Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

31.01.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Кожухівський Ярослав Ігорович із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 03 січня 2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (Первісний кредитор), та [PERSON] (Позичальником) укладено договір позики № 72149224. Згідно з п.1 договору позики, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику), на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписавши договір позики відповідач підтвердив факт того, що він ознайомився на сайті товариства з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», (п.п. 5.1. п. 5 договору позики). Також, погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі, (п.п. 5.2. п. 5 договору позики). Позивач наголошує, що правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті товариства. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу, інформацію, необхідну для укладення договору. Окрім того, позивач стверджує, що відповідно до п. 20 договору позики такий договір укладений у вигляді електронного документі, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 24 договору позики, договір укладений на взаємовигідних умовах, на принципах статей 6, 627 ЦК України. Згодом, 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з Повернення Боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно п.1.1. договорі факторингу, згідно умов цього договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 є невід`ємною частиною договору. Згідно п.1.2п договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт, переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Тож, позивач стверджує, що відповідно до реєстру боржників №8 від 26.07.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 38 000.00 грн., з яких: - 9500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 28500 грн. - сума заборгованості за відсотками; - грн. - сума заборгованості за пенею. Відповідно п.1.3. Договору факторингу з відповідними змінами внесеними Додатковою угодою №2 від 28.07.2021, ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» зобов`язується протягом 10 днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «ЄАПБ», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства. Разом з тим, позивач зауважив, що при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення ПРАВАвимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в договорі позики, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Однак, всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. При цьому з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 72149224 в розмірі 38 000.00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферті) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах; Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, на думку позивача, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За наведеного вище, враховуючи вимоги Цивільного процесуального кодексу України, практику Верховного Суду України, позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Договором позики № 72149224 в розмірі 38 000.00 грн., з яких: 9500.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28500.00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07.03.2024 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Копію зазначеної ухвали та позовну заяву з додатками надіслано на зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. Тож, сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 29.03.2024 відправлення доставлено відповідачу. 05.04.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник позивача адвокат Демінов О.І. зазначив, що надані позивачем документи не містять відомостей про те, що відповідачу були перераховані грошові кошти на його банківський рахунок або первісним кредитором виконано обов`язок з надання кредиту/позики в інший спосіб. Відповідно до положень ст. 517 ЦК України новому кредиторові у зобов`язанні передаються від первісного кредитора документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. На підтвердження суми заборгованості відповідача за договором позики № 72149224 від 03 січня 2023 року позивачем надано розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 72149224 від 03.01.2023 за період з 26.07.2023 по 31.12.2023. Інших документів позивачем не надано. Відповідач звернув увагу, що 17 грудня 2020 року Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 2 78/2177/15-ц, провадження № 61- 22158св19 підтвердив раніше висловлену правову позицію стосовно належних доказів, які підтверджують факт видачі кредитних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц). Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідач наголошує на тому, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11 березня 2015 р оку № 6- 16цс15. Пункт 51 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року встановлює, що Первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а внесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53). Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ, заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 752/9423/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Тож, на думку відповідача, позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу згідно з договором позики № 72149224 від 03 січня 2023 року було видано кошти. Визначення даної суми в договорі не свідчить про її отримання відповідачем та саме в цьому розмірі. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Відповідач стверджує, що наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором позики не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявлену позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи видавалися кредитні кошти/ позика відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. Окрім того, відповідач стверджує, що позивач є неналежним позивачем по справі. Аналіз положень статей 1077-1078 ЦК України, а також висновків Верховного Суду свідчить про те, що підставою заміни учасника кредитних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо. Таким чином, ціна договору та плата за договором факторингу є його істотними умовами, а виконання умов щодо оплати за договором факторингу та подання відповідних доказів має значення для підтвердження правонаступництва у кредитних правовідносинах та для реалізації прав нового кредитора, який замінив первісного кредитора у зобов`язанні, зокрема, звернення з позовом до суду про стягнення з боржника кредитної заборгованості. Позивачем наданий до позовної заяви договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, плату за процентною ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку №1 є невід`ємною частиною Договору. Консенсуальний характер договору факторингу вказує на необхідність підтвердження подальшого виникнення прав і обов`язків сторін за таким договором, підписаним Актом прийому - передачі Реєстру Боржників згідно та сплатою коштів у розмірі ціни продажу та плати за договорами, що має бути підтверджено відповідними документами фінансової звітності (платіжним дорученням, тощо). Відповідач зауважив, що до позовної заяви не надано доказів на підтвердження сплати Клієнтом Фактору плати на виконання умов договору факторингу. Для встановлення наявності підстав для позову необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника, що неможливо без надання правової оцінки договору факторингу та додаткам до нього. Тим більше, що до позовної заяви долучено не повний договір факторингу, а лише витяг з нього. До позовної заяви також взагалі не долучений перелік боржників, з якого можна було б встановити, що відповідач є в цьому переліку і є належним відповідачем по справі. Наданий позивачем витяг з Реєстру боржників № 8 від 26 липня 2023 року не обгрунтовує позовні вимоги позивача з таких підстав. Належним доказом наявності у переліку божників відповідача [PERSON] , право грошової вимоги щодо якої відступається за договором факторингу, є саме Перелік Боржників, який є невід`ємною частиною договору. Позивачем взагалі не надано Перелік Боржників. При цьому, позивачем надано витяг з Реєстру боржників із зазначенням реквізитів кредитного договору та найменуванням боржника - [PERSON] , однак формування такого документа як витяг з реєстру боржників, умовами договору факторингу не передбачено. Водночас, зі змісту витягу з реєстру боржників вбачається, що він сформований в односторонньому порядку, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), шляхом довільного внесення до змісту документа відомостей про особу боржника, номер кредитного договору, суми заборгованості, тощо, та не має будь-якої пов`язаності з Реєстром Боржників у паперовому чи електронному вигляді. Витяг з реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року також не містить підпису сторін фактору та клієнта, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника [PERSON] за договором позики. Як вже зазначалося, безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу з якого вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором позивачем надано не було Разом з тим, відомості, що зазначені у витязі з реєстру боржників не підтверджені жодним іншим належним та допустимим доказом. Тож, відповідач дійшов висновку, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які посилається як на підставу позову, а саме: доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача за укладеним договором факторингу. Окрім того відповідач наполягає, що позивачем невірно розрахована заборгованість по відсоткам. Так, з аналізу норм цивільного права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За умовами укладеного між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем договору дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі у визначений договором строк - 30 днів з дати укладання договору від 03 січня 2023 року. Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування до 02 лютого 2023 року, тож на думку відповідача, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Розрахунки ж заборгованості свідчать про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 03 лютого 2023 року по день звернення до суд є на думку відповідача, безпідставними та задоволенню не підлягають. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тож, відповідно до умов договору позики від 03 січня 2023 року орієнтовна загальна вартість позики становить 16625,00 грн., тобто це сума позики та відсотки за місяць. Нарахування відсотків за період більший, ніж місяць, протирічить вимогам чинного законодавства та судовій практиці Верховного Суду. Також відповідач звернув увагу суду, що позивачем не надано жодного розрахунку суми заборгованості у розмірі 38 000,00 грн., тому невідомо, чому саме цю суму просить стягнути позивач з відповідача На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed