Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

В липні 2021 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в обґрунтування якого вказав, що 18.07.2017 між позивачем та відповідачем було укладеного договір позики відповідно до якого відповідач отримав у [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 000,00 гривень та зобов`язався повернути вказані кошти у строк до 18 липня 2018 року, на підтвердження чого надав розписку. В подальшому 17 січня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 70 000,00 грн. та зобов`язався повернути вказані кошти у строк до 01 липня 2018 року, на підтвердження чого надав розписку. Відповідачем не виконано власного обов`язку щодо повернення грошових коштів, належних [PERSON] , за відповідними договорами позики від 18 липня 2017 року та 17 січня 2018 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 18.07.2017 в розмірі 50000,00 грн. основного боргу, 4430,14 грн. три відсотка річних, 11445,00 грн. інфляційні втрати, заборгованість за договором позики від 17.01.2018 в розмірі 70000,00 грн. основного боргу, 6305,74 грн. три відсотки річних, 15414,00 грн. інфляційні втрати, а також понесені позивачем судові витрати. В вересні 2021 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання договорів позики недійсними, в обґрунтування якого вказав, що в період із вересня 2016 року до березня 2018 року працював торговим представником фірми «[INFO]», яка знаходилась за адресою: [ADDRESS] . Працював без офіційного оформлення його як працівника. Розписки про ніби-то отримання грошей позивачу сказав написати керівник фірми, пояснивши, що позивач, як торговий представник, отримує матеріальні цінності, належні фірмі, і для того, щоб він не вкрав ці цінності, повинен написати таку розписку, інакше він не зможе працювати на цій фірмі. Враховуючи своє скрутне матеріальне становище та необхідність коштів для утримання сім`ї, позивач був вимушений погодитись на такі умови, тим більше, що інші працівники також працювали на таких умовах. Ніяких коштів під час написання розписки позивач не отримував, більше того, сам Позивач - [PERSON] - був відсутній в цей час (час написання розписки). Після звільнення в березні 2018 року з фірми «[INFO]» з позивачем провели розрахунок віддали розписку, ніяких претензій зі сторони фірми до позивача не було. Через ризик втрати роботи, позивач був вимушений написати розписку про ніби-то отримання коштів, що від нього вимагали, хоча насправді ніяких коштів він не отримував. Враховуючи зазначене, вважає, що відповідно до ст. 640 ЦК України договір позики не був укладений, оскільки гроші за розпискою не передавались. Це є підставою для визнання договору позики недійсним, що виключає задоволення первісного позову. Ухвалою суду від 21.10.2021 зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано із первісним позовом для спільного розгляду. Ухвалою суду від 18.11.2021 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2022 справу № 686/16242/21 передано для розгляду головуючій судді Заворотній О.Л. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовні заяві, в задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити, суду пояснив, що його знайомий ФОП [PERSON] звернувся до нього з проханням щодо надання грошей в позику його знайомим, сума позики по 50,0тис.грн. та 70,0тис. грн., написання розписок та передача грошей відбулась в приміщенні складу в районі ресторану «Чарлі», назву вулиці не пам`ятає, приїхав на своєму автомобілі, розписку писали зі зразка роздрукованого, номінал грошових коштів не пам`ятає, відповідач [PERSON] назвав суму, потім перерахував кошти, а зимою [PERSON] особисто телефонував щодо позики, відповідач гроші не повернув, додзвонитись до нього не міг, тому подав позов до суду, в подальшому в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] первісний позов не визнав, зустрічну позов підтримав та просив задовольнити, суду пояснив, що в 2016-2018р.р. працював у фірмі «[INFO]» ФОП [PERSON] , що здійснювала торгівлю продуктами харчування, де позивач [PERSON] був директором. До кола трудових обов`язків відповідача-позивача входило оформлення заявок на поставку продуктів та отримання грошей. [PERSON] приймав на роботу відповідача-позивача, проте офіційного оформлення не було, всі хто працював на цій фірмі писали розписки про отримання грошових коштів, проте ніяких коштів не було передано, розписку був змушений написати, так як [PERSON] пояснив, що оскільки він ([PERSON]) отримує матеріальні цінності, щоб не було крадіжок та розтрати необхідно написати розписку, інакше втратив би роботу, щодо написання розписки звертався до правоохоронних органів, після звільнення в березні 2018 року, жодних претензій до нього зі сторони [PERSON] не було. Представник відповідача-позивача адвокат Бевза Ю.П. в судовому засіданні первісний позов не визнав, подав заяву про застосування строку позовної давності, зустрічну позовну заяву підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 18.07.2017 року [PERSON] написав розписку, за змістом якої [PERSON] цю розписку надає [PERSON] про те що отримав грошові кошти в розмірі 50000,00 грн. та зобов`язується повернути їх до 18.07.2018 у повному обсязі. 17.01.2018 року [PERSON] написав розписку, за змістом якої [PERSON] підтверджує, що отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 70000,00грн., які зобов`язався повернути до 01 липня 2018 року. За змістом статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов`язанням їх повернення. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно правових висновків про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладених в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, зазначено, що за своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. [PERSON] звертаючись до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики оформленим розпискою від 17.01.2018 та 18.07.2017, вказав, що позичив відповідачу грошові кошти в борг. Разом з тим, позивач не зміг пояснити що стало причиною надання позики значної суми коштів саме відповідачу, фактично малознайомій людині, а також те, що в один і той же день позичав аналогічні суми (по 70,0тис. грн. кожному) багатьом людям, зокрема, 17.01.2018 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а 18.07.2017 по 50,00 тис. грн. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , при цьому з пояснень позивача відповідач не повернув борг за розпискою від 18.07.2017 на суму 50,0тис. грн., разом з тим 17.01.2018 позивач надає в борг відповідачу ще більшу суму. У відповідності до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працював разом із відповідачем [PERSON] на фірмі, що займалась реалізацією кондитерських виробів, офіційного працевлаштування не було, [PERSON] був директором, зібрав всіх менеджерів в приміщенні по [ADDRESS] , щоб написали розписку на суму 50,0тис. грн., через 6 місяців всі написали розписки на суму 70,0 тис. грн. Розписки писали всі разом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , умови були такі або пишеш розписку або звільняйся з роботи, розписку переписували зі зразка, який дав [PERSON] , гроші не передавались. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працював торговим представником на фірмі, де [PERSON] був директором. [PERSON] надав зразок, щоб всі торгові агенти написали розписку, як страховку, щоб не привласнювали гроші за товар, фактично гроші не передавались. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2016-2018 працював на фірмі «[INFO]» ФОП [PERSON] , торговим представником, писав розписки, як пересторогу, щоб не заволоділи коштами, перша розписка на 50,0 тис. грн., друга на 70,0тис. грн., грошові кошти не отримував. [PERSON] був фактичним власником, приїздив, цікавився справами, приймав на роботу та звільняв. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2017-2018 працював на фірмі [PERSON] , писав розписку як майнову відповідальність, оскільки давав товар під реалізацію. В січні 2018 року [PERSON] приніс зразок розписки сказав з`явитись всім і написати розписки як гарантії роботи, всі написали розписки одного змісту, гроші не передавались. Розписки написали всі - він, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працював без офіційного оформлення на фірмі [PERSON] , власником якої був [PERSON] , оформлена фірма була на ФОП [PERSON] , літом 2017 року та в січні 2018 торгові агенти писали розписки, як пояснив [PERSON] «для безпеки», розписку писали на суму дебіторської заборгованості. [PERSON] прийшов на фірму та сказав, щоб всі написали розписки, розписку писали під диктовку [PERSON] , який казав яку суму писати, гроші не передавались. У відповідності до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Встановлено, що допитані судом свідки свідчили про те, що відповідач працював у [PERSON] , а розписки аналогічного змісту написали всі торгові агенти, як страховку, щоб не привласнювали гроші за товар. За таких обставин, враховуючи зібрані у справі докази їх сукупністю, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 640 ЦК України договір позики не був укладений, оскільки гроші за розпискою не передавались. Це є підставою для визнання договору позики недійсним, що виключає задоволення первісного позову, оскільки задоволенню підлягає зустрічний позов про визнання договору позики недійсним. У зв`язку із відмовою в первісному позові про стягнення боргу за договором позики, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення три відсотка річних та інфляційних втрат в сумі 4430,14 грн. та 11445,00 за договором позики від 18.07.2017, 6305,74грн.та 15414,00 грн. за договором позики від 17.01.2018. Щодо застосування строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача-позивача подав заяву про застосування строку позовної давності щодо вимог за розпискою від 17.01.2018, строк виконання якої настав 01.07.2018. Відповідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду направивши позовну заяву поштовим зв`язком 30.06.2021, що підтверджується оригіналом квитанції про поштове відправлення № 2900105120042, тобто в межах строку. Щодо судових витрат по справі. [PERSON] поніс судові витрати по справі 1575,95 грн. по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 6000грн. (договір про надання професійної правничої допомоги від 29.06.2021, акт приймання-передачі виконаних робіт від 30.06.2021). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене , судові витрати [PERSON] слід покласти на позивача за первісним позовом у зв`язку із відмовою у позові.

Outcome: approved