Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Представник позивача неповнолітнього [PERSON] , який досяг 14 років та проживає окремо від батьків, просить суд припинити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , згідно заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 у справі №947/4236/22; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більш десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття та починаючи з дня подання позову; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більш десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття та починаючи з дня подання позову. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що , на думку позивача, грошей яка надає мати на утримання позивача , який проживає окремо, не достатньо для його проживання за та не відповідає, навіть тої частині аліментів яки стягуються на користь матері із батька на його утримання. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутністю. Відповідач [PERSON] та її представник, позовні вимоги не визнавали стверджуючи що всі кошти яки отримуються з [PERSON] на утримання позивача за рішенням суду направляються позивачу, про що свідчать наявні банківські квитанції а також сама мати надає сину, який проживає окремо за кордоном, всю необхідну допомогу а тому підстав для зміни рішення суду щодо стягнення аліментів з батька на користь сина не має, а крім того звернули увагу що у випадку задоволення позову початок стягнення аліментів з обох батьків слід визначити після винесення рішення, так як кошти за квітень 2024 року же були перераховані. 2. Процесуальні дії у справі \~ \~ \~ \~ Позовна заява надійшла до Київського районного суд у м. Одеси 31.01.2024 року ( а/с 2 ) та оплачена судовим збором у розмірі 1212,00 грн.(а/с 1). \~ \~ \~ \~Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями \~ \~ \~ \~від 31.01.2024 року головуючим визначено Луняченко В.О. ( а/с 25). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 22.02.2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження із викликом учасників справи до судового засідання ( а/с 31 ). Від відповідача [PERSON] 01.03.2024 надійшла заява про визнання позову у повному обсязі ( а/с 37). \~ \~ \~ \~Від представника відповідача [PERSON] 15.03.2024 року надійшов відзив на позовну заяви із запереченнями проти позову та проханням на продовження строку для подання доказів в обґрунтування відзиву ( а/с 39). 26.03.2024 року від [PERSON] надані додаткові пояснення по справі із доказами на підтвердження виконання їм своїх обов`язків по виплаті аліментів ( а/с 45). 08.03.2024 року до суду надані додаткові докази від [PERSON] на підтвердження належного виконання зобов`язань по використанню отриманих від [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] . 3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів [PERSON] та [PERSON] з 08 вересня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 квітня 2019 року (справа № 234/19975/18) було розірвано. .В період даного шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 травня 2020 року (справа № 234/20263/19) було визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . 04 квітня 2020 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.03.2022 року по справі 947/4236/22 були задоволені позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня подачі заяви до суду - 01 лютого 2022 року і до досягнення ними повноліття. Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ ) на підставі виконавчого листа щодо виконання рішення суду від 24.03.2022 року по справі 947/4236/22 було відкрито виконавче провадження 02 лютого 2022 року по якому стягується аліменти у розмірі 33,33% з доходу [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] , та заборгованості на 26.12.2023 рік не було ( згідно звіту а/с 47). З березня 2022 року позивач [PERSON] , проживає окремо від батьків , у республіці Польща , де спочатку навчався у ліцеї, а з навчального року 2023/2024 навчається на першому курсі технікуму у м. Устка, отримавши відповідний номер « [PERSON] », що дозволяє самостійно проживати та навчатись у Польщі. Зазначені обставини визнаються всіма учасниками справи а тому не підлягають додатковому доказуванню, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Згідно висновку служби у справах дітей Одеської міської ради від 21.02.2023 року , за результатами інспекційного відвідування [PERSON] щодо цільового витрачання аліментів на дітей [PERSON] та [PERSON] , не було встановлення не цільового витрачання аліментів ( а/с 24). 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із обов`язками батьків утримувати неповнолітню дитину врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК України ). Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 47 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Частиною четвертою статті 152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою, зокрема про стягнення аліментів. 5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами\~Конституції України\~та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої\~Законом України від 03 серпня 2006 року N 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі N 712/11527/17. Як визначено Верховним Судом у постанові від 23 серпня 2023 року у справі №707/1319/22 визначив наступне: «Суд першої інстанції, виходячи з того, що неповнолітня [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] та звернулася з позовом про стягнення з батьків аліментів на своє утримання, які, в свою чергу, не можуть досягнути згоди щодо стягнення аліментів на дитину, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка має право на самостійне одержання і розпорядження аліментами від батьків. Враховуючи, що неповнолітня [PERSON] має право на самостійне отримання і розпорядження аліментами від батьків, які мають можливість таку допомогу надавати й цей факт не спростували, суд першої інстанції, застосувавши положення статті 179 СК України, стягнув аліменти з батьків на користь дитини, припинивши стягнення за виконавчим листом, виданим на виконання судового рішення у справі № 707/274/22 Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані». У даному випадку суд розглядаючи справу приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами, позивач [PERSON] , [INFO] , є рідним сином відповідачів та досяг 14 років а також проживає окремо від батьків. Таким чином у [PERSON] виникло право на отримання аліментів у рівних частках з обох батьків, і вказане право має пріоритетне значення над правами батьків. Під час судового розгляду відповідачі та представники не заперечували проти розміру аліментів який заявлений позивачем по 1/6 частині від доходів кожного з батьків , а тому судом вважається розмір заявлених аліментів таким що відповідає вимогам закону та матеріальному становищу відповідачів. Суд не висловлює своєї позиції стосовно заявлених позивачем тверджень щодо неналежного виконання матір`ю відповідачем [PERSON] своїх обов`язків щодо використання аліментів яки були стягнути на її користь на утримання дітей з [PERSON] , так як законодавством визначений окремий порядок розгляду таких питань а крім того,вказані обставини хоча і мають суттєве значення але не є вирішальними для розгляду судом вимог щодо стягнення аліментів та їх розміру. Також судом приймається до уваги наявність вимог щодо припинення стягнення аліментів за рішенням суду від 24.03.2022 у справі №947/4236/22, та враховуючи зміну порядку стягнення аліментів замість стягнення аліментів на користь матері , з якою проживав син на стягнення у рівних частках з обох батьків на користь самої дитини, вважає що дані вимоги підлягають задоволенню. Водночас наявність саме таких вимог та порядок їх настання припинення відбувається лише після набрання рішення законної сили, а також факту фактичної зміни порядку стягнення аліментів, так як в інтересах позивача на його утримання аліменти вже були стягнуті за рішенням суду, суд вважає, що критеріям розумності і справедливості буде відповідати початок нового стягнення водночас із припиненням стягнення за рішенням суду від 24.03.2022 року , тобто із моменту набранням сили даного рішення про стягнення аліментів на утримання позивача у рівних частках з обох батьків безпосередньо на користь позивача. Також при визначені розміру аліментів судом враховується той факт що законодавець визначив критичні розміри аліментів як мінімальний розмір не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, так і максимальний розмір - не більш десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а тому при визначені розміру аліментів у частках від доходу вважає необхідним визначитись із граничними розмірами аліментів які підлягають стягненню. На підставі викладеного та

Outcome: approved