривень на кожну дитину щомісяця, починаючи з 04.03.2024 року до досягнення дітьми повноліття, що буде відповідати вимогам законності та справедливості. На думку суду вказаний розмір аліментів забезпечить дитині належний та достатній рівень матеріального утримання, який відповідає встановленому законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об`єктивності, грунтуються на законі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору та правничу допомогу підлягають відшкодуванню. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц прийшов до висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження вказаних витрат суду надано договір про надання правової допомоги № 5 від 11.04.2024 року, укладеного з позивачкою та платіжну інструкцію . Таким чином суд вважає, що позивачкою доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати в сумі 800 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved