Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , у якому з урахування збільшень позовних вимог від 04 березня 2020 року просила: зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію розмішену в мережі Інтернет відносно неї в Youtube, а також на сайті [INFO] за участю позивача, а також розміщені на сайті [INFO] оголошення такого змісту: «Інформація розміщена на сайті стосовно [PERSON] є такою, що не відповідає дійсності»; стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн 00 коп. компенсації за спричинену моральну шкоду; стягнути з відповідача на користь позивача7 755 грн 32 коп. матеріальної шкоди; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1950 грн 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що третя особа [PERSON] , на земельній ділянці, якою користується, у комерційних цілях здійснює розведення кіз, що має своїм наслідком антисанітарію, кози об`їдають посаджений позивачем виноград та інші рослини, що неодноразово породжувало сварки та суперечки. На думку позивача, відповідач у справі розповсюджував недостовірну інформацію стосовно нею, шляхом розміщення її в мережі Інтернет на інтернет ресурсах Youtube, на сайті [INFO] , та на своїй сторінці [INFO] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2018 року позов залишено без руху. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2018 року відкрито провадження у справі. У період з вересня 2018 року до 25 січня 2021 року перебувала у провадженні іншого складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 25 січня 2021 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її у підготовче судове засідання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2021 року замінено прізвище ім`я, та по батькові третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет, із [PERSON] на вірне - [PERSON] . Залучено до участі у справі № 490/7422/18 в якості співвідповідача - [PERSON] , (адреса: [ADDRESS] ). Витребувано докази у справі. Від відповідача [PERSON] 10 березня 2021 року надійшов відзив на позов, у якому він просить закрити провадження у справі. Від відповідача [PERSON] 20 травня 2021 року надійшов відзив на позов, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2021 року позов [PERSON] , в частині позовних вимог до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної та матеріальної шкоди, - залишено без розгляду. У судовому засідання позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у зміненій редакції. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Третя особа [PERSON] проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] є членами Садівничого товариства «Трикотажник». Також із матеріалів справи слідує, що [PERSON] у 2014 та 2015 роках обіймала посаду бухгалтера Садівничого товариства «Трикотажник», а відповідач [PERSON] - посаду голови цього товариства. З посвідчення № 343 слідує, що 23 жовтня 2013 року [PERSON] проходила атестацію в атестаційній комісії при управлінні охорони здоров`я ОДА, строк дії посвідчення до 23 жовтня 2018 року. Їй присвоєна кваліфікація лікаря хірурга, категорія вища. Відповідно до висновку експерта № 697 від 05 серпня 1999 року у [PERSON] виявлено тілесні пошкодження у вигляді синця в ділянці шиї. Відповідно до витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23 грудня 2015 року за заявою [PERSON] внесено інформацію про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 129 КК України. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2015 року у справі № 477/2801/15-к провадження за скаргою [PERSON] на бездіяльність слідчого Жовтневого ВП Корабельного ВП ГУ Національної поліції в Миколаївській області закрито. Рішенням Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 вересня 2016 року у справі № 477/30/16-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Скасовано рішення зборів уповноважених від 08 серпня 2015 року, проведених [PERSON] про виключення [PERSON] з членів товариства, обрання ревізійної комісії, обрання нового складу правління. У задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо скасування рішення загальних зборів від 03 травня 2014 року «Про обрання уповноважених», а також у задоволенні вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про скасування зборів уповноважених від 21 жовтня 2015 року «Про підтвердження повноважень [PERSON] як голови товариства», - відмовлено. В матеріалах справи наявна копія рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 05 вересня 2016 року у справі № 489/919/16-ц, яким скасовано рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2016 року та ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Садівничого товариства «Трикотажник» про визнання незаконними і скасування наказів, покладення обов`язку вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 серпня 2018 року у справі № 489/3583/16-ц, позов [PERSON] до садівничого товариства «Трикотажник» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково. Стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток в розмірі 2872,80 грн. Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, закрито через відсутність події і складу цього адміністративного правопорушення. З витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28 червня 2020 року слідує, що за заявою [PERSON] внесено інформацію про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 125 КК України. Вироком Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року та постановою Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі № 477/2225/20, [PERSON] визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Звертаючись до суду із позовом про визнання інформації недостовірною, позивач у прохальній частині свого позову не зазначає, у яких саме статтях, розміщених на Інтернет ресурсах Youtube, а також на сайті [INFO], [INFO], міститься така інформація. Однак, в тексті її позовної заяви [PERSON] вказує на такі відео та публікації, які на її думку не відповідають дійсності: «[INFO]» (відео від [INFO] на Youtube); «Внимание членам нашего кооператива! Я как то писал вам что копии нашего сайта существуют несколько. Ну 2 точно. На провайдерах Германии и США. Информация по специальной программе заполняется одновременно. Но вы просто знаете их адреса. Но адреса я вам современем дам. Пока Переверзевы жалуются на украинский провайдер (вранье это их профиль). А также жалуются на украинский ю-тубе. Но на других сайтах запада информация будет публиковаться абсолютно свободно. Типа ю-тубе ссылка будет провайдером нашего сайта. К тому же там общение исключительно на английском и немецком языках. Я дал слово что через неделю сниму информацию о Переверзевых на украинских провайдерах. Но они появятся на международных.... так что у Переверзевых как мозги так и руки коротки» (публікація на сайті [INFO]). «Европа точно с удовольствием будет смотреть наших врачей- травматологов....которые убивают людей. Это позор но думаю дать ссылку и на работу этой [PERSON]...пускай подумают - стоит ли такой личности доверять больных людей???" (публікація від на сайті [INFO]) (публікація на сайті сайті [INFO]); «Это украинский врач-травматолог.... который ищет для себя жертву на даче. Ну типа ноу-хау. Как вам вид этого врача?» «Врач травматолог решила облить свою жертву вечером кислотой, ей помешали. Зато утром она втихаря подкараулила ее возле ее дома и с ударила по голове несколько раз камнем... если бы не люди на автоб\\ остановке ... наверное бы убила ее. Посмотрите внимательно на лицо особи...мне кажется это лицо маньяка, а не человека» (публікація на [INFO]). «Похоже на классику - сказка про 7 овечек и серого волка… только 7 коз и серого волка в козлячей шкуре... Эта особь не успокоилась до сих пор… потому что наивно думает что ее дочь - работая на государственной старшим исполнителем может использовать свое положение для наш ущерба людям, а даже организовать юридический рейдерский предприятия где 80% пенсионеров похилого віку. Ничего у вас не получится - вранье, ни подлость, ни использование государственной служб для личных корыстных целей. Мне только жаль тех чиновников, которые пойдут на поводу этих нелюдей» (публікація на [INFO] ). «Это результат "развлечения» врача - травматолога на даче, считаете - это не противоречит клятве Гипократа и врачебной поведения?" (публікація на сторінці [INFO] ). Вважаючи, що інформація викладена у цих публікаціях недостовірною, позивач просить зобов`язати відповідача спростувати її шляхом розміщення на сайті [INFO] оголошення такого змісту: «Інформація розміщена на сайті стосовно [PERSON] є такою, що не відповідає дійсності». Також позивач просить стягнути матеріальну та моральну шкоду завдану, розміщенням недостовірної інформації стосовно неї в мережі Інтернет. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із предмета спору, у цій справі слід встановити чи є зазначена позивачем інформація недостовірною та чи була вона розповсюджена відповідачем у справі. У разі наявності недостовірних відомостей та вини відповідача у розповсюдженні таких відомостей, слід встановити наявність матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок розміщення відповідачем відповідних публікацій. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Згідно з частиною першою статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Верховний Суд зазначає, що у справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова. Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначити визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таких висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2021 року у справі № 761/32924/19-ц. Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Lingens v. Austria» зазначено, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не можна. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе». Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та [PERSON] є членами Садового товариства «Трикотажник». Між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] склалися тривалі неприязні стосунки, виникали сварки, причиною яких позивач називає ту обставину, що [PERSON] тримає кіз. На думку позивача це призводить до антисанітарії та пошкодження зелених насаджень. А, [PERSON] у свою чергу став на сторону [PERSON] . В матеріалах справи насувні звернення від сторін цієї справи до різних державний установ, органів поліції, тощо з відповідними зверненнями стосовно дій іншої сторони. Суд зазначає, що належних та допустимих доказів того, що [PERSON] утримує свійські тварини з порушенням санітарних норм чи завдання її козами матеріальної шкоди позивачу, притягнення третьої особи до відповідальності за такі дії матеріали справи не містять. Крім того, у матеріалах справи наявні копії судових рішень, у справах між цими сторонами, про поновлення [PERSON] на роботі на посаді бухгалтера СТ «Трикотажник», скасування рішення загальних зборів цього товариства. В мережі інтернет, на відеохостингу Youtube розміщено відео за участі позивача [PERSON] (VID 20180715184020), кількість переглядів 35. Під цим відео містяться коментарі користувача під нікнеймом [INFO] такого змісту: «[INFO]»; «[INFO] ». Зважаючи на те, що відповідач позов не визнав, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що це відео розмістив та прокоментував саме [PERSON] , у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. В чому саме полягає недостовірність цієї інформації, позивач не зазначила. Щодо публікацій, про які вказує позивач у своєму позові, на сайті [INFO] та [INFO] , то суд зазначає таке. З відзиву власник доменного ім`я io.ua [PERSON] що власником субдомену [INFO] є [PERSON] : email [INFO]; тел [NUMBER] (для всіх) - вайбер; [NUMBER] (тільки для організацій); [NUMBER] (для всіх); вайбер [NUMBER]; соц. мережа [INFO]. Щодо даних про володільця облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту [INFO] у мережі Інтернет: дата реєстрації 25 серпня 2016 року в 21:20:21 Київського часу; ІР реєстрація [NUMBER]; назва Садове товариство «Трикотажник»; опис «Миколаївська область, с. Пересадовка (30 км. від города)»; id 302188; пароль Git20ouK14865iu. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що зазначені позивачем публікації на [INFO] та на [INFO] зроблені відповідачем [PERSON] У означених позивачем публікаціях (розміщених на [INFO] та [INFO]) йдеться зокрема про те, що позивач [PERSON] завдала [PERSON] ударів по голові. Під час розгляду справи відповідач та третя особа, надали суду вирок Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2021 року у справі №477/2225/20, який набрав законної сили. Цим вироком [PERSON] визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Судом під час розгляду справи №477/2225/20 встановлено, що [PERSON] 22 вересня 2020 року завдала [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, синців в ділянці обличчя, правового плеча поверхневої рани у ділянці правої кістки. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки, ноги, палиця та інші предмети. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. З огляду на наявність вироку суду про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, який набрав законної сили, підстави вважати недостовірною інформацію, розміщену на [INFO] та [INFO] в частині завдання [PERSON] ударів по голові третій особі [PERSON] , відсутні. У своєму відзиві на позов [PERSON] вказує на те, що від [PERSON] до нього надходили скарги на публікації, розташовані на [INFO], за результатами розгляду яких ним видалялися публікації сумнівного характеру стосовно позивача. То і в цій частині оскаржувані позивачем публікації не можуть бути визнані такими, що містять неправдиву інформацію. Публікації на вказаних інтернет ресурсах, в іншій частині містять оціночні судження, виловлені у формі стверджень так і запитань в тому числі і загального характеру (без зв`язку із особою позивача). Такі твердження не можуть мати наслідком відповідальність визначену статтею 277 ЦК України, така інформація не може бути спростована, її правдивість доведенню не підлягає. Підсумовуючи викладене, суд дійшов всиновку, що позивачем відповідно до приписів частини першої статті 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем у справі розповсюджено неправдиву інформацію у публікаціях, вказаних [PERSON] у позовній заяві. Під час дослідження матеріалів справи, судом переглянуто надані сторонами диски із відеозаписами, на яких зафіксовані суперечки між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . Слід звернути увагу, що поведінка позивача [PERSON] стосовно відповідача у справі та третьої особи, на цих відеозаписах є провокативною, такою що створює суперечки. Позивач здебільшого сама ініціювала сварки з вказаними особами, перешкоджала вільному їх пересуванню по території СТ «Трикотажник» (як під час перегону [PERSON] її кіз так і без них), здійснювала відеозйомку [PERSON] , [PERSON] без їх дозволу. Також на вказаних дисках мали місце і відеозаписи із суперечками, ініційованими відповідачем у справі та третьою особою. За результатами розгляду справи, враховуючи викладене, суд дійшов всиновку про необґрунтованість позовних вимог та про необхідність відмовити у їх задоволенні. Підстав для закриття провадження у справі, про що просить відповідач у своєму відзиві, суд не вбачає. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на рахунок позивача.

Outcome: dismissed