Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом про поділ майна подружжя та боргових зобов`язань, у якому просив, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 83,10 кв.м. особистою приватною власністю [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 25 листопада 2000 року сторони уклали шлюб, який розірвано 25 листопада 2013 року рішенням суду. Зважаючи на те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності, позивач звернувся до суду. Подружжя під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 24 січня 2008 року придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за позивачем. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження. Призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. 20.11.2023 до суду надійшли пояснення третьої особи, у яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, оскільки подання даного позову є способом уникнення відповідальності за невиконанні кредитні зобов`язання. 05.12.2023 до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні вимог про поділ майна подружжя та боргових зобов`язань. В обґрунтування зазначає, що позивач не звертався до відповідача із пропозиціями щодо врегулювання питання про поділ майна подружжя, натомість у 2013 році без згоди відповідача прийняв рішення про продаж квартири. Крім того, позивач ухиляється від взятих на себе боргових зобов`язань. 11.12.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання кого подружжя здійснює як солідарні боржники. 30.01.2024 до суду надійшла заява відповідача про застосування строків позовної давності. 29.01.2024 через систему «Електронний суд» надійшла уточнена позовна заява, у якій позивач просив: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 83.10 кв.м., жилою площею 44.90 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 83.10 кв.м., жилою площею 44.90 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Визнати кредитні кошти, отримані за кредитним договором №003-2008-068 (на придбання майна) укладеним 24 січня 2008 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» та [PERSON] такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням подружжя [PERSON] та [PERSON] . 09.02.2024 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просив: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частину квартири, загальною площею 83.10 кв.м., жилою площею 44.90 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири, загальною площею 83.10 кв.м., жилою площею 44.90 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Визнати кредитні кошти, отримані за кредитним договором №003-2008-068 (на придбання майна) укладеним 24 січня 2008 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» та [PERSON] такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням подружжя [PERSON] та [PERSON] . 13.02.2024 до суду надійшли заперечення відповідача щодо уточненої позовної заяви, оскільки одночасна зміна предмета і підстав позову не допускається. 20.02.2024 до суду надійшла друга уточнена позовна заява, у якій позивач просив: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частину квартири, загальною площею 83.10 кв.м., жилою площею 44.90 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири, загальною площею 83.10 кв.м., жилою площею 44.90 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Визнати кредитні кошти, отримані за кредитним договором №003-2008-068 (на придбання майна) укладеним 24 січня 2008 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» та [PERSON] такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням подружжя [PERSON] та [PERSON] . Здійснити поділ у рівних частках між [PERSON] та [PERSON] спільних боргових зобов`язань на придбання житла за кредитним договором №003-2008-068 (на придбання майна) укладеним 24 січня 2008 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк» та [PERSON] . 27.02.2024 до суду надійшла заява відповідача про застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу до позивача, оскільки позивач вже звертався у 2021 році із подібним позовом до відповідача. 27.02.2024 до суду надійшли заперечення відповідача щодо заяви про збільшення позовних вимог, оскільки позивачем вчинялись дії на шкоду сім`ї. 05.03.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів до матеріалів справи. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року розпочато підготовче судове засідання. 03.04.2024 до суду надійшла заява про зміну предмету позову, у якій позивач просив визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 83,10 кв.м. особистою приватною власністю [PERSON] . Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року прийнято заяву про зміну предмету позову та відмову відповідача від заяви про застосування строків позовної давності. Також протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов, а саме у редакції заяви про зміну предмету позову, визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 83,10 кв.м. особистою приватною власністю [PERSON] . Наголосив, що спірна квартира хоча і придбана в шлюбі, проте за особисті кошти позивача. Позивач у судовому засіданні підтримав свого представника, просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні визнала позовні вимоги, просила визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 83,10 кв.м. особистою приватною власністю [PERSON] . Наслідки визнання позову відповідачу зрозумілі. Третя особа у судове засідання не з`явилась, надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 листопада 2013 року шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №695 від 25 листопада 2000 року, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с.20-21). Відповідно до копії нотаріального договору купівлі-продажу від 24 січня 2008 року, укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), продавець продала, а покупець купив квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83.10 кв.м., жилою площею 44.90 кв.м., що складається з двох жилих кімнат (а.с.47-48). Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них, незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами ст.328 ЦК України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.ст.202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Таким чином, хоча спірне нерухоме майно і було придбано у шлюбі, проте за особисті кошти позивача, що визнала відповідач, При цьому, відповідач визнала позовні вимоги щодо визнання права особистої приватної власності на квартиру за позивачем, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим суд приймає таке визнання та вважає за можливе постановити рішення у справі про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved