Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі в них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Сімейне життя із відповідачем не склалося і 12.12.2022 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з нею та з того часу перебуває на повному її утриманні. Протягом тривалого часу відповідач з дитиною не спілкується та не піклується про неї. В даний час вона перебуває у шлюбі з іншим чоловіком і дочка проживає з ними. Зважаючи на те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається підготовкою до самостійного життя, не цікавиться її станом здоров`я, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то вважає, що є всі законні підстави для позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] . В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з викладених підстав, просила позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] . Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. У нотаріально засвідченій заяві [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] не заперечив, розгляд справи просив проводити у його відсутності. Представник служби у справах дітей Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судовому засіданні підтримав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] . Вказав, що відповідач тривалий час не виконує свої обов`язки щодо малолітньої дочки і зовсім не цікавиться її життям та потребами. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. Заслухавши пояснення позивачки, представника органу опіки та піклування, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком народженої у шлюбі з позивачкою дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Рішенням Богородчанського районного суду від 12.12.2022 року у справі № 338/1169/22 шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу неповнолітню дитину [PERSON] залишено проживати з матір`ю [PERSON] (а.с.8-9). 24 березня 2023 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.7) Відповідно до нотаріально засвідченої заяви [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] не заперечив, розгляд справи просив проводити у його відсутності (а.с.12) Відповідно до заяви вихователя Луців В.В. батько дитини [PERSON] у дошкільний заклад жодного разу не приходив (а.с.13). Згідно з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 04.04.2024 року № 1119-63/2024, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому доцільно позбавити його батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] (а.с.31-35). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що протягом тривалого часу знає позивачку та відповідача. Вказала, що останній протягом тривалого часу не спілкується з дочкою, не піклується про неї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивачка з дитиною проживають з нею в одному будинку і вона є дружинною її онука [PERSON] . Вказала, що колишній чоловік позивачки із дитиною не спілкується і жодного разу не приходив до дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, дитиною не цікавиться, матеріально не допомагає, то наявні підстави для позбавлення його батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга ст. 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати з [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки, суд, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує, що відповідач є особою працездатного віку і може надавати матеріальну допомогу дитині. З урахуванням викладеного, враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що на користь позивачки з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати подання позову. Беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених у справі доказів, суд вважає позов обґрунтованим, а тому його слід задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.150, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved