Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

14 грудня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи вимоги заяви, позивач зазначає, що перебував з відповідачем у шлюбі з 15 грудня 2002 році до 18 липня 2012 року, який був розірваний Монастириським районним судом Тернопільської області. У сторін є спільна донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка проживає в місті Івано-Франківську із позивачем. [PERSON] займається спортом, мріє стати професійною спортсменкою, навчається в Івано-Франківському спортивному ліцеї Івано-Франківської обласної ради у 8-Б класі. Мати участі у вихованні дитини не бере, матеріально дитину не забезпечує. Добровільно вирішити питання про утримання дитини і надання матеріальної допомоги не вийшло. Донька [PERSON] проживає разом з батьком, перебуває на повному його утриманні, батько опікується дитиною, займається її розвитком. З огляду на вище зазначене позивач вимушений звернутися про стягнення аліментів в судовому порядку. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 (однієї чверті) доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позовної заяви до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2023 року, дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 16-17). Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 18-19). 29 грудня 2023 року позивачем усунуто недоліки (а.с. 22-27). Ухвалою суду від 18 січня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 29-31). У судове засідання позивач не з`явився, попередньо представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема відповідач викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явилася у судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини свої неявки, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 01 травня 2024 року прийнята відповідна ухвала.\~ Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 18 липня 2012 року, що набрало законної сили 31 липня 2012 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Криницькою сільською радою 15 грудня 2002 року, актовий запис № 7. Відповідачу [PERSON] відновлено її дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с.4-5). Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.10). Згідно довідки Івано-Франківського спортивного ліцею від 22 листопада 2023 року, [PERSON] навчається в даному ліцеї у 8-Б класі, перебуває на неповному державному забезпеченні та не отримує стипендії (а.с.11). Відповідно до довідки дитячо-юнацької спортивної школи № 1 обласної ради, що видана [PERSON] , його дочка [PERSON] , 2010 року народження, тренується щоденно в групі базової підготовки 3 року навчання з дзюдо в ДЮСШ № 1 ОР (а.с. 12). Директором Івано-Франківського спортивного ліцею Івано-Франківської обласної ради надана характеристика на [PERSON] (а.с.13). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~частини першої статті 191 Сімейного кодексу України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує те, що батько проживає з донькою, а також стан здоров`я відповідача, те, що у неї на утриманні, окрім дочки [PERSON] , [INFO] , інших дітей немає, рівень забезпеченості та розмір доходів відповідача, а також те, що відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, проте має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з наведеним, суд вважає необхідним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 (однієї чверті) частини доходів (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 14 грудня 2023 року, і до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, оскільки відповідач має можливість надавати позивачу на утримання дитини аліменти саме у такому розмірі. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~ від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 1073,60 грн з відповідача на користь держави. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст.\~141, 180-182, 184,185, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved