Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

[PERSON] , 13 вересня 2024 року звернулася в суд з позовом до Городоцької міської ради Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення №\~2932 ХLІV сесії VII-го скликання Городоцької міської ради Львівської області від 17 вересня 2020 року «Про скасування рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради №\~1478 від 15.11.2012 «Про переоформлення особового рахунку кімнати в будинку комунальної власності міської ради [PERSON] ». мотивуючи тим, що означеним рішенням відповідач скасував своє ж рішення, тоді як нормами чинного законодавства такого повноваження органу місцевого самоврядування, після виникнення відповідних правовідносин, не передбачено, інше. Просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою судді від 18 вересня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 16). 16 січня 2024 року до участі у справі, як третіх осіб залучено [PERSON] та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, а 13 лютого 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 40, 51). Представник позивачки [PERSON] в суді вимоги підтримав, покликаючись на мотиви викладені у заяві, просить позов задовольнити. Інші учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки не повідомили, заперечень щодо заявлених [PERSON] вимог, не подали (а.с. 62-66). Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] , вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. 4, 12, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб?єкта владних повноважень і ці наслідки пов?язані з реалізацією порушеного права особи на житло, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб?єкта владних повноважень як відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №\~804/3718/18). Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №\~820/4089/16. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Пунктом 15 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Аналіз наведених положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування. Водночас, у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Цей принцип знайшов своє відображення й у статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Так, 15 листопада 2012 року, за наслідками розгляду заяви [PERSON] від 05 жовтня 2012 року, рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області №\~1478, в зв`язку із вибуттям основного відповідального квартиронаймача [PERSON] в інше місце проживання та за згодою останнього, позивачці надано дозвіл на переоформлення особового рахунку кімнати №\~ [NUMBER] в будинку міської комунальної власності, що на [ADDRESS] , на своє ім`я (а.с. 10, 12). 17 вересня 2020 року, беручи до уваги звернення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова №\~2459 від 03 липня 2020 року, на засіданні сесії VII-го скликання Городоцької міської ради Львівської області, прийнято рішення №\~2932, яким рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області №\~1478 від 15 листопада 2012 року «Про переоформлення особового рахунку кімнати в будинку комунальної власності міської ради [PERSON] » - скасовано (а.с. 9). Згідно відповіді міського голови Городоцької міської ради Львівської області В.Ременяка №\~227/03-23 від 02 лютого 2023 року на звернення [PERSON] , особовий рахунок квартири [ADDRESS] , з вересня 2020 року значиться за [PERSON] , на підставі рішення №\~2932 ХLІV сесії VII-го скликання Городоцької міської ради Львівської області від 17 вересня 2020 року (а.с. 8). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №\~7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Відповідно до означеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №\~1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема: а)\~відсутність факту виконання рішення, що скасовується; б)\~відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин. Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним. Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04 червня 2013 року в справі №\~21-64а13 та від 25 травня 2016 року в справі №\~21-5459а15. Відповідно до частини першої статті 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно положень Глави 2 ЖК Української РСР, на підставі договору найму жилого приміщення сторони договору набувають певних прав, із покладенням відповідних обов`язків. Як убачається із пояснень представника позивачки [PERSON] в суді, із змісту позовної заяви, інших матеріалів справи, після ухвалення виконавчим комітетом Городоцької міської ради рішення №\~1478 від 15 листопада 2012 року, позивачка [PERSON] , 1969р.н. разом з дітьми [PERSON] , 1995р.н. та [PERSON] , 1998р.н. продовжували проживати в квартирі [ADDRESS] , остання несла витрати з оплати за комунальні послуги. З огляду на наведене, враховуючи, що рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради №\~1478 від 15 листопада 2012 року є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування одноразового застосування, яке вичерпує свою дію фактом його виконання, а також те, що на підставі означеного рішення виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав позивачки і остання заперечує проти їх зміни чи припинення, суд скасовує рішення №\~2932 ХLІV сесії VII-го скликання Городоцької міської ради Львівської області від 17 вересня 2020 року «Про скасування рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради №\~1478 від 15.11.2012 «Про переоформлення особового рахунку кімнати в будинку комунальної власності міської ради [PERSON] », як незаконне й таке, що суперечить актам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 1\~073 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved