Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Представник позивача адвокат Ковриженко С.О. за допомогою системи «Електронний суд» 27.10.2023 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя в інтересах позивача із зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №22038000283540 від 28.01.2020, яка утворилась станом на 21.09.2023, у сумі 258 916,80 гривень, а саме: за простроченим тілом кредиту у сумі 175 048,25 гривень, за простроченими процентами у сумі 2,95 гривень, за простроченою комісією у сумі 83 865,60 гривень. За змістом позову, 28.01.2020 між сторонами у справі укладено кредитний договір №22038000283540, відповідно до умов якого позивач надав у тимчасове платне користування відповідачу грошові кошти на споживчі потреби шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта у банку, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування коштами та комісії відповідно до умов договору, здійснити інші платежі за кредитом у розмірах та у строки, передбачені договором. 28.01.2020 між сторонами також укладений договір банківського рахунку та надання додаткових послуг №РКО-1148976/28012020/0261. Кредитний договір складається із публічної частини, а саме Універсального договору банківського обслуговування клієнтів- фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» (далі- УДБО), який затверджений банком та розміщений на офіційному сайті позивача. Підписавши договір, відповідач підтвердив, що він акцептував УДБО, версія 13.2, шляхом підписання заяви-згоди про приєднання до УДБО, згоден із всіма умовами в повному обсязі, зокрема, щодо порядку укладення договорів та умов надання всіх послуг, в тому числі, що можуть бути надані у майбутньому ( з урахуванням всіх змін та доповнень), умови договору зрозумілі [PERSON] , не потребують додаткового тлумачення. Кредитний договір є невід`ємною частиною УДБО, вказані документи разом із заявою-згодою складають єдиний договір. Позивач наголошує, що надання кожної банківської послуги здійснюється на підставі укладеного між клієнтом та банком відповідного договору, із посиланням на УДБО, підтвердженням про прийняття клієнтом публічної пропозиції. У кредитному договорі визначаються, серед іншого, такі істотні умови договору: вид кредиту, його сума, розмір максимального ліміту кредитної лінії / овердрафту, строк надання кредиту, цільове призначення, розмір процентної ставки, комісій. Інші умови, що не визначені у кредитному договорі, передбачені Тарифами Банку та УДБО. Разом з цим, конкретні види витрат за кредитом, їх розміри, порядок нарахування та сплати визначаються кредитним договором, УДБО та/або Тарифами Банку. Крім того, 28.01.2020 між відповідачем та ПрАТ «СК «Уніка Життя» укладено договір добровільного страхування життя позичальника АТ «Банк Кредит Дніпро» у формі договору приєднання №ВР-22038000282540. Вигодонабувачем за даним договором у разі настання страхового випадку виступає позивач, а згідно з п.3.4 договору страхова сума становить 192\~000,00 гривень, страховий внесок 23\~040,00 гривень (п.3.6 договору страхування та 2.1 кредитного договору). Укладення договору страхування відповідно до твердження представника позивача було супровідною послугою відносно кредитного договору. Банк надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 215\~040,00 гривень, дата надання 28.01.2020, кінцева дата повернення 28.01.2025, валюта національна валюта гривня, строк користування кредитом 60 місяців, цільове призначення на споживчі потреби. Разом з цим, щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить з 28.01.2020 по 27.05.2021 3% від суми кредиту, з 28.05.2021 по 27.08.2022 2,5% від суми кредиту, з 28.08.2022 по 27.11.2023 1,5% від суми кредиту, з 28.11.2023 по 28.01.2025 0,925% від суми кредиту. Процетна ставка за користування кредитом на поточну заборгованість умовами договору визначеня у розмірі 0,00%, прострочену заборгованість - 56% річних. Як зазначає позивач, відповідно до Постанови Правління НБУ від 25.02.2022 №23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп» НБУ дозволив банкам не враховувати несплату за кредитами в період з 24.02.2022 по 30.06.2022 як прострочення (кредитні канікули). Про запровадження кредитних канікул, їх умови та строк у зв`язку із введенням воєнного стану на території України позивач неодноразово повідомляв клієнтів на офіційному сайті. П. 2.1 кредитного договору передбачено, що [PERSON] мав здійснювати платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії у вигляді щомісячних рівномірних платежів, які є обов`язковим платежем. На час кредитних канікул було відтерміновано сплату боргу відповідачем, несплачені кошти не враховувались як прострочена заборгованість, при цьому сума боргу не зменшувалась. Станом на 21.09.2023 [PERSON] має заборгованість перед позивачем відповідно до вказаного кредитного договору у сумі 258 916,80 гривень, а саме: за простроченим тілом кредиту у сумі 175 048,25 гривень, за простроченими процентами у сумі 2,95 гривень, за простроченою комісією у сумі 83 865,60 гривень. На час звернення до суду відповідач не сплатив заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. В разі прострочення сплати чергового платежу банк має право на дострокове повернення заборгованості, а в разі незадоволення відповідної платіжної вимоги клієнтом банку, надісланої відповідно до ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. З вказаних підстав, враховуючи неможливість позасудового врегулювання спору, із посиланням на ст.15-16, 525-526, 536, 310-611, 629, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст.1, 8, 12, 16 Закону України «Про споживче кредитування», ст.47, 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання умов договору, укладеного між сторонами, який не розірваний, представник позивача просить задовольнити позов у визначений спосіб. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01.11.2023 постановлено передати цивільну справу на розгляд Шевченківському районному суду м. Запоріжжя відповідно до положень ст.27, 31 ЦПК України. Ухвалою судді від 24.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено дату, час і місце проведення судового засідання, яке відбудеться в приміщенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Крім того, встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. За змістом мотивувальної частини ухвали представник позивача разом із позовною заявою, подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Проте, відповідно до ч.7 ст.277 ЦПК України ч.2-6 цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження, тому клопотання задоволенню не підлягає. Натомість, виходячи з наведених критеріїв, строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не визначається. За нормою ч.5 ст.279 ЦПК України з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 14.03.2024 в порядку витребування доказів зобов`язано Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» надати до суду інформацію щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором №22038000283540 від 28.01.2020 станом на час надання відповіді. Зазначені докази уповноваженій на виконання ухвали особі необхідно надати до наступного судового засідання. Ухвала суду виконана 11.04.2024. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом заяви, вх.№ від 29.02.2024, адвокат Ковриженко С.О. просить суд проводити розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] згідно з заявою від 14.03.2024 просив розглянути справу за його відсутності, врахувати часткове погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 50\~000,00 гривень, а також перевірити наданий банком розрахунок. 03.01.2024 отримав копію ухвали суду із копіями позовної заяви та доданими документами, своїм правом на подання відзиву у встановлений судом в ухвалі суду строк (відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України) не скористався. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяв та клопотань до матеріалів справи сторонами не надано, про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, заяву відповідача, відсутність відзиву на позовну заяву, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. За приписами ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що 28.01.2020 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , [INFO] , укладено кредитний договір №22038000283540, відповідно до умов якого позивач надав у тимчасове платне користування відповідачу грошові кошти на споживчі потреби шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта у банку, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит (ануітетними платежами), сплатити проценти за користування коштами та комісії відповідно до умов договору, здійснити інші платежі за кредитом у розмірах та у строки, передбачені договором (розділ 1 договору). 28.01.2020 між сторонами укладений договір банківського рахунку та надання додаткових послуг №РКО-1148976/28012020/0261. Кредитний договір №22038000283540 складається із публічної частини, а саме Універсального договору банківського обслуговування клієнтів- фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» (далі- УДБО), який затверджений банком та розміщений на офіційному сайті позивача. Так, підписавши договір, відповідач підтвердив, що він акцептував УДБО, шляхом підписання заяви-згоди про приєднання до УДБО, згоден із всіма умовами в повному обсязі, зокрема, щодо порядку укладення договорів та умов надання всіх послуг, в тому числі, що можуть бути надані у майбутньому ( з урахуванням всіх змін та доповнень), умови договору зрозумілі [PERSON] , не потребують додаткового тлумачення. Кредитний договір є невід`ємною частиною УДБО, вказані документи разом із заявою-згодою складають єдиний договір. У кредитному договорі визначаються, серед іншого, такі істотні умови договору: вид кредиту, його сума, розмір максимального ліміту кредитної лінії / овердрафту, строк надання кредиту, цільове призначення, розмір процентної ставки, комісій. Інші умови, що не визначені у кредитному договорі, передбачені Тарифами Банку та УДБО. Разом з цим, конкретні види витрат за кредитом, їх розміри, порядок нарахування та сплати визначаються кредитним договором, УДБО, Тарифами Банку. Крім того, 28.01.2020 між відповідачем та ПрАТ «СК «Уніка Життя» укладено договір добровільного страхування життя позичальника АТ «Банк Кредит Дніпро» у формі договору приєднання №ВР-22038000282540. Вигодонабувачем за даним договором у разі настання страхового випадку виступає позивач, а згідно з п.3.4 договору страхова сума становить 192\~000,00 гривень, страховий внесок 23\~040,00 гривень (п.3.6 договору страхування та 2.1 кредитного договору). Укладення договору страхування відповідно до твердження представника позивача було супровідною послугою відносно кредитного договору. Судом відповідно до матеріалів справи встановлено (а.с.11, розділ 1 договору), що банк надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 215\~040,00 гривень (192\~000,00 гривень сума кредиту, 23\~040,00 гривень інші послуги банку, а саме, страховий платіж), дата надання 28.01.2020, кінцева дата повернення 28.01.2025, валюта національна валюта гривня, строк користування кредитом 60 місяців, цільове призначення на споживчі потреби. Разом з цим, щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить з 28.01.2020 по 27.05.2021 3% від суми кредиту, з 28.05.2021 по 27.08.2022 2,5% від суми кредиту, з 28.08.2022 по 27.11.2023 1,5% від суми кредиту, з 28.11.2023 по 28.01.2025 0,925% від суми кредиту. Процетна ставка за користування кредитом на поточну заборгованість умовами договору визначеня у розмірі 0,001%, прострочену заборгованість - 56% річних. Строк повернення кредиту позичальником відтермінований до 28.08.2025 із врахуванням кредитних канікул, що надавались банком позичальнику на виконання Постанови Правління НБУ від 25.02.2022 №23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп», якою НБУ дозволив банкам не враховувати несплату за кредитами в період з 24.02.2022 по 30.06.2022 як прострочення (кредитні канікули). Заперечень проти строку та умов кредитних канікул стороною відповідача не подано. П. 4.2, 4.4 кредитного договору (акцепту) передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п.3.1 кредитного договору). Підписанням цього договору клієнт підтверджує, що до моменту його укладення банк ознайомив його з умовами цього договору, правилами користування платіжною карткою, тарифами, УДБО та клієнт зобов`язується їх виконувати; до моменту підписання цього договору клієнт ознайомлений з УДБО; погоджується із визначеною формою договору (п.3.6.3 кредитного договору). Так, судом досліджено заяву-згоду за підписами сторін №1148976 (а.с.119). Судом встановлено, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, зарахувавши визначену сторонами суму кредиту на рахунок відповідача, таким чином надавши грошові кошти в обумовленій договором сумі у користування позичальника. Станом на 21.09.2023 [PERSON] має заборгованість перед позивачем відповідно до вказаного кредитного договору у сумі 258 916,80 гривень, а саме: за простроченим тілом кредиту у сумі 175 048,25 гривень, за простроченими процентами у сумі 2,95 гривень, за простроченою комісією у сумі 83 865,60 гривень. На час звернення до суду відповідач не сплатив заборгованість за договором, що порушує законні права та інтереси позивача, а також умови кредитного договору щодо порядку та строків повернення суми кредиту та інших складових заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10.04.2024, наданого на виконання ухвали суду представником позивача адвокатом Ковриженком С.О., термін користування кредитом 67 місяці, тобто, до 28.08.2025 (з урахуванням кредитних канікул), залишок простроченого кредиту 125\~048,25 гривень, залишок прострочених відсотків 3,91 гривні, залишок простроченої комісії 83\~865,60 гривень. Загальний залишок заборгованості 208\~917,76 гривень. Так, в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом відповідачем 22.02.2024 (тобто, під час провадження справи в суді) здійснено сплату 50\~000,00 гривень, що враховується судом під час розгляду справи. Сплата підтверджена також відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №71 від 22.02.2024, доданої відповідачем. В період з 31.08.2023 розмір прострочених відсотків змінився з 2,95 гривень до 3,91 гривні 31.03.2024, разом з цим, заяви про збільшення позовних вимог стороною позивача не скеровано. На час звернення до суду відповідач не сплатив заборгованість за договором у вказаній сумі, доказів протилежного стороною відповідача до суду не подано. Факт укладення кредитного договору та надання грошових коштів (кредиту) у його користування банком на виконання умов кредитного договору від 28.01.2020 [PERSON] під час провадження справи в суді не оспорював. Даних про його розірвання сторонами до справи не надано. Вимога про повернення кредиту від 21.05.2022 (копія вимоги та списку відправлень із зазначеним номером вимоги на ім`я [PERSON] ) досліджена судом) відповідачем не виконана, доказів її отримання суду стороною позивача не подано. Втім, досудове врегулювання спору в справах даної категорії не є обов`язковим, а порушення відповідачем строку повернення кредитної заборгованості підтверджено наявним розрахунком, згідно з даними якого прострочена заборгованість виникла з 30.11.2021. Суд враховує, що до позовної заяви додано Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», у версії 14.0, натомість за змістом позовної заяви до відома [PERSON] доведено зміст УДБО у версії 13.2, зміст якої до відома суду не доведений. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються позивачем, як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі цієї умови в достатньому обсязі дотримано позивачем, відповідно, положення ст.634 ЦК України розповсюджуються на правовідносини, що склались між сторонами. За нормою ч.2 ст.1050 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У цій справі позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту, а саме, прострочених тіла кредиту, процентів, нарахованих на вказане тіло, а також комісії. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позивач виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором про надання банківських послуг, а саме, здійснив надання кредитних коштів [PERSON] у обумовлений сторонами договору безготівковий спосіб шлязом зарахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий банком (позивачем) на ім`я відповідача. Крім того, суд зауважує, що підтверджень розірвання договору за ініціативою відповідача чи його заперечень проти розрахунку суми заборгованості у вигляді простроченої суми кредиту та процентів, які заявлені до стягнення за вирахуванням сплаченої суми, у матеріалах справи немає. Так, з урахуванням наведених норм та наданого позивачем розрахунку суд встановив, що станом на 21.09.2023 відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань до звернення до суду належним чином не виконав, сума тіла кредиту та процентів (прострочених щодо обох складових), що підтверджена розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню з вказаної фізичної особи в повному обсязі (за вирахуванням 50\~000,00 гривень, сплачених 22.02.2024), тобто по тілу кредиту у сумі 125 048,25 гривень та по процентам у сумі 2,95 гривень, що дорівнює 125 051,20 гривень. Із врахуванням норми ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості відповідно до заявлених позовних вимог (щодо тіла кредиту та процентів) в повному обсязі. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані положення набрали чинності 17.03.2022. Проте, суд встановив, що відповідно до наявного розрахунку заборгованості банком платежі згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України не нараховувались. Разом з цим, відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Таким чином дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Суд з цього приводу враховує також правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.02.2023 у справі №199/7014/20, провадження № 61-17825св21. Так, відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом № 1734-VIII) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону № 1023-XII (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом № 1734-VIII) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону № 1023-XII (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом № 1734-VIII) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Так, стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції від 19.01.2020 (тобто, на час виникнення правовідносин між сторонами 28.01.2020 як дати укладення кредитного договору) врегульовує інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, а саме: «1. Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. 2. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. 3. Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності), а також орієнтовна вартість таких послуг. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надаватиметься споживачу третьою особою та є обов`язковою для отримання кредиту, орієнтовна вартість такої послуги визначається за аналогічними, вже укладеними кредитодавцем договорами про споживчий кредит за попередні три місяці, або у разі відсутності таких договорів за середньою вартістю такої послуги, визначеною кредитодавцем за результатами аналізу вартості послуг, що пропонуються щонайменше трьома постачальниками на ринку таких послуг; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу. 4. Інформація про платежі, що надається споживачу кредитодавцем відповідно до частин другої та третьої цієї статті, обов`язково має включати базу розрахунку платежів (суму, на підставі якої робиться відповідний розрахунок, зокрема суму наданого кредиту, суму непогашеного кредиту тощо). 5. У разі якщо окремі умови надання споживчого кредиту, визначені у частинах другій та третій цієї статті, діятимуть протягом частини строку користування кредитом, кредитодавець повідомляє споживача про такі умови, строк їх дії та порядок інформування про їх зміну. 6. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"). 7. Інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту, викладається шрифтом одного розміру і типу та в одному форматі друку. За бажанням споживача зазначена інформація може бути надана йому на належному йому електронному носії інформації або електронною поштою. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем такої інформації, у тому числі шляхом її друкування шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону тощо. У разі укладення за бажанням споживача договору про споживчий кредит з використанням дистанційних каналів комунікації така інформація на паперовому чи іншому носії інформації тривалого використання надається споживачу за його зверненням після укладення договору. 8. Кредитодавець на власний вибір розміщує для зацікавлених осіб у приміщеннях, де здійснюється обслуговування клієнтів, інформацію в письмовому вигляді про тарифи та умови, на яких він надає споживчі кредити, та/або розміщує таку інформацію на своєму офіційному веб-сайті. 9. На вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Це положення не застосовується, якщо кредитодавець на момент вимоги має підстави не продовжувати або не бажає продовжувати процес укладення договору про споживчий кредит із споживачем. 10. Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 11. Вимоги щодо надання інформації, встановлені у частинах першій - дев`ятій цієї статті, поширюються також на кредитних посередників, у разі якщо споживач звернувся до них. 12. У разі ненадання визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації кредитодавець або кредитний посередник несе відповідальність у порядку та розмірі, визначених законом. Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення». 10 червня 2017 року набув чинності Закон № 1734-VIII, у зв`язку з чим у Законі № 1023-XII «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону №1023-XII з набуттям чинності Закону №1734-VIII залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону №1734-VIII, визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону № 1734-VIII. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону №1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону №1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Слід наголосити, що інші витрати споживача на додаткові та супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо) винесені законодавцем в окремий пункт ч.2 ст.8 Закону №1734-VIII. Тому страхові послуги, забезпечення укладення відповідного договору страхування не є складовою комісії банку за обслуговування кредиту. Таким чином, Законом №1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону № 1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону №1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон №1734-VIII розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1,2 ст.11 Закону №1734-VIII після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону №1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин ч.1, 2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону № 1734-VIII. Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон № 1734-VIII. Так, умовами кредитного договору позичальнику встановлено плату (комісію) за обслуговування кредиту, без її конкретизації та без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем чи розкриття інших складових такої комісії. Розмір комісії за обслуговування кредиту, що підлягає сплати щомісячно, становить з 28.01.2020 по 27.05.2021 3% від суми кредиту, з 28.05.2021 по 27.08.2022 2,5% від суми кредиту, з 28.08.2022 по 27.11.2023 1,5% від суми кредиту, з 28.11.2023 по 28.01.2025 0,925% від суми кредиту. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено та їх надання позичальнику за період користування кредитними коштами відповідно до матеріалів справи не доведено. Крім того, як суд зазначав вище, додаткові послуги, що стосуються укладення договору страхування, не є складовими даної комісії відповідно до нормативного визначення. Таким чином, висновків про те, які саме послуги банку маються на увазі під вказаним обслуговуванням кредиту або кредитної заборгованості надані стороною позивача письмові докази, досліджені судом у їх сукупності та взаємозв`язку, не дозволяють зробити. Тому суд встановив, що застосованими є нормативні приписи, відповідно до яких нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача (ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»). З урахуванням наведеного особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується, зокрема в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову. Зазначене правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), а й щодо умов, які хоч і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, провадження № 61-18730св20. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Такий висновок висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного в постанові від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, провадження № 61-11сво17. Виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як обслуговування кредитної заборгованості (або кредиту), має надаватися клієнту банку безоплатно. Враховуючи наведене, у стягненні з позичальника на користь позикодавця заборгованості за договором\~№22038000283540\~про надання\~споживчого кредиту\~від 28.01.2020 у виді простроченої комісії у сумі 83 865,60 гривень необхідно відмовити. Дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню відповідно до наведених вище доводів, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» кредитної заборгованості за кредитним договором №22038000283540 від 28.01.2020, яка утворилась станом на 21.09.2023, а саме: по простроченому тілу кредиту у сумі 125 048,25 гривень та простроченим процентам у сумі 2,95 гривень, тобто, у загальній сумі 125 051,20 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд встановив підстави для відмови. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір в розмірі 3\~107,00 гривень (із урахуванням коефіцієнту 0,8, враховуючи звернення до суду за допомогою системи «Електронний суд»). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами п. 6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Тому задоволеній сумі позовних вимог в розмірі 125 051,20 гривень буде відповідати розмір судового збору, що дорівнює 1 500,61 гривень, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тобто, пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню.

Outcome: partial