Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася в суд із заявою, у якій просить встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Луганськ, Луганська область, Україна. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що гр.. [PERSON] є дружиною [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] . Заявник звернувся до Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про видачу свідоцтва про смерть, але їй було відмовлено. На дату смерті її чоловіка, тобто 15.09.2023 року місто Луганськ належить до окупованих територій російською федерацією, тому видати свідоцтво про смерть встановленого взірця, який діє на території України у заявниці не має можливості. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України. \~ \~ \~ \~ [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~ \~ Представник Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 8 ч. 1 ст.\~315\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~№ 5\~від 31.03.1995\~року заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті, яке полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану, та від оголошення особи померлою. \~ \~ \~ \~В свою чергу, вимогами частини 1 статті 17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.п. 1 п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 18.10.2000\~№ 52/5 передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: 1) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 2) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 3) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; 4) рішення суду про оголошення особи померлою; 5) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; 6) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; 7) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. \~ \~ \~ \~Судом з`ясовано, що [PERSON] , 25.06.1988 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , яке видане Ленінським відділом ЗАГС міста Луганськ (Ворошиловград). \~ \~ \~ \~Заявниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відміткою у паспорті громадянина України: - [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 25.12.1988 року Ленінським РВ УМВС України в Луганській області та [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 25.12.1998 року Ленінським РВ УМВС України в Луганській області, які оглянуто у судовому засіданні. Відповідно до довідки від 18.04.2024 року №6117-5003242887 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Крім цього, судом встановлено, що чоловік заявниці [PERSON] , [INFO] був зареєстрований [ADDRESS] , що підтверджено відповідною відміткою про місце його реєстрації у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданим 25.12.1998 року Ленінським РВ УМВС України в Луганській області, який оглянуто у судовому засіданні. 20 грудня 2023 року Ленінським відділом записів актів цивільного стану м.Луганська, який створений невизнаною ЛНР, видано свідоцтво про смерть, а також довідку про смерть [PERSON] , форма яких затверджена органом країни агресора. Однак, зазначені документи, відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. №1207-VII, є недійсним на території України. \~ \~ \~ \~ Відповідно до Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року, із змінами внесеними наказом №318 від 21.11.2023, станом на 15.09.2023 уся територія Луганського району з 07.04.2014 року належить до тимчасово окупованих територій Російською Федерацією. Враховуючи викладене, до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 317 ЦПК України та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Згідно п. п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. 1 ч. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). В силу вимог ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», примусове автоматичне\~набуття громадянами\~України,\~які проживають\~на тимчасово\~окупованій території,\~громадянства Російської\~Федерації не\~визнається Україною\~та не\~є підставою\~для втрати\~громадянства України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», а саме: суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Будь-які докази, які свідчать про протилежне, у суду відсутні. Іншого способу захистити свої права заявниця не має. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] , оскільки факт того, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Луганськ Луганської області області, підтверджено та у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником. На підставі наведеного та

Outcome: approved