Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

29 лютого 2024 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання договору міни дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 грудня 1994 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни нерухомості № 094. Указаний договір був зареєстрований товарною біржою «Запорізька універсальна товарна біржа «Україна» ЛТД 12 грудня 1994 року за р. № 094. Зазначений договір нотаріально не посвідчувався. Зазначений договір міни повністю виконаний сторонами в день його укладення. Право власності на зазначену частку квартири зареєстроване за [PERSON] орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 12.12.1994, що підтверджується реєстраційним написом на документі про право особистої власності, номер запису 34950 у книзі 188. Право власності на зазначену частку квартири зареєстроване за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.01.2024, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав індексний номер 362495643, виданим Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 19.01.2024, номер запису про право власності 53360403. Співвласником указаної квартири є [PERSON] , що підтверджується договором міни нерухомості № 093, зареєстрованим товарною біржою «Запорізька універсальна товарна біржа «Україна» ЛТД 12 грудня 1994 року за р. № 093. Право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.01.2024, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав індексний номер 362495588, виданим Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 19.01.2024, номер запису про право власності 53360422. Після придбання частки квартири та переходу права власності на неї позивачка разом із родиною почала там проживати. Відтоді, позивачка постійно і відкрито володіє та користується квартирою, несе тягар з її утримання. Претензій щодо правомірності володіння позивачкою часткою квартири з боку будь-яких осіб ніколи не було. У 2024 році [PERSON] та [PERSON] виявили бажання продати вказану квартиру. Задля реалізації свого наміру вони звернулися до нотаріуса, який під час усної консультації повідомив позивачці, що договір міни нерухомості є недійсним, оскільки нотаріально не посвідчений. 29 лютого 2024 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху оскільки у ній відсутні відомості щодо дати народження відповідачів. 04 березня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, сторонам наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування, призначив підготовче засідання на 03 травня 2022 року. В підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] , її представник, адвокат Кравченко О.В., позовні вимоги підтримали, пославшись на факти і норми права, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю. Пояснили, що дійсно 12 грудня 1994 року вони уклали договір міни нерухомості, який був зареєстрований товарною біржою. У цьому житловому будинку вони проживають по теперішній час. З урахуванням цього, сторони вважали за можливе ухвалити рішення суду по суті позовних вимог у підготовчому судовому засіданні. Заслухавши думку учасників справи і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207ЦПК України. За змістом ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд установив таке. Відповідно договору міни нерухомості від 12 грудня 1994 року №094 [PERSON] , [PERSON] обмінюють належну їм на праві спільної сумісної власності 1/2 (одну другу) частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 66,12 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м. (далі частка квартири) на належну [PERSON] [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 870 кв.м. (далі частка будинку). На земельній ділянці розташовані: житловий будинок А, д\\каркас, обкладений 1/2 цегли, житловою площею 172,3 кв.м., пд напівпідвал, В житловий будинок, А3-2 житлова прибудова, площею 18,7 кв.м., Д житловий будинок, водопровід № 2, ворота № 3, вбиральні Г, К, Н, гаражі Я, У, г, Р, душ Ф, сарай И, житлова прибудова А4-2. Договір міни нерухомості укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] зареєстрований товарною біржою «Запорізька універсальна товарна біржа «Україна» ЛТД 12 грудня 1994 року за р. № 094. Згідно реєстраційного напису на документі про право особистої власності, номер запису 34950 у книзі 188 право власності на зазначену частку квартири зареєстроване за [PERSON] орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 12.12.1994. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав індексний номер 362495643, виданим Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 19.01.2024, номер запису про право власності 53360403 право власності на зазначену частку квартири зареєстроване за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.01.2024. Згідно договору міни нерухомості № 093, зареєстрованого товарною біржою «Запорізька універсальна товарна біржа «Україна» ЛТД 12 грудня 1994 року за р. № 093, співвласником указаної квартири є [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав індексний номер 362495588, виданого Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 19.01.2024, номер запису про право власності 53360422, право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.01.2024. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що отримана відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», товарна біржа «Запорізька універсальна біржа «Україна» ЛТД припинила діяльність 25.11.2008, про що в реєстрі вчинений запис за № 11031110004007471. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, на спірні правовідносини поширюється дія Цивільного кодексу УРСР (далі ЦК УРСР). Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Відповідно до статті 242 ЦК УРСР до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про товарну біржу» № 1956- ХІІ від 10.12.1991 (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. За змістом ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі; угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Тобто, чинне на момент укладання спірного договору законодавство дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. Таким чином, мала місце колізія норм ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норм кодифікованого нормативно-правового акта, а саме ст. 227 ЦК УРСР, що вимагала обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житла, якщо однією із сторін є фізична особа. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Оскільки в даному випадку наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, з урахуванням того, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 році, а ЦК УРСР на момент укладання спірного договору діяв з 1963 року, при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення договору, укладеного на товарній біржі, застосуванню підлягає ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. За змістом ст. 49 Закону України «Про власність», чинній на час укладення спірного договору, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Суд приймає до уваги, що при укладенні спірного договору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] досягли згоди щодо усіх істотних його умов. Договір повністю сторонами виконаний, у результаті чого право власності на частку квартири перейшло до позивачки, а право власності на частку житлового будинку до відповідачів. Право власності на частку квартири зареєстроване у порядку, встановленому законом, що був чинний як на час його реєстрації, так і на сьогодні. Тобто органи публічної влади двічі санкціонували право власності позивачки на придбане майно. Позивачка більш як 25 років відкрито і добросовісно володіє та користується ним, несе тягар з його утримання. Суд погоджується з аргументами позивачки про те, що чинне на час укладення спірного договору законодавство України про товарну біржу не вимагало обов`язкового нотаріального посвідчення договорів, зареєстрованих на біржі, про що позивачці було повідомлено при його укладенні. Будь-яких вад щодо змісту, волевиявлення сторін та його відповідності їх внутрішній волі спірний договір не містить. Договір міни нерухомості від 12.12.1994 не є фіктивним чи удаваним, тобто був спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених у ньому. З огляду на викладене, враховуючи визнання позову відповідачами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачка за подання позову сплатила судовий збір у сумі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка не вимагає стягнення судового збору з відповідачів, суд не розподіляє судові витрати. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved