Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа", засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м. Кривого Рогу для потреби опалення та гарячого водопостачання звернулося до суду з позовом з урахуванням уточнень до [PERSON] як до власника про стягнення з неї суми боргу, яка виникла за адресою: [ADDRESS] за період з 01 листопада 2017 року по 01 квітня 2024 року у розмірі 26 638,90 грн, з яких: за послугу з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2017 року по 01 квітня 2024 року у розмірі 26 264,61 грн, плата за абонентське обслуговування за період з 05 листопада 2021 року по 01 квітня 2024 року у розмірі 374,29 грн. Зазначає, що на виконання статутної мети КПТМ "Криворіжтепломережа" здійснює постачання теплової енергії відповідачу як власнику за адресою: [ADDRESS] . Так як будинок за вказаною адресою є багатоповерховим, опалення до квартири відповідача здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення будинку, це свідчить про те, що відповідач отримує теплову енергію. Відповідачу проводились нарахування оплати спожитих послуг відповідно до встановлених тарифів на теплову енергію. Однак остання оплату за отримані послуги з постачання теплової енергії своєчасно та належним чином не здійснювала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку просить стягнути. Процесуальні дії у справі. 21 липня 2020 року позовна заява надійшла до суду (поштове відправлення від 18 липня 2020 року). Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року у справі №213/2832/20 задоволено позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за надані за адресою: [ADDRESS] послуги з постачання теплової енергії за період з 01 вересня 2004 року по 01 травня 2020 року в загальному розмірі 21 444 грн 60 коп та судового збору у розмірі 2 102,00 грн. Ухвалою суду від 06 березня 2024 року за заявою відповідача скасовано вищевказане судове рішення, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 11 квітня 2024 року позивачем подано уточнену позовну заяву. Заяви, клопотання. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання. Представник позивача надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надав клопотання про розгляд справи без його та відповідача участі, просить відмовити у задоволенні позову, надав відзив, де вказує, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають задоволенню, оскільки відповідач з 07 серпня 2014 року має реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , тому не була споживачем послуг відповідача. Також вказує, що позивачем при зверненні до суду пропущено строк позовної давності. Фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, не здійснювалась. Фактичні обставини, встановлені судом. Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Як встановлено судом, відповідач є власником квартири [ADDRESS] та є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються КПТМ "Криворіжтепломережа", особовий рахунок № [NUMBER] . Встановлено, що позивачем регулярно надавалися комунальні послуги до будинку [ADDRESS] , що також підтверджується актами про підключення та відключення теплоносія. Позивач відповідно до тарифів на теплову енергію, постачав теплову енергію до квартири відповідача, однак остання оплату за надані послуги здійснювала не належним чином. Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу за адресою відповідача за період з 01 листопада 2017 року по 01 квітня 2024 року складає 26 638,90 грн, з яких: за послугу з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2017 року по 01 квітня 2024 року у розмірі 26 264,61 грн, плата за абонентське обслуговування за період з 05 листопада 2021 року по 01 квітня 2024 року у розмірі 374,29 грн. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з належного виконання споживачем зобов`язань з оплати наданих послуг. Норми права, які застосовує суд. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказаною статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Згідно зі статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Висновок суду. Встановлено, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, доводи позивача щодо розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Суд вважає доведеним факт утворення заборгованості з оплати за надані послуги позивачем за адресою: [ADDRESS] , яка разом із заборгованістю за абонентське обслуговування підлягає стягненню з відповідача. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що відповідач не користувалась житловим приміщенням, тому не мала обов`язку утримувати житло, оскільки з 10 травня 2012 року відповідач є власником квартири [ADDRESS] та статтею 322 ЦК України встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності. Вирішуючи вказане питання суд приходить до такого. Норми статті 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до положень ст. 257, ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки, як зазначалось вище, оплата наданих комунальних послуг повинна вноситись щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, договору між сторонами не було укладено, а отже сторонами не встановлено іншого строку внесення платежів, а тому право позивача вважається порушеним з моменту порушення споживачем терміну внесення чергової щомісячної оплати. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Як видно з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 18 липня 2020 року (поштовий конверт), перебіг позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої починаючи з 01 листопада 2017 року (з урахуванням уточненої позовної заяви) на момент звернення до суду не закінчився, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо розподілу судових витрат. Суд вважає за необхідне стягнути відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 2 102,00 грн.

Outcome: approved