Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

Заступник керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті 21 квітня 2023 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідачки [PERSON] плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в сумі 49270,05 грн. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що на підставі направлення на рейдову перевірку від 01.04.2019 року старшими державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області 02.04.2019 року на пересувному пункті габаритно-вагового контролю на 210 км + 450 м а/д Н-11 "Київ-Одеса", проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки VOLVOFH12, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом CIMC реєстраційний номер [NUMBER] . Габаритно-ваговим контролем зафiксовано, що повна маса автомобiля марки VOLVO FH 12, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом CIMC реєстраційний номер [NUMBER] , який здiйснював перевезення вантажу становила 59,95 т, при нормативно допyстимих 44 т, ocьoвi навантаження 7,335 т /18,035 т /11,430 т /10,885 т /12,260 т, тобто навантаження на одиночну вісь 18,04 т. при нормативно допустимих 11 т, та на строєну вісь 34,58т, при нормативно допустимих 24 т. Враховуючи зазначені положення нормативно-правових актів державним інспектором виконано розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 02.04.2019 № 463 до акту від 02.04.2019 №025774 та нарахована плата у розмірі 1612,68 євро. Станом на 02.04.2019 року сума 1612,68 євро за офіційним курсом Гривні, оприлюдненим на офіційному сайті Національного банку України складає 49 270,05 грн. За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за актом від 02.04.2019 року №127510, заступником начальника Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області постановою від 26.05.2019 № 121102 на [PERSON] накладено адміністративно-господарський штраф в сумі 1700 грн., який було сплачено в межах виконавчого провадження 10.09.2019 року Прокурор зазначає, що зважаючи на те, що визначена уповноваженим органом плата за проїзд вiдповiдачем в добровiльному порядку i в установленi строки не сплачена, вона набуває статусу заборгованостi та вiдтак пiдлягає стягненню у судовому порядку. Посилаючись на наведені обставини, прокурор просить задовольнити позов. 03 травня 2023 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; встановлено строк для подання відповідачем до суду відзиву на позов тривалістю п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та строки для подання інших заяв по суті справи (а.с.59). 07.06.2023 року відповідачка подала до суду Відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що: - у прокуратури відсутні підстав для здійснення представництва інтересів держави у спірних правовідносинах; - згідно товарно-транспортної накладної №490042 від 01.04.2019р., яка міститься в матеріалах справи та надавалася працівникам Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області під час перевірки, автомобільним перевізником зазначена - [PERSON] . Тобто інша ніж відповідач особа. При цьому під час нарахування відповідачу плати за проїзд не звернув уваги, що напівпричепCIMC д/н[NUMBER] зареєстрований за іншою особою - [PERSON] , якому відповідач передала свій транспортний засіб тягач марки VOLVO [NUMBER] до спірного перевезення вантажу. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідачка здійснює підприємницьку діяльність з основним видом діяльності 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів. - починаючи з лютого 2022 року законодавець скасував нарахування плати в євро за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, якщо рух великовагового транспортного засобу здiйснювався без вiдповiдного дозволу. Посилаючись на приписи ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, відповідач зазначає, що до відповідача не може бути застосована цивільно-правова (цивільна) відповідальність на підставі положення нормативно-правового акту, який на момент розгляду справи втратив свою чинність; - Довідка 047314 не містить найменування пункту габаритно-вагового контролю, тобто невідомо яким ваговим комплексом проводилося зважування стаціонарним чи пересувним. Окрім того, Довідка не містить будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане при проведенні габаритно-вагового контролю. - Розрахунок виконано працівниками Укртансбезпеки з порушенням п. 30, 31-1 Порядку № 879, оскільки під час розрахунку державним інспектором неправильно визначено відстань та невірно застосована ставка плати за кожен кілометр відстані для перевищення загальної маси транспортних засобів та допустимих осьових навантажень на строєну вісь транспортного засобу, що призвело до невірного визначення суми плати для проїзду великовагового транспортного засобу в цілому (а.с.65-76). У Відповіді на відзив відповідачки від 14.06.2023 року прокурор, аргументуючи свою правову позицію посилався на те, що: - жодних заперечень та зауважень щодо документів, якими було оформлено габаритно-ваговий контроль водій [PERSON] не висловив, а значить відповідальним за здійснення плати за проїзд великовагового транспортного засобу є власник. Товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує особу перевізника та не засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах; форма довідки та Акту не передбачає граф для відображення вагів, марки, моделі, характеристик тощо; - плату за проїзд нараховано за проходження всього маршруту згідно наданої товарно-транспортної накладної. - транспортний засіб позивача перевозив подільний вантаж «кукурудзу» не в контейнері (а.с.100-106, 107-120). 28.09.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.124). У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та у Відповіді на відзив на позовну заяву. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Державної служби України з безпеки на транспорті Пугач Л. М. позов підтримала, висловивши правову позицію, аналогічну за змістом правовій позиції прокурора. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Про дату, місце і час судового засідання повідомлена належним чином. Представник відповідачки адвокат Сафронов Ю. І. проти задоволення позовної заяви заперечив, з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву. Свої запереченнря проти позову обґрунтовував тим, що: - в товарно-транспортній накладній, яку водій надавав працівникам позивача під час перевірки містилася інформація про автомобільного перевізника в спірних правовідносинах, а саме ЧП «Лагуна». Однак працівники Укртрансбезпеки не звернули уваги на цю інформацію; - в матеріалах даної справи відсутні докази, які б дали змогу встановити пройдений шлях транспортним засобом до місця перевірки. За такого пройдена транспортним засобом відстань з вантажем від с. Іванівка до пункту габаритно-вагового контролю згідно сервісу GoogleMaps складає приблизно 15 км, а не 79 км.; - в матеріалах габаритно-вагового контролю посадові особи Управління Укртрансбезпеки в Черкаській правильно визначили нормативи навантаження транспортного засобу як для контейнеровозу, але невірно застосували відсоток перевищення фактичної ваги над нормативною та ставки плати на проїзд великовагового транспортного засобу. Поислаючись на наведені обставини представник відповідачки просив суд у задоволенні позову прокурора відмовити у повному обсязі. Заслухавши прокурора, пояснення представника заінтересованої особи та пояснення представника відповідачки адвоката Сафронова Ю. І., дослідивши письмові докази по справі та допитавши свідка, суд встановив наступні обставини. З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2019 року на підставі направлення на рейдову перевірку від 01.04.2019 року старшими державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на пересувному пункті габаритно-вагового контролю на 210 км + 450 м а/д Н-11 "Київ-Одеса", проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки VOLVO FH 12, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом CIMC реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.13-15, 26-29). Згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 13.09.2018 року, вантажний - спеціалізований сідловий тягач марки VOLVO FH 12, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] (а.с.25). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідачка починаючи з 2020 року здійснює підприємницьку діяльність з основним видом діяльності 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів (а.с.79). Згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 05.03.2019р., напівпричіп - спеціалізований -контейнеровоз, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] (а.с.25). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначив, що в 2019 році транспортний засіб VOLVO FH 12, реєстраційний номер [NUMBER] він отримав в оренду у відповідачки [PERSON] за усною домовленістю. При цьому в спірному перевезенні вантажу керував транспортним засобом його товариш [PERSON] , а перевізником виступав генеральний підрядник за договором перевезення ЧП «ЛАГУНА», з яким у [PERSON] були договірні відносини (а.с.201, 203). При здійсненні габаритно-вагового контролю використовувався прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030Т-АS2-РWIА, заводський номер 17-440 (свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки від 22.02.2019 № 35-02/5373, чинне до 22.02.2020) (а.с.30-31). Габаритно-ваговим контролем зафiксовано порушення: повна маса автомобiля марки VOLVO FH 12, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом CIMC реєстраційний номер [NUMBER] , який здiйснював перевезення вантажу становила 59,95 т, при нормативно допyстимих 44 т, ocьoвi навантаження на одиночну вісь 18,035 т . при нормативно допустимих 11 т, та на строєну вісь 34,58 т, при нормативно допустимих 24 т. (а.с.14). За кермом даного транспорту перебував водiй [PERSON] та згiдно наданої ним товарно-транспортної накладної вiд 01.04.2019 року за №490042 (а.с.24) на вказаному транспортному засобi перевізником ЧП «ЛАГУНА» здійснювалося перевезення вантажу «кукурудза» з пункту навантаження - с.Іванівка, Уманський р-н, Черкаської області, до пункту розвантаження - смт. Голованівськ, Голованівський р-н, Кіровоградської обл. (а.с.13-15). За результатами проведеного габаритно-вагового контролю 02.04.2019 складено Акт про проведення перевірки вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №127510 (а.с.13), Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 025774 та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 047314 (а.с.14). Того ж дня інспектором виконано Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 02.04.2019 №463 до акту від 02.04.2019 №025774 та нарахована [PERSON] плата у розмірі 1612,68 євро (а.с.16). 21.11.2022 року відділом державного нагляду (контролю) в Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті відповідачу скеровано лист за вих. №42066/4.3/24-22 про необхідність внесення плати за проїзд (згідно зі списком поштових відправлень №12029 рекомендованим листом та номер поштового відправлення 1800108753501). Aкт отримання 03.01.2023 документів відповідачем підтверджується даними сайту ДП «Укрпошта» про вручення поштового відправлення (а.с.18-23). За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за актом від 02.04.2019 рок №127510, заступником начальника Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області Постановою від 16.05.2019 року №121102 на [PERSON] накладено адміністративно-господарський штраф в сумі 1700 грн. (а.с.38), який було сплачено в межах виконавчого провадження 10.09.2019 р. (а.с.44-45). Оскільки Позивачу не подано доказів оплати відповідачем [PERSON] плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в сумі 1612,68 євро, Прокрор зернувся до суду з вказаним позовом. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позовної заяви суд керується наступними нормами закону. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт». Відповідно до ч.1, 2, 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (тут і далі - в редакції від 13.02.2020) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків. Відповідно до ч.12 ст.6 Закон України «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Відповідно до ч.7 ст.6 Закон України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування, у разі виявлення порушень, та вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю. Відповідно до ст.33 Закону України "Про автомобільні дороги" (тут і далі в редакції від 16.05.2020) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України "Про дорожній рух" (тут і далі в редакції від 14.06.2020) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розділу 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (тут і далі - в редакції від 12.07.2019) (далі - Правила № 363): - перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; - товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами. Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку. Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, визначають що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу) (постанова КАС ВС від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а). Відповідно до п. 12.1 Правил № 363 при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України. Відповідно до п. 8.21 Правил № 363 виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України. Постановою КМУ № 879 від 27.06.2007 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" (тут і далі - в редакції від 25.01.2020) затверджено, зокрема: - Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні; - Ставки плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Дія Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України (п. 3 Постанови № 879). Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (тут і далі в редакції від 25.01.2020; далі - Порядок № 879) визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. Дія цього Порядку не застосовується під час габаритно-вагового контролю на автоматичних пунктах. Терміни, що вживаються у цьому Порядку № 879, мають таке значення: - вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; - великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки; - габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; - вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики; - місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю; - стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю (далі - стаціонарний пункт) - позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобів; - пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками; - точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті. Відповідно до п. 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Відповідно до п.12 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Відповідно до п.13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. Відповідно до п.15, 16 Порядку №879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. до п.18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. Відповідно до абз.1 п.20 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. Відповідно до абз.1, 3 п.21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту. Відповідно до п.22 Порядку №879 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до п.23 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб. Відповідно до п.24 Порядку №879 після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух. Відповідно до п.26, 27 Порядку № 879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету. Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку. Відповідно до абз.1 п. 8 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень. Відповідно до п.30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра. Відповідно до п. 31-1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки. Відповідно до п. 37 Порядку № 879 учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством. В Додатку до Порядку № 879 ставка плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а саме: великовагових транспортних засобів з перевищенням допустимих осьових навантажень до 5 відсотків включно - 0,05 євро за кожен кілометр відстані; від 5 до 10 відсотків включно - 0,1 євро за кожен кілометр відстані; від 10 до 20 відсотків включно - 0,27 євро за кожен кілометр відстані; понад 20 відсотків за кожні наступні 5 відсотків - 0,15 євро за кожен кілометр відстані. Постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - Правила № 1306). Правила №1306 (в редакції від 20.05.2020 року) відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил (п. 1.1 Правил). Відповідно до п.22.1 Правил №1306 маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу. Відповідно до п.22.5 Правил №1306 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськоцивільної техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення. Постановою КМУ від 20.05.2013 року №422 "Деякі питання автомобільних перевезень пасажирів та вантажів" затверджено Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів (далі - Порядок № 422). Відповідно до п.1 Порядку №422 (в редакції від 03.05.2018 року) зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів (далі - транспортний засіб), під час проведення рейдових перевірок здійснюється посадовою особою Укртрансбезпеки або її територіального органу (далі - посадова особа) у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла). Відповідно до п.3 Порядку №422 зупинення транспортного засобу здійснюється для проведення рейдової перевірки посадовою особою в будь-який час на маршруті руху. Відповідно до абз.1-3 ч.1 п.4 Порядку № 422 зупинення транспортного засобу здійснюється посадовою особою: для перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт; у разі виявлення нею таких порушень Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та/або Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні. Відповідно до ч.2 п.4 Порядку №422 водій транспортного засобу зобов`язаний надавати на час перевірки посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи. Перевірка одного транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години. Відповідно до п.5 Порядку №422 у разі коли під час проведення перевірки виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, складається акт та/або протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до п.6 Порядку №422 у разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 і 3 до цього Порядку та повідомляють відповідний підрозділ Національної поліції про такі порушення. Наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 року № 1007/1207 затверджено Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, який визначає процедуру взаємодії посадових осіб Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів (далі - посадові особи Укртрансінспекції), працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху (далі - відповідні підрозділи МВС), а також служб автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі та підприємств, визначених у встановленому законодавством порядку (далі - служби автомобільних доріг), під час організації та проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - транспортні засоби) під час проїзду автомобільними дорогами загального користування (п. 1 Порядку). Відповідно до п.3 Порядку № 1007/1207 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС. Відповідно до п.п.3, 4, 5, 9, 10 п.4 Порядку №1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422; видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку; у разі відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідно до ч.1, 2 ст.216 ЦК України учасники цивільних відносин несуть цивільно-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників цивільних санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування цивільних санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам цивільних відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування (постанова ВП ВС від 06.06.2018 року у справі №820/1203/17; постанова КАС ВС від 12.10.2018 року у справі №808/3630/17; постанова ВП ВС від 12.02.2020 у справі №926/16/19; постанова ВП ВС від 12.02.2020 у справі № 917/210/19). Зміст і призначення закріпленої у Порядку №879 плати за проїзд великоваговим транспортним засобом полягає насамперед у відшкодуванні матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Положення цього нормативного акта, оприлюдненого в установленому законом порядку, у повній мірі визначають механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (постанова ВП ВС від 12.02.2020 року у справі №926/16/19; постанова ВП ВС від 12.02.2020 року у справі №917/210/19). Аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник (постанова ВП ВС від 12.02.2020 року у справі №926/16/19; постанова ВП ВС від 12.02.2020 у справі №917/210/19). Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж (постанова КАС від 23.08.2023 року у справі №600/1407/22-а). Аналогічна правова позиція висловлена КАС ВС у постановах від 01.06.2023 року та від 06.07.2023 року у справах №640/39442/21 та №560/514/22 відповідно. Така позиція узгоджується також із висновками КГС ВС, висловленими у постанові від 16.10.2020 року у справі №910/7554/19, в якій встановлено, що перевізником у спірних правовідносинах є товариство, яким отримано транспортний засіб на підставі укладеного договору суборенди, та яким вчинено порушення, що полягає у перевищенні транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, яке встановлено внаслідок проведення Укртрансбезпекою габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля. Автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (ст. 33, 50 Закону України "Про автомобільний транспорт"). Хоча надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом 17 частини першої статті 60 Закону №2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати (постанова КАС ВС від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а). Аналіз наведених вище судом норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник. Отже, оскільки в даному перевезенні вантажу 02.04.2019 року транспортний засіб позивача використовувала інша особа, що підтверджується відповідними доказами, нарахування відповідачу плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є необгрунтованим. Щодо інших підстав позову. Судом встановлено, що рух транспортного засобу здійснювався без відповідного дозволу та без внесення плати за проїзд. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що в довідці №047314 від 02.04.2019 року відсутні будь-які характеристики зважувального обладнання. Суд зазначає, що затверджена наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України 10.12.2013 р №1007/1207 форма довідки не містить граф для відображення вагів, марки, моделі, характеристик тощо. Крім того, присутній під час рейдової перевірки та здійсненні габаритно-вагового контролю водій в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів не зазначав про використання несправних ваг, ненадання на його вимогу документів щодо повірки (метрологічної атестації) зважувального обладнання. Відтак суд дійшов висновку, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу відповідача здійснювався технічним засобом, що пройшов повірку та має відповідне свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, у зв`язку із чим є придатним до застосування. Щодо посилань відповідача на неправильність розрахунку, то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що в спірному випадку документально підтверджено фактичні вагові параметри загальної маси ТЗ на рівні 59,95 тон та навантаження на строєну вісь 34,58 т. В акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №025774 від 02.04.2019 року зазначено, що нормативно допустимі осьові навантаження в спірному випадку для загальної маси становлять 44 тони, для навантаження на строєну вісь - 24 т. Прокурор, звертаючись до суду із даним позовом, в позовній заяві в обгрунтуавння позовних вимог також посилався на те, що нормативно допустимі осьові навантаження становлять 44 та 24 тони відповідно. Проте, у відповіді на відзив прокурор зазначив, що нормативно допустимі осьові навантаження в спірному випадку становлять 40 та 22 т, оскільки п.22.5 ПДР передбачені особливі габаритно-вагові параметри для транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів. Перевізником здійснювалось перевезення вантажу "кукурудзи", тобто подільного вантажу, а не контейнеру. Судом встановлено, що відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію напівпричепу [NUMBER] напівпричеп CIMC д/н [NUMBER] є спеціалізованим напівпричепом - контейнеровозом. Вантаж, який перевозився, належить до сипучих, подільних - "кукурудза". Відповідно до п. 22.5 ПДР (в редакції, яка діяла на час вчинення порушення) передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськоцивільної техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Отже, суд дійшов висновку, що нормативно допустиме навантаження загальної маси та на строєні осі для контейнеровозів відповідно до чинного на момент порушення пункту 22.5 ПДР становило 44 та 24 т відповідно. Правомірність правової позиції позивача з цього питання також підтверджується Постановою Верховного Суду України у складі Касаційного адміністративного суду від 30.01.2019р. по справі №810/2084/16 При цьому суд не бере до уваги посилання прокурора у відповіді на відзив, про те, що оскільки транспортний засіб перевозив сипучий вантаж кукурудзу на нього не розповсюджуються нормативні вагові параметри як для контейнеровоза, оскільки п.22.5 ПДР встановлено ці правила саме для типу транспортних засобів - контейнеровозів, а не типів транспортного обладнання, яким є контейнер. Окрім того,порушення правил перевезення вантажів у контейнері є порушенням Правил перевезення вантажів, затверджених Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997 року, а не порушенням Правил проїзду великовагових транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ №30 від 18.01.2001р. за якими відповідача було притягнуто до відповідальності. Адже відповідальність за порушення цих правил є різна і застосовується різними органами державної влади. Так відповідальність за порушення правил перевезення вантажів у контейнерах передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, за якою повноваження на притягнення до відповідальності мають органи Національної поліції України. Проте, доказів притягнення відповідача до такої відповідальності прокурор не надав. За такого перевищення загальної маси транспортного засобу складало 15,95 тон (59,95-44,000), що у відсотковому значенні складає 36,25%, а не 39,86%, як зазначено у Розрахунку №463 до Акту плати за проїзд великовагового транспортного засобу від 02.04.2019 року. Відповідно і перевищення навантаження на строєну вісь склало 10,58 тон (34,58-24,00), що у відсотковому значенні складає 44,00%, а не 48,07%., як зазначено у Розрахунку №463 до Акту плати за проїзд великовагового транспортного засобу від 02.04.2019 року. За такого суд погоджується з доводами відповідача про те, що працівники Укртрансбезпеки невірно визначили відсоток перевищення фактичних вагових параметрів транспортного засобу над нормативними, що в свою чергу призвело до невірного визначення ставки плати за кожен кілометр відстані при перевищенні навантаження. Відповідно Порядку №879 ставка плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а саме: великовагових транспортних засобів з перевищенням допустимих осьових навантажень: до 5 відсотків включно 0,05 євро за кожен кілометр відстані від 5 до 10 відсотків включно 0, 1 євро за кожен кілометр відстані від 10 до 20 відсотків включно становить 0, 27 євро за кожен кілометр відстані понад 20 відсотків за кожні наступні 5 відсотків 0, 15 євро за кожен кілометр відстані (додаток до Порядку № 879). Судом також встановлено, що в розрахунку плати за проїзд державним інспектором взято відстань, яка становить 79 км. Натомість, відповідач вважає, що розрахунок повинен здійснюватись, виходячи з пройденої транспортним засобом відстані 15,0 км, що підтверджується інформацією з Інтернет Google Maps. Відповідно до абз.1 п.31-1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. Судом встановлено, що згідно з товарно-транспортною накладною №490042 від 01.04.2019 року транспортний засіб виконував перевезення вантажу з с.Іванівка Уманського району до м.Голованівськ Кіровоградської області, відстань між вищевказаними пунктами становить 79 км, тобто державним інспектором під час розрахунку взято за основу відстань від пункту навантаження (відправлення) до пункту призначення, тобто відстань, яку перевізник мав намір проїхати, що підтверджується ТТН. Зміст і призначення закріпленої у Порядку № 879 плати за проїзд великоваговим транспортним засобом полягає насамперед у відшкодуванні матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Матеріали справи не містять доказів приведення вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами та проведення повторного габаритно-вагового контролю відповідно до положень п. 22-24 Порядку № 879, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про правомірність дій державного інспектора Укртрансбезпеки щодо застосування визначеної згідно ТТН відстані, яку мав намір проїхати транспортний засіб, що відповідає положенням п. 31-1 Порядку № 879. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступних висновків. Щодо підстав представництва прокуратурою інтересів держави в суді, то суд зазначає наступне. Підставою звернення прокуратурою до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Укртрансбезпеки зазначено неналежне здійснення таким органом захисту інтересів держави в суді, що підтверджується, зокрема: 1) листом Миколаївської обласної прокуратури № 50.1499 вих-23 від 28.03.2023 рок, адресований Укртрансбезпеці, в якому прокуратура просила повідомити чи вживаються заходи представницького характеру щодо стягнення коштів; 2) листом Укртрансбезпеки від 23.11.2022 рок №140/43/23-22, яким повідомлено прокуратуру про вжиті заходи та відсутність фінансування самостійно ініціювати судовий спір. 07.04.2023 року прокуратурою надіслано на адресу Укртрансбезпеки повідомлення №51-75-1367 вих 23 від 22.03.2023 року в порядку ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" про підготовку позовної заяви та направлення її до суду. Пред`явлення позову у цій справі прокурором в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) викликано захистом інтересів держави щодо завдання матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, порядок визначення таких збитків врегульовано, у тому числі Порядком № 879, який є чинним. Відповідно до п. 27 ст.5 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 102 від 11.02.2015 (в редакції на час звернення до суду із даним позовом) Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування. Отже, Укртрансбезпека в силу п. 27 ст. 5 Положення може бути позивачем в суді, а відтак, за наявності документального підтвердження факту нездійснення вказаним органом захисту інтересів держави в суді прокурор правомірно звернувся до суду із даним позовом та підтвердив наявність підстав для представництва з дотриманням положень ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру". Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про помилковість тверджень відповідача про відсутність підстав для здійснення представництва прокуратурою інтересів держави у спірних правовідносинах. Щодо суті спору. Судом встановлено, що відповідно до товарно-транспортної накладної згідно з товарно-транспортною накладною №490042 від 01.04.2019 року перевезення вантажу (кукурудза) з с.Іванівка Уманського району до м. Голованівськ Кіровоградської областівиконував автомобільний перевізник ЧП "ЛАГУНА". При цьому, згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 13.09.2018 року, вантажний - спеціалізований сідловий тягач марки VOLVO FH 12, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] . А згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 05.03.2019р., напівпричіп - спеціалізований -контейнеровоз, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] , який підтвердив, що під час перевезення спірного вантажу транспортний засіб VOLVO FH 12, реєстраційний номер [NUMBER] перебував в його користуванні. Відповідно до розділу 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні №363, абз. 1 п. 28, абз. 3 п. 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником. Велика Палата Верховного суду зазначила, що аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник (постанова ВП ВС від 12.02.2020 року у справі №926/16/19; постанова ВП ВС від 12.02.2020 року у справі №917/210/19). Аналогічна правова позиція щодо відповідальності перевізника зазначена у постановах КАС від 23.08.2023 у справі №600/1407/22-а, від 01.06.2023 рку у справі №640/39442/21, у постанові від 06.07.2023 року у справі № 560/514/22, у постанові КГС ВС від 16.10.2020 року у справі №910/7554/19. Отже, суд дійшов висновку про те, що в спірному перевезенні вантажу [PERSON] не була перевізником, а значить не є зобов`язаною за даним позовом особою. При цьому, судом не може братися до уваги сплачений за результатами рейдової перевірки штраф, про який йдеться у позові, оскільки сплата штрафу не є визнання факту вчинення адміністративного правопорушення. Адже цей штраф відповідачка сплатила через органи державної виконавчої служби в примусовому порядку. Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 22.07.2019 року за №757/2757/16-а. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в позові, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed