Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 22.09.2012 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства. Примирення та подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим. Розірвати шлюб через органи РАЦС не може. Позивач просить: розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, який зареєстрований 22.09.2012 року Виконавчим комітетом Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис № 12. Ухвалою суду від 11.01.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято\~до розгляду\~та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.\~ У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив про визнання позовних вимог. При цьому просила відмовити позивачу у стягненні судових витрат, оскільки вона не чинила перешкод у вирішенні питання про розірвання шлюбу в позасудовому порядку та не знала про намір позивача розірвати шлюб. Від позивача відповідь на відзив не надходила. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 22.09.2012 року Виконавчим комітетом Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, між [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] , зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 12. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 6). Від шлюбу сторони у справі дітей не мають. Як вказав позивач, а відповідач визнала, сімейне життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства. Примирення та подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дане питання відповідачкою не порушувалося. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тож, приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141, ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 50\~відсотків судового\~збору (1073,60 грн.) в сумі 536,80 грн., при цьому решту 50\~відсотків судового\~збору в сумі 536,80 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету, оскільки відповідач визнала позов. При цьому, посилання відповідача на відсутність підстав для стягнення з неї судових витрат суд не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved