Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем 21.11.2021 року укладено шлюб, який зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що 21.11.2021 року складено відповідний актовий запис №3162. Від шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач у позові зазначає, що протягом останнього часу сімейні відносини між нею та відповідачем поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відносини подружжя не склалися через відмінність поглядів на сімейне життя та обов`язки подружжя, що призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки між ними відсутнє нормальне спілкування. Спроби збереження сім`ї не дали позитивного результату, а тому збереження шлюбує неможливим, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом до відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі, шлюб розірвати, судовий розгляд проводити за відсутності позивача, з відповідача стягнути судові витрати, після розірвання шлюбу повернути дошлюбне прізвище. Відповідач до суду подав заяву, в якій позов визнав, просив шлюб розірвати, судове засідання провести за його відсутності. На підставі п.п. 1-2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи зміст заяв позивача та відповідача, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з`ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Судом встановлено, що 21.11.2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що 21.11.2021 року складено відповідний актовий запис №3162 (а.с. 4). Від шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06.01.2023 року (а.с. 12). Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивач підтримує позовні вимоги, відповідач не заперечує щодо задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, зважаючи на визнання відповідачем позову, позивачу слід повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Решту судового збору (50%) слід стягнути з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved