Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - Банк, ТОВ "ФК "ЄАПБ", позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договорам, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 12.02.2020 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №Z75.00601.006340904. 07.07.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу, у відповідності до умов якого, АТ «Ідея Банк» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаним у Реєстрі Боржників №2 до Договору факторингу №07072023 від 07.07.2023, у тому числі за Кредитним договором №Z75.00601.006340904 від 12.02.2020 в сумі 47193, 45 грн. У позові представник ТОВ "ФК "ЄАПБ" вказує, що [PERSON] належним чином не виконував умови взятих на себе зобов`язань за кредитним договором з 07.07.2023, унаслідок чого допустив заборгованість в сумі 47193, 45 грн., з яких: 19\~980,98 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 5827,71 грн. - сума заборгованості за відсотками, 21384,76 грн. сума заборгованості за комісіями, яку ні попередньому кредитору, а ні ТОВ "ФК"ЄАПБ" не сплачує у добровільному порядку, тому наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подав. Ухвалою суду від 02.02.2024 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, в заяві просив про розгляд справи у його відсутність, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань щодо поважності причин неявки чи розгляду справи у його відсутність до суду не направив. За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності сторін спору на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст.\~223, ст.\~280 ЦПК України, про що було постановлено ухвалу 29.04.2024. Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що 12.02.2020 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування за №Z75.00601.006340904 (а.с. 6), відповідно до умов якого сторони узгодили суму кредиту в розмірі 23800,00 грн., з яких 20517,24 грн. кредитні кошти та 3282,76 грн. страховий внесок, строк на який він надається 24 місяці, з можливістю його продовження, річна процентна ставка 9.99%. У п.1.5. Договору сторони узгодили, що банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до Додатку № 1 як "Плата за обслуговування кредитної заборгованості". Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими тарифами банку. Тарифи є невід`ємною частиною договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, та розміщені на веб-сайті банку: https://ideabank.ua. У п.1.6. Договору, датою повернення кредиту сторони визначили 12.02.2022. Повернення заборгованості за договором здійснюється на рахунок № [NUMBER] відкритий у Банку відповідно до порядку повернення кредиту, викладеного в Паспорті споживчого кредиту згідно Додатку №1 до Договору. Відповідно до Паспорту споживчого кредиту (а.с.7), визначено порядок та розмір повернення кредиту, у тому числі комісії за переказ коштів згідно Графіка, зокрема плати за обслуговування кредитної заборгованості - 15422, 40 грн. Факт передачі коштів банком відповідачеві підтверджується Ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту [PERSON] (а.с.9). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z75.00601.006340904 від 12.02.2020 за період з 07.07.2023 по 30.11.2023 наданим ТОВ «ФК «ЄАПБ», загальна сума заборгованості [PERSON] перед банком складає в розмірі 47193,45 грн. з яких: 19\~980,98 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 5827,71 грн. - сума заборгованості за відсотками, 21384,76 грн. сума заборгованості за комісіями, - не погашена. Судом встановлено, що 07.07.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №07072023 (а.с.13-15), у відповідності до умов якого, АТ «Ідея Банк» передає ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстру Боржників №2 до Договору факторингу. На підставі вказаного Договору, відповідно до реєстру боржників №2 від 07.07.2023 (а.с.15) до Договір факторингу №07072023, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право грошової вимоги за Кредитним договором №Z75.00601.006340904 від 12.02.2020 укладеного із [PERSON] . Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договорів відступлення права вимоги ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z75.00601.006340904 від 12.02.2020. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника\~процентів\~від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні\~облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу 2 ч.1 ст.1048\~ЦК\~України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК\~України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в\~статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України\~слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про її розгляд, однак жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього банку про стягнення кредитної заборгованості за договорами стороною якого він є, не заперечував наявної заборгованості, укладення договору, перерахування та отримання кредитних коштів на рахунки чи перерахування їх на користь третіх осіб, про що узгоджено в договорах, розміру нарахованої заборгованості, тощо. Суд враховує, що відповідач мав достатній строк для подачі відзиву у даній справі в межах визначеного судом строку, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), утім його не подав, як і жодних доказів на спростування обставин зазначених у позові. Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом, що ним не було зроблено. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання є доведеною зібраними та дослідженими безпосередньо судом належними та допустимими доказами, що додані до матеріалів справи, відтак останній зобов`язаний нести юридичну відповідальність за порушення умов зобов`язань. При вирішенні даного спору суд, дослідивши матеріали справи виходить з презумпції правомірності правочинів (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України). З огляду на встановлені судом обставини та надані докази, суд вважає, що [PERSON] були порушені умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, а тому право кредитора на повернення кредитних коштів та процентів за їх користування є порушеним. Враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку не повернуті, зважаючи на вимоги ч. 2\~ст. 530 ЦК України (за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав), беручи до уваги, що відповідач не оспорював укладення кредитного договору з банком користувався кредитними коштами, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості в розмірі 19\~980,98 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 5827,71 грн. - сума заборгованості за відсотками, що становить 25 808,69 грн. Що стосується стягнення із відповідача 21384,76 грн. суми заборгованості за комісіями, які просить позивач стягнути, посилаючись на те, що такі умови були узгоджені між сторонами у Договорі, суд виходить з наступного. У п.1.5. Договору кредиту від 12.02.2020 сторони узгодили, що банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до Додатку № 1 як "Плата за обслуговування кредитної заборгованості". Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно з діючими тарифами банку. Тарифи є невід`ємною частиною договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, та розміщені на веб-сайті банку: https://ideabank.ua. Відповідно до Паспорту споживчого кредиту (а.с.7), визначено порядок та розмір повернення кредиту, у тому числі комісії за переказ коштів згідно Графіка, зокрема плати за обслуговування кредитної заборгованості в сукупному розмірі 15422, 40 грн. Разом з цим, до позову не додано Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Тарифи банку, які мали б бути підписані відповідачем та доказів на підтвердження узгодження умов та розміру комісії. Що стосується наданого в якості доказу Паспорту споживчого кредиту, то його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в ньому не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту а лише ознайомлення з умовами майбутнього договору. Таку позицію висловлено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду в постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20, де суд зауважив, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. На думку ОП КЦС, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Проте у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, що визначено у Паспорті споживчого кредиту, відтак вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує положення Глави 8 ЦПК України. Позивачем при пред`явлені до суду цього позову було сплачено судовий збір відповідно до платіжного документу в розмірі 2684,00 грн., а оскільки позов задоволено частково, то суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до задоволеної суми позовних вимог та присуджує їх із відповідача на користь позивача.

Outcome: partial