Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.06.2018 між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у Виконавчому комітеті Зорівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Між сторонами сімейні стосунки не склалися. Шлюбні відносини припинилися. Шлюб носить лише формальний характер. За таких обставин збереження шлюбу і подальше спільне життя з відповідачем є неможливим. На підставі викладеного, просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 16.06.2018 у Виконавчому комітеті Зорівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області (актовий запис № 3). Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. В позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Направив на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнає. Просив повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору, оскільки ним визнано позов до початку розгляду прави по суті. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 16.06.2018 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, а тому, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. У відповідності до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що слід повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved