Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просила про визнання договору недійсним, в порядку захисту прав споживачів,, в якому просила визнати недійсним Договір про реструктуризацію боргу від 13.12.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» та [PERSON] , а також стягнути 100\~000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначено, що 02.10.2006 між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME700/039/2006 від, за яким було надано кредитні кошти у сумі 33 500 євро. 07.09.2007 між ЗАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №CM-SME700/123/2007 від 07.09.2007, за яким Позичальнику було надано кредитні кошти у сумі 50000 доларів США. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у справі №642/2951/14-ц від 05 травня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року № СМ-SME 700/039/2006 у розмірі 714 112 грн 06 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором від 07 вересня 2007 року № СМ-SME 700/123/2007 у розмірі 1 035 720 грн 80 коп. Постановою Харківського апеляційного суду у справі №642/2951/14-ц від 04 квітня 2019 року рішення Ленінського районного суду міста Харкова у справі №642/2951/14-ц від 05 травня 2018 року змінено та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року № СМ-SME 700/039/2006 в розмірі 714 112 грн 06 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 299 605 грн 41 коп., суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 57 450 грн 65 коп., суми пені за прострочення виконання зобов`язань 357 056 грн та за кредитним договором № CM-SME/700/123/2007 від 07 вересня 2007 року в розмірі 1 035 720 грн 80 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 403 814 грн 13 коп., суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 114 046 грн 67 коп., суми пені за прострочення виконання зобов`язань 517 860 грн. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 642/2951/14-ц від 04.11.2019 рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2018 року в незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року залишено без змін. 13.12.2019 між ТОВ "ФК "Карточка плюс" та ТОВ "ФК "МАНІТУ" було укладено договір факторингу, яким було передано право грошової вимоги за Кредитними договорами, загальна сума вимоги до Позичальника становить 1 749 832, 86 грн., як і визначено судовими рішеннями. 13.12.2019 між ТОВ ФК "МАНІТУ" та [PERSON] було укладено договір про реструктуризацію сплати боргу, за яким [PERSON] зобов`язалась погасити 36000 $ (тридцять шість тисяч доларів) США не пізніше тридцяти шести місяців з дня підписання цього Договору одноразовим платежем або частинами; а також сплачувати щомісяця 3% від залишку узгодженої суми заборгованості (п. 1.1. Договору). Позивач вважає, що при укладанні зазначеного договору про реструктуризацію боргу від 13.12.2019 її було введено в оману, оскільки у ТОВ Фінансова компанія Маніту відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій та відповідно для отримання коштів в іноземній валюті, а [PERSON] було введено в оману щодо істотних умов договору, враховуючи, що сума боргу в рішеннях суду, яка підлягає стягненню з [PERSON] та майнові вимоги про яку було відступлено до ТОВ «ФК «Маніту», була зазначена у валюті гривня. А тому просила визнати Договір про реструктуризацію боргу від 13.12.2019 недійсним. Крім того, оскільки внаслідок порушення прав споживача та укладення договору про реструктуризацію сплати боргу від 13.12.2019 із зазначенням зобов`язання в іноземній валюті було введено [PERSON] в оману, зазначене вплинуло на її емоційний стан. Наразі у Київському районному суді м. Полтави перебуває справа № 642/394/22 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК Маніту заборгованості у розмірі 2 219 819, 31 грн за договором про реструктуризацію сплати боргу від 13.12.2019. Оскільки розмір заборгованості через введення споживача в оману збільшилася орієнтовно на 1 000 000, 00 грн., тому позивач просить стягнути 100\~000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 14.02.2024 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. Представник позивача в судовому засіданні підтримав подану позовну заяву та просив задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Крім того, зазначив, що докази понесених позивачем витрат на правову допомогу будуть подані протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав, правом на подання відзиву на позов не скористався. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи, неподанням ним відзиву, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив вважати можливим провести заочний розгляд, згідно положень ст. 280 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.10.2006 між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME700/039/2006, за яким [PERSON] було надано кредитні кошти у сумі 33 500 євро. (а.с. 9-13) 07.09.2007 між ЗАТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CM-SME700/123/2007 від 07.09.2007, за яким [PERSON] було надано кредитні кошти у сумі 50000 доларів США. (а.с. 18-22) Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 642/2951/14-ц від 05 травня 2018 року позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON] про стягнення боргу задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року № СМ-SME 700/039/2006 у розмірі 714 112 грн 06 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором від 07 вересня 2007 року № СМ-SME 700/123/2007 у розмірі 1 035 720 грн 80 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. (а.с. 31-33) Постановою Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] рішення Ленінського районного суду міста Харкова у справі № 642/2951/14-ц від 05 травня 2018 року змінено та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року № СМ-SME 700/039/2006 в розмірі 714 112 грн 06 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 299 605 грн 41 коп., суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 57 450 грн 65 коп., суми пені за прострочення виконання зобов`язань 357 056 грн. та за кредитним договором № CM-SME/700/123/2007 від 07 вересня 2007 року в розмірі 1 035 720 грн 80 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 403 814 грн 13 коп., суми заборгованості за відсоткам за користування кредитом - 114 046 грн 67 коп., суми пені за прострочення виконання зобов`язань 517 860 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. (а.с.28-30) Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 642/2951/14-ц від 04.11.2019 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2018 року в незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року залишено без змін. (а.с.26-27) Таким чином, хоча кредитні кошти були отримані в первісних кредиторів в іноземній валюті, судовим рішенням визначено повернення суми заборгованості в національній валюті України гривні. 13.12.2019 між ТОВ "ФК "Карточка плюс" та ТОВ "ФК "МАНІТУ" було укладено Договір факторингу, за яким передано майнові права вимоги за кредитними договорами №СМ-SME 700/039/2006 від 02 жовтня 2006 року та №СМ- SME/700/123/2007 від 07 вересня 2007 року. (а.с. 37-39) Згідно з розділом 5 цього Договору, розмір заборгованості за кредитними договорами, який відступається, визначається за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05.05.2018 у справі №642/2951/14-ц, та становить 1\~749\~832.86 грн. Вказаний розмір заборгованості, зазначений в Договорі факторингу, відповідає судовим рішенням у справі №642/2951/14-ц, з урахуванням апеляційного та касаційного оскарження. 13.12.2019 між ТОВ ФК "МАНІТУ" та [PERSON] було укладено договір про реструктуризацію сплати боргу. (а.с. 41) Згідно із вказаним спірним договором, [PERSON] зобов`язалась погасити заборгованість за кредитними договорами №СМ-SME 700/039/2006 від 02 жовтня 2006 року та №СМ- SME/700/123/2007 від 07 вересня 2007 року в розмірі 36 000 $ (тридцять шість тисяч доларів) США не пізніше тридцяти шести місяців з дня підписання цього Договору одноразовим платежем або частинами; а також сплачувати щомісяця 3% від залишку узгодженої суми заборгованості (п. 1.1. Договору). Також встановлено, що в провадженні Київського районного суду м.Полтави перебуває позовна заява ТОВ «ФК «Маніту» до [PERSON] про стягнення боргу за Договором про реструктуризацію боргу від 13.12.2019. За змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (Цивільна дієздатність юридичної особи), а ст. 91 Кодексу зазначає, що юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії) (цивільна правоздатність). Відповідно до Положення про Державний реєстр фінансових установ, зареєстрованого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 28.08.2003 № 41 (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 28.11.2013 № 4368) фінансова установа - ліцензіат - фінансова установа, яка отримала відповідну ліцензію Нацкомфінпослуг на надання фінансової послуги. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. За змістом статті 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" та статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг" діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Згідно з пунктами 3, 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи зобов`язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 08 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов`язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Нацкомфінпослуг як уповноважений державний орган 09 жовтня 2012 року розпорядженням № 1676 затвердив Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (далі - Ліцензійні умови). Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до пп. а п. 1 ст. 1 Закону України Про валюту та валютні цінності валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак: а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. Закону України Про валюту та валютні цінності небанківські фінансові установи на підставі ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій здійснюють такі валютні операції: 2) здійснення платіжних операцій; Відповідно до п. 57 ч. 1 ст. Закону України Про платіжні послуги платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього Таким чином, для здійснення операцій з отримання іноземної валюти - небанківській фінансовій установі, якою є ТОВ ФК Маніту, необхідно мати відповідну ліцензію. Згідно із інформацією Комплексної інформаційної системи Національного банку України, наданої представником позивача до матеріалів справи у вигляді роздруківки \~ \~ \~ \~з офіційного веб-сайту: https://kis.bank.gov.ua/Home/SrchViewLic/30000001012733, вбачається, що у ТОВ ФК Маніту наявні діючі ліцензії: - надання послуг з фінансового лізингу від 07.02.2019 року; - надання послуг з факторингу з 07.02.2019 року; - надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 07.02.2019 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що на дату укладання спірного Договору про реструктуризацію сплати боргу у ТОВ ФК "Маніту" була відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій. При цьому, згідно із судовими рішеннями у справі №642/2951/14-ц, які набрали законної сили, а також згідно із Договором факторингу від 13.12.2019, за яким ТОВ «ФК «Маніту» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитними договорами №СМ-SME 700/039/2006 від 02 жовтня 2006 року та №СМ- SME/700/123/2007 від 07 вересня 2007 року, загальна сума заборгованості становить 1 749 832, 86 грн. та, відповідно, вказана сума заборгованості підлягає поверненню у визначеній цими рішеннями та договором валюті. Таким чином, наявність судових рішень про стягнення грошових коштів у гривнях та відсутність у ТОВ ФК Маніту ліцензії на здійснення валютних операцій свідчать про введення [PERSON] в оману щодо істотних умов договору. Відповідно до п. 2 абзацу 2 ч. 1 ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Частиною 3 ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів визначено форми підприємницької практики, яка вводить споживача в оману. В абзаці 2 вказано, що перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Частиною першої статті 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У даному випадку, ТОВ ФК Маніту фактично ввели [PERSON] щодо своїх прав на отримання грошових коштів в іноземній валюті, а також щодо обов`язків [PERSON] в погашенні заборгованості в іноземній валюті, всупереч рішенням суду, які набрали законної сили, та Договору факторингу від 13.12.2019, згідно з якими сума боргу [PERSON] визначена у гривнях. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок про те, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. Отже, ТОВ ФК Маніту не мали можливості укласти договір про реструктуризацію сплати боргу та визначити суму заборгованості у іноземній валюті та отримувати кошти на погашення заборгованості у іноземній валюті. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи визначення судовими рішеннями у справі №642/2951/14-ц, які набрали законної сили, та Договором факторингу від 13.12.2019 суму заборгованості [PERSON] у гривні, враховуючи відсутність у ТОВ ФК "Маніту" ліцензії на здійснення валютних операцій та можливості зміни валюти зобов`язання після отримання судового рішення, наявні всі підстави для визнання Договору про реструктуризацію сплати боргу від 13.12.2019 недійсним. Відповідачем, в свою чергу, не надано суду жодних заперечень на спростування заявлених позовних вимог. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так, згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи вищевикладене та матеріали справи, в тому числі, відсутність доказів про вплив спірного Договору на емоційний стан позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Частиною 1\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач на підставі ч. 4\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~звільнена від сплати судового збору за подання цього позову, а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Оскільки судом задоволено 1 вимогу позивача немайнового характеру, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 1211.20 грн. судового збору. Витрати зі сплати судового збору за майнову вимоги, в задоволенні якої судом відмолено, відносяться за рахунок держави.

Outcome: partial