Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Адвокат Пропадущий А.В. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси в інтересах [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айденіс Торг» про стягнення заборгованості по заробітній платі, розірвання трудового договору, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки при звільненні, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 01.10.2003 [PERSON] згідно до наказу № 18-к від 01.10.2003 ДП «Черкаський експертно - технічний центр Держгірпромнагляду України» прийнята на посаду спеціаліст охорони праці. Згідно до наказу ДП «Черкаський експертно - технічний центр Держгірпромнагляду України» №196 від 01.11.2004 [PERSON] переведено на посаду методиста відділу з охорони праці та навчання, а в подальшому, на підставі наказу № 94-к від 12.09.2016 ДП «Черкаський експертно - технічний центр Держгірпромнагляду України» [PERSON] переведено на посаду начальника навчально - методичного відділу. Відповідно до п.1.2 Статуту Державного підприємства «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» є правонаступником державного підприємства «Черкаський експертно - технічний центр Держнаглядохоронпраці», створеного відповідно до наказу Держнаглядохоронпраці України від 26.09.1995 № 137, перейменованого на Державне підприємство «Черкаський експертно - технічний центр» згідно з наказом Держпромгірнагляду від 17.06.2006 № 8, перейменованого на Держане підприємство «Черкаський експертно - технічний центр Національного науково-дослідного інституту промислової безпеки та охорони праці», згідно з наказом Держгірпромнагляду від 28.05.2008 № 117, перейменованого на Державне підприємство «Черкаський експертно - технічний центр Держгірпрмонагляду України» згідно з наказом Держгірпромнагляду від 27.09.2010 №193, перейменованого на Державне підприємство «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» згідно з наказом Держпраці від 27.04.2015 № 4. Дані обставини також підтверджуються трудовою книжкою позивачки. Між тим, 05.04.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айденіс Торг» укладено договір купівлі - продажу об`єкта малої приватизації державної власності - єдиного майнового комплексу державного підприємства «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» код ЄДРПОУ 22800764 (18009, м. Черкаси, вул. Дахнівська, 23-А) за результатами електронного аукціону № UА -РS-2021-02-11-000043-2 та зареєстровано в реєстрі за № 2521. Відповідно до п. 4.1. Договору передбачено, що купець, який придбав об`єкт приватизації, як єдиний майновий комплекс, є правонаступником його майнових прав і обов`язків відповідно до умов Договору та законодавства України. Згідно п.7.4.6. покупець зобов`язаний не допускати утворення простроченої заборгованості перед працівниками підприємства по заробітній платі. Тож, 27.04.2021 квітня між сторонами підписано акт приймання - передачі державного майна та наказом № 0427-0 від 27.04.2021 Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області Регіонального відділення фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях затверджено результат продажу об`єкта малої приватизації державної власності, єдиного майнового комплексу державного підприємства «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» (адреса місцезнаходження: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Дахнівська, 23-А). Вказано: покупець - юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Айденіс торг» (ЄДРПОУ 42406981); ціна, за якою придбано об`єкт, становить 5 400 000,00 грн., у тому числі ПДВ 900 000,00 грн. ; вважати приватизацію об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу державного підприємства «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» (м. Черкаси, вул. Дахнівська, 23А) затвердженою. Згідно до наказу № 0020-0 від 13.01.2022 року Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області Регіонального відділення фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях «Про припинення юридичної особи державного підприємства «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» (ЄДРПОУ 22800764) визначено: припинити юридичну особу - державного підприємства «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» (ЄДРПОУ 22800764, м. Черкаси, вул. Дахнівська, 23-А) (далі - Підприємство) шляхом реорганізації (приєднання) до ТОВ «Айденіс Торг», який є правонаступником усіх прав та обов`язків цього державного підприємства; створити комісію з реорганізації (приєднання) підприємства (комісія) у складі: представників від ТОВ «Айденіс Торг», голова комісії - Миргородський Олег Олександрович (РНОКПП [NUMBER] ), члени комісії: [PERSON] , \~ \~ \~ \~ [PERSON] , представників від ДП «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» Береславський Ігор Олексійович; до Комісії переходять повноваження щодо управління справами підприємства. Голова Комісії, її члени представляють юридичну особу у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені підприємства, яке припиняється; комісії вжити всіх необхідних та обов`язкових заходів щодо виконання рішення про припинення Підприємства; голові комісії - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) протягом установленого законодавством України строку з моменту прийняття рішення про припинення Підприємства письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію, про прийняте рішення щодо припинення юридичної особи шляхом реорганізації (приєднання) та подати йому в установленому законодавством порядку необхідні документи для внесення до Єдиного державного юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідних записів; встановити, що строк заявлення кредиторами вимог до Підприємства, яке припиняється шляхом реорганізації (приєднання), становить 2(два) місяці з дня оприлюднення повідомлення про прийняте рішення у порядку, встановленому законодавством України; відповідальність за дотримання норм законодавства України в процесі здійснення дій та заходів щодо припинення Підприємства шляхом реорганізації (приєднання) та строків їх виконання покласти на Комісію; контроль за виконанням цього наказу залишаю за собою. Станом на 11.09.2023 відповідач заборгував позивачу заробітну плату у розмірі 37728,04 грн. Дана сума заборгованості виникла з наступного. Відповідно до штатного розпису ДП «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» затвердженого 01.05.2022 місячна заробітна плата начальника навчально - методичного відділу складає 6500,00 грн. Згідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 1 січня 2023 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6700,00 грн. Згідно довідки про робочий час (лютий - вересень 2023 року) за підписом інспектора з кадрів сума до виплати (лютий - вересень 2023 року складає 38728,04 грн.), за лютий 2023 року виплачено 1000,00 грн. (згідно до банківської виписки), відпрацьовано 127 робочих днів (згідно довідки) при нормі робочого часу 173 робочих днів, залишкова сума до виплати станом на 11.09.2023 становить 37728,04 грн. У зв`язку з систематичною не виплатою заробітної плати, не забезпеченням матеріально - технічними засобами, необхідних для виконання планових завдань, не забезпечення належних умов праці, відсутності колективного договору (закінчення строку у 2017 році) [PERSON] підготувала заяву від 04.09.2023 про звільнення її з 11 вересня 2023 року із займаної посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем по відношенню до неї законодавства про працю та умов колективного договору. Дана заява була зареєстрована в ДП «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці», направлено на адресу місця проживання голови комісії [PERSON] , на адресу ТОВ «Айденіс торг» та направлено представникам по дорученню [PERSON] та [PERSON] . Жодної відповіді від роботодавця позивач не отримала. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджується судовим рішенням, що набрало законної сили. Підставами для звільнення були систематична не виплата заробітної плати, оскільки останню суму заробітної плати позивач отримала на початку лютого 2023 року у розмірі 1000,00 грн.; не забезпеченням матеріально - технічними засобами, необхідних для виконання планових завдань, яке полягає у відсутності керівника після звільнення [PERSON] з січня 2023 року та відсутність взагалі голови комісії з реорганізації (приєднання) підприємства [PERSON] , якого на підприємстві не бачили жодного разу, а саме немає можливості оплати банківських рахунків, оплату постачання електричної енергії, інтернет - телекомунікації, телефонного зв`язку, заправки картриджу до принтера для виготовлення документів, відсутня можливість звітування перед податковими та статистичними органами перевірки, програма для звітності не працює, так як закінчилася ліцензія, а продовжити немає можливості, закінчуються ліцензії на деякі види послуги, що фактично позбавляє ведення господарської діяльності підприємства, ненадання послуг позбавляє підприємство отримати грошові кошти; не забезпечення належних умов праці: робочі приміщення (кабінети) не опалюються, що підтверджує журнал передачі даних витрат газу, з якого вбачається з початку 2022 року приміщення фактично не опалювалися; відсутність колективного договору; згідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду України в постанові від 31 жовтня 2012 року по справі №6-120цс12, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника. Щодо вихідної допомоги звільненні, вказує, що згідно ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Штатним розписом ДП «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» затвердженим 01 травня 2022 року, заробітна плата головного бухгалтера передбачає 6500,00 грн., ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 року» мінімальна заробітна плата складає 6700,00 грн. х 3 = 20100,00 грн. Як вже вище зазначалося, що станом на 11.09.2023 відповідач заборгував з заробітної плати позивачу 37728,04 грн. (за період лютий - вересень 2023 року). Окрім даної суми позивач при звільненні не отримала компенсацію за невикористану відпустку. Компенсація за невикористану відпустку - 111 днів Обчислення періоду за 12 попередніх місяців згідно Постанови КМУ 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» розділ IV п.7. Загальна сума нарахування за 12 місяців - 119295,39 грн./365 днів = 326,84 грн. Де 365 - кількість календарних днів у розрахунковому періоді. У період воєнного стану святкові і неробочі не застосовуються норми статтей 71-73 КЗпП України (святкові і неробочі дні). На практиці це означає, що офіційних святкових та неробочих днів в Україні немає. Компенсація за невикористану відпустку складає: 326,84 грн. х 111 = 36279,24 грн. Таким чином станом на 11.09.2023(дата звільнення) і на 22.12.2023 (дата подачі позовної заяви) відповідач заборгував заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Згідно до розрахунку середнього заробітку, за останні два повних місяців, які відпрацювала позивач (липень, серпень 2023 року) заробітна склала 13400,00 грн., днів робочих у липні та серпні 2023 року - 44. Тож, 13400,00 грн. /44 днів = 304,55 грн. розмір середнього заробітку за один день. Починаючи з 11 вересня 2023 року затримка виплати заробітної плати склала 79 робочих днів (строком на 30 березня 2023 року); 79 х 304,55 грн. = 24059,45 грн. - розмір середнього заробітку за час затримки при звільненні. Окрім цього, позивачка перебувала на лікарняному у період з 04.04.2023 по 10.04.2023; 11.04.2023 по 19.04.2023; 20.04.2023 по 28.04.2023; 29.04.2023 по 04.05.2023; 05.05.2023 по 12.05.2023; 13.05.2023 по 17.05.2023. При цьому, допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за листком непрацездатності, яка складає 16327,52 грн. ні роботодавцем, ні Пенсійним фондом України, ні Фондом соціального страхування позивачці не виплачено по сьогоднішній день. Позивачка має страховий стаж понад 8 років, а тому передбачено нарахування 100% середньої заробітної плати. За період з квітня 2022 року по березень 2023 року позивачці нарахована заробітна плата у розмірі 129876,00 грн., кількість робочих днів складає 350. 129876,00/350=371,08 - середня заробітна плата за один день. Загальна кількість перебування на лікарняному складає 44 дні х 371,08 = 16327,52 грн. Також вказує, що внаслідок порушення відповідачем законних прав [PERSON] , а саме систематичною невиплатою заробітної плати, не забезпеченням матеріально - технічними засобами, необхідних для виконання планових завдань, не забезпечення належних умов праці, відсутності колективного договору (закінчення строку у 2017 році), тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю та іншого, було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральну шкоду. В результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило позивача, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у ї житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суд) України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах пре відшкодування моральної (немайнової) шкоди», можна прийти до висновку, ще позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням обставин справи, складає 15000,00 грн. Таким чином, на підставі викладеного, просить суд розірвати трудовий договір укладений безтерміново між Державним підприємством «Черкаський експертно - технічний центр Держгірпромнагляду України» (ЄДРПОУ 22800764) правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Айденіс Торг» (ЄДРПОУ 42406981) та [PERSON] з 11 вересня 2023 року на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Айденіс Торг» видати наказ про звільнення [PERSON] з посади начальника навчально - методичного відділу з 11 вересня 2023 року на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України, та видати належним чином заповнену трудову книжку; стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість з заробітної плати у розмірі 37728,04 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 36279, 24 грн., вихідну допомогу при звільненні у розмірі 20100,00 грн., середній заробіток за час затримки при звільненні розмірі 24059,45 грн., заборгованість з оплати допомоги у зв`язку з тимчасове непрацездатністю за листком непрацездатності 16327,52 грн.; моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 26.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У судовому засіданні від 07.03.2024 представником позивача адвокатом Пропадущим А.В. до суду подано заяву про відмову від вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні станом на 22.12.2023 у розмірі 24059,45 грн. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Пропадущий А.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, окрім вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні станом на 22.12.2023 у розмірі 24059,45 грн., про відмову від якої надано відповідну заяву \~ \~ \~ \~ під час розгляду справи у судовому засіданні від 07.03.2024. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечували. У судове засідання представник відповідача ТОВ «Айденіс Торг» не з`явився, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду справи. Відзив на позов не подано. Суд ухвалив, враховуючи ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи думку позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. У силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із ДП «Черкаський експертно - технічний центр Держгірпромнагляду України», що підтверджується відомостями, вказаними у трудовій книжці позивачки серії [NUMBER] від 27.10.1982. Зокрема: згідно до наказу №18-к від 01 жовтня 2003 року [PERSON] прийнята на посаду спеціаліст охорони праці ДП «Черкаський експертно - технічний центр Держгірпромнагляду України», згідно до наказу № 196 від 01.11.2004 була переведена на посаду методиста відділу з охорони праці та навчання; отаві наказу № 1-к від 08.01.2014 переведена на посаду старшого методиста, а у подальшому на підставі наказу № 94-к від 12.09.2016 - на посаду начальника навчально - методичного відділу. Між тим, 01.03.2006 на підставі наказу № 27/1 від 01.03.2006 назву підприємства було змінено на Державне підприємство «Черкаський експертно-технічний центр», а у подальшому на підставі наказу № 74 від 07.08.2008- на Державне підприємство «Черкаський експертно-технічний центр національного науково-дослідного інституту промислової безпеки та охорони праці» та згідно наказу № 195 від 26.10.2010 - на Державне підприємство «Черкаський експертно - технічний центр Держгірпромнагляду України». Наказом Держпраці від 27.04.2015 № 4 Державне підприємство «Черкаський експертно - технічний центр Держгірпромнагляду України» з 05.06.2015 перейменовано на Державне підприємство «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці». Разом з\~тим,\~встановлено,\~що 05.04.2021\~між Регіональним\~відділенням Фонду\~державного майна\~України по\~Київській,\~Черкаській та\~Чернігівській областях\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Айденіс\~Торг» укладено\~договір купівлі\~-\~продажу об`єкта\~малої приватизації\~державної власності\~-\~єдиного майнового\~комплексу державного\~підприємства «Черкаський\~експертно -\~технічний центр\~Держпраці» за\~результатами електронного\~аукціону №\~UА\~-\~РS-2021-\~02-11-000043-2\~та зареєстровано\~в реєстрі\~за №2521,\~відповідно до\~якого продавець\~зобов`язується передати\~покупцю,\~котрий став\~переможцем електронного\~аукціону,\~який відбувся\~09.03.2021,\~об`єкт малої приватизації державної власності - єдиний майновий комплекс державного підприємства «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» (п.1.1). Окрім цього, згідно до п.п.4.1, 7.4.6 указаного договору покупець, який придбав об`єкт приватизації, як єдиний майновий комплекс, є правонаступником його майнових прав і обов`язків відповідно до умов Договору та законодавства України та зобов`язаний не допускати утворення простроченої заборгованості перед працівниками підприємства по заробітній платі. У подальшому, 27.04.2021 між сторонами було підписано акт приймання - передачі державного майна та наказом № 0427-0 від 27.04.2024 затверджено результат продажу указаного вище об`єкта малої приватизації державної власності. Наказом Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області Регіонального відділення фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях № 0020-0 від 13.01.2022 року припинено юридичну особу державне підприємство «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» (далі ДП «Черкаський ЕТЦ Держпраці») шляхом реорганізації (приєднання) до ТОВ «Айденіс Торг», який є правонаступником усіх прав та обов`язків цього державного підприємства. Таким чином,\~на час\~реорганізації підприємства\~позивачка [PERSON] \~перебувала у\~трудових відносинах\~із Державним\~підприємством «Черкаський\~експертно -\~технічний центр\~Держпраці» на\~посаді начальника навчально - методичного відділу, а тому з 13.01.2022 права та обов`язки пов`язані з цими трудовими відносинами відповідно перейшли до правонаступника підприємства - ТОВ «Айденіс Торг». Як вбачається\~зі штатного\~розпису ДП «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» затвердженого 01 травня 2022 року місячна заробітна плата начальника навчально- методичного відділу складає 6500,00 грн., яка складається із посадового окладу 5400 грн., доплат та надбавок у розмірі 540 грн. та доплати до мінімальної заробітної плати 560 грн., оскільки згідно до ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01.01.2023 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6700,00 грн. Відповідно до довідки ДП «Черкаський експертно - технічний центр Держпраці» № 2 від 31.08.2023 [PERSON] , яка є начальником навчально - методичного відділу цього підприємства згідно табелів робочого часу відпрацювала: у січні 2023 року - 22 робочі дні (176 годин) при нормі робочого часу - 22 робочі дні; у лютому 2023 року - 20 робочих днів (160 годин) при нормі робочого часу 20 робочих днів; у березні 2023 року - 23 робочих дні (184 годин) при нормі робочого часу - 23 робочі дні; у квітні 2023 року - 1 робочий день (8 годин) при нормі робочого часу - 20 робочих днів; у період з 04 квітня по 12 травня 2024 року перебувала на лікарняному (згідно листків непрацездатності); у травні 2023 року - 13 робочих днів (104 годин) при нормі робочого часу -23 робочі дні; у червні 2023 року 22 робочих днів (176 годин) при нормі робочого часу - 22 \~ \~ \~ \~робочі дні; у липні 2023 року - 21 робочих дні (168 годин) при нормі робочого часу - 21 робочі дні; у серпні 2023 року - 23 робочих дні (184 годин) при нормі робочого часу 23 робочі дні. За період з лютого 2023 по вересень 2023 року [PERSON] нарахована заробітна плата у розмірі 38728,04 грн., при цьому 10.02.2023 виплачено лише 1000 грн., що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 10.08.2023. Тож заборгованість по виплаті заробітної плати за вказаний період становить 37728,04 грн., яку й просить стягнути позивачка на свою користь із відповідача. Позивачкою [PERSON] 04.09.2023 на адресу голови ліквідаційної комісії ДП «Черкаський ЕТЦ Держпраці» - директору ТОВ «Айденіс Торг» Миргородському О.О. було направлено засобами поштового зв`язку заяву, у якій вона просила звільнити її з 11.09.2023 із займаної посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем по відношенню до неї законодавства про працю, умов колективного договору, а саме: систематичною не виплатою заробітної плати, не забезпеченням матеріально - технічними засобами, необхідних для виконання планових завдань, не забезпечення належних умов праці, відсутності колективного договору (закінчення строку у 2017 році). А також просила у зв`язку зі звільненням виплатити їй вихідну допомогу у розмірі тримісячного заробітку. Дана заява була зареєстрована в ДП «Черкаський ЕТЦ Держпраці», направлено на адресу місце проживання голови комісії [PERSON] , на адресу ТОВ «Айденіс торг» та направлено представникам по дорученню [PERSON] та [PERSON] , однак на час розгляду справи залишена без реагування. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 3 КЗпП, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Особливості праці членів кооперативів та їх об`єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із частиною першою ст. 21 ЗУ «Про оплати праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках передбачених законодавством. Частинами першою та другою ст. 97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розмір надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюється підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно до статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. В умовах спрощеного режиму розмір заробітної плати визначається трудовим договором з урахуванням встановленого законом мінімального рівня оплати праці, а заробітна плата виплачується працівнику у строки, встановлені цією статтею, та визначені трудовим договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. Указані вище умови виплати заробітної плати також були передбачені колективним договором ДП «Черкаський ЕТЦ Держпраці» на 2013-2017 роки, зокрема розділом четвертим цього договору. Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, оскільки на час розгляду справи заборгованість за нарахованою заробітною платою за період з лютого по вересень 2023 року (станом на 11.09.2023 - день дати звільнення згідно заяви від 04.09.2023) існує та не виплачена, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимог про стягнення з відповідача ТОВ «Айденіс Торг» заборгованості по заробітній платі у розмірі 37728,04 грн. у примусовому порядку. Крім того, статтею 38 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Так, відповідно до частини третьої указаної статті працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінгу (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджується судовим рішенням, що набрало законної сили. Як вбачається з журналу передачі даних витрат газу та попередження про припинення (обмеження електропостачання) з 07.04.2023, відповідачем не забезпечено належних умов праці працівників, що також підтверджує твердження позивачки щодо відсутності опалення у приміщеннях. Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю він розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Оскільки роботодавець - відповідач по справі систематично, з лютого по вересень 2023 року не виплачував заробітну плату позивачці, не забезпечивши належних умов праці слід розірвати трудовий договір укладений між Державним підприємством «Черкаський експертно - технічний центр Держгірпромнагляду України» (ЄДРПОУ 22800764), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Айденіс Торг» (ЄДРПОУ 42406981) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з 11 вересня 2023 року на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 48КЗпП України роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 17.08. 1993 за № 110 (в редакції від 27.07.2018), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п.1.1). Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.23-2.4). Відповідно до п. 2.26. Інструкції записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов`язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. (п.2.27). Отже, роботодавець ТОВ «Айденіс Торг» зобов`язаний видати наказ про звільнення [PERSON] з посади начальника навчально - методичного відділу з 11 вересня 2023 року на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України та видати заповнену трудову книжку відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п.п. 1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (п. 3 ст. 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.ст. 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч.1 ст. 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Оскільки судом встановлено, що відповідачем порушено законодавство про працю, враховуючи заробітну плату [PERSON] згідно штатного розпису та мінімальну заробітну плату відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 року», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить: 6700,00 грн. х 3 = 20100,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку, суд виходить з наступного. Частиною третьою статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що у структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Так, згідно з ч.1 статті 21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку. Частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно зі статті 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (ч.1 статті 75 КЗпП України). Відповідно до ч.1 статті 83 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Позивач зазначив, що компенсація за невикористану відпустку становить 36279,24 грн., при цьому надала розрахунок, з якого позивач виходить визначаючи розмір компенсації. Так,\~як вбачається\~з довідки\~ ДП\~ «Черкаський\~ЕТЦ» від\~18.09.2023\~ №\~3\~ [PERSON] \~ має\~ невикористані\~ щорічні\~відпустки \~та додаткові\~відпустки \~згідно \~колективного договору\~у кількості\~9\~календарних днів\~-\~за період\~з 01.10.2019\~-\~30.09.2020;\~34\~календарні дні\~ за\~період з\~ 01.10.2020\~-\~30.09.2021; 34 календарні дні за період з 01.10.2021- 30.09.2022; 34 календарні дні за період з 01.10.2022 -30.09.2023. Тобто загальна кількість днів невикористаної відпустки [PERSON] складає 111 календарних дні. Відповідно до розділу IV п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Враховуючи відомості\~ із\~державного \~реєстру \~фізичних осіб\~ платників\~податків про\~суми отриманих\~доходів за\~2002-\~2023,\~відомості про\~доходи станом\~на 11.08.2023\~ з\~01.01.2021-31.12.2023,\~загальна сума\~нарахування за\~12\~місяців становить\~-\~119295,39\~грн./365\~днів =\~326,84 грн. (365 - кількість календарних днів у розрахунковому періоді). Оскільки Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 через агресію російської федерації проти України введено воєнний стан, який в подальшому було продовжено та діє на час розгляду справи, у період воєнного стану святкові і неробочі не застосовуються норми статтей 71-73 КЗпП України (святкові і неробочі дні), тобто такі дні є робочими днями. Таким чином, станом на 11.09.2023 (дата звільнення) та на час розгляду справи відповідач повинен здійснити виплату [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 36279,24 грн. (326,84 грн. х 111днів = 36279,24). Крім того, як вбачається з вказаної вище довідки ДП «Черкаський ЕТЦ» № 2 від 31.08.2023 [PERSON] перебувала на лікарняному у період з 04.04.2023 по 10.04.2023; 11.04.2023 по 19.04.2023; 20.04.2023 по 28.04.2023; 29.04.2023 по 04.05.2023; 05.05.2023 по 12.05.2023; 13.05.2023 по 17.05.2023, що також підтверджується копіями листів непрацездатності. Однак, допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за листком непрацездатності позивачці на час розгляду справи не виплачено. За вимогами статей 253, 254 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Основними джерелами коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування є внески роботодавців (роботодавців - фізичних осіб), працівників. Бюджетні та інші джерела коштів, необхідні для здійснення загальнообов`язкового державного соціального страхування, передбачаються відповідними законами з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку, зокрема, з тимчасовою втратою працездатності відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає Закон № 1105-XIV. Тимчасова непрацездатність особи відповідно до медичного висновку - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або інших причин (вагітність та пологи, карантин тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування, реабілітації, інших заходів медичного характеру, та триває до відновлення працездатності або до закінчення причин, які унеможливлюють виконання роботи (пункт 3 Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066). Право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 19 Закону № 1105-XIV). Одним із видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є допомога по тимчасовій непрацездатності. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким порядком є Порядок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 440. Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством (абзац перший частини другої статті 22 Закону № 1105-XIV). Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності надається за основним місцем роботи (діяльності) та за сумісництвом (наймом) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації матеріальне забезпечення за страховими випадками, які настали до їх ліквідації (реорганізації), виплачується застрахованим особам їх правонаступником, а в разі відсутності правонаступника - робочим органом Фонду за місцем здійснення обліку ліквідованого підприємства, установи, організації як страхувальника. У статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За вимогами статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у своїх постановах від 04 вересня 2019 року у справі № 404/3447/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 591/1079/19 прийшов до висновку, що оскільки у статті 116 КЗпП України йдеться про виплату всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, що не обмежується лише заробітною платою, а включає в себе також інші нарахування, у тому числі й допомогу по тимчасовій непрацездатності за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, тому такі кошти відносяться до виплат, які належать працівнику при звільненні та у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України. Щодо того, чи належить допомога по тимчасовій непрацездатності застрахованим особам, що виплачується Фондом починаючи з шостого дня непрацездатності до виплат при звільненні, передбачених статтею 116 КЗпП України, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Страхувальники - роботодавці та інші особи, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок згідно пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 Порядок фінансування Фондом страхувальників визначений у статті 34 Закону № 1105-XIV, відповідно до вимог якої фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви. Страхувальник відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Механізм та умови фінансування страхувальників для надання за рахунок коштів Фонду матеріального забезпечення допомоги по тимчасовій непрацездатності визначено в Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду, затвердженого постановою правління Фонду 19 липня 2018 року № 12 (далі - Порядок № 12). Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку № 12 у разі настання у застрахованої особи страхового випадку, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства, з урахуванням вимог Положення про комісію (уповноваженого) із страхування з тимчасової втрати працездатності, на підставі поданих документів, передбачених статтею 31 Закону № 1105-XIV, приймає рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі. Відповідно до частини першої статті 32 Закону № 1105-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше п`яти днів після винесення відповідного рішення. Основними завданнями Фонду та його робочих органів, відповідно до пунктів 2, 6, 7 частини першої статті 9 Закону № 1105-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), зокрема, є: надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону; здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності; здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду. За пунктом 9 цього Порядку після надходження коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника останній зобов`язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення не пізніше, ніж у строки, визначені у частині другій статті 32 Закону № 1105-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. У разі відсутності інформації від страхувальника про виплати застрахованим особам протягом трьох місяців з дня здійснення фінансування робочі органи виконавчої дирекції Фонду здійснюють перевірку щодо використання страхувальником коштів Фонду (пункт 11 Порядку № 12). Отже, нарахування та виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності починаючи з шостого дня непрацездатності здійснюється у такому порядку: 1) застрахована особа надає документ, необхідний для призначення матеріального забезпечення за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, - виданий у встановленому порядку листок непрацездатності; 2) не пізніше десяти днів з дня надходження документу комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства на засіданні приймає рішення про: - призначення матеріального забезпечення; - відмову в призначенні матеріального забезпечення; 3) якщо комісією прийнято рішення про призначення матеріального забезпечення: - страхувальник (роботодавець) нараховує суми матеріального забезпечення; - страхувальник (роботодавець) оформлює заяву-розрахунок; - не пізніше 5 робочих днів з дати прийняття комісією рішення страхувальник (роботодавець) передає заяву-розрахунок до робочих органів виконавчої дирекції Фонду; - протягом 10 робочих днів після надходження заяви робочі органи виконавчої дирекції Фонду здійснюють фінансування страхувальників; 4) якщо комісією прийнято рішення про відмову в призначенні матеріального забезпечення: - протягом 5 днів застрахована особа може оскаржити відмову у відділенні робочого органу виконавчої дирекції Фонду (у суді). З моменту надходження коштів Фонду на оплату допомоги по тимчасовій непрацездатності на окремий рахунок роботодавця розпорядником таких коштів стає сам роботодавець, який зобов`язаний здійснити виплату застрахованій особі відповідного матеріального забезпечення в найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати (частина друга статті 32 Закону № 1105-XIV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Якщо страхові кошти перераховано до звільнення працівника і роботодавець став розпорядником таких коштів, то в розумінні частини першої статті 116 КЗпП України такі кошти належать до виплат, які мають бути сплачені працівнику в день звільнення. Визначальною є обставина, чи є на момент звільнення працівника роботодавець розпорядником коштів, що належать до виплати звільнюваному працівнику, і хто винен у тому, що такі кошти не виплачені. Тобто, якщо комісія вчасно розглянула питання про оплату листа непрацездатності, роботодавець направив заяву-розрахунок, а Фонд невчасно перерахував кошти, то відповідальність має нести Фонд. Якщо комісія чи роботодавець не вчинили таких дій, то відповідальність за невиплату такого відшкодування покладається на роботодавця. Разом з тим, судом встановлено, що позивачка має страховий стаж понад 8 років, а тому передбачено нарахування 100% середньої заробітної плати. За період з квітня 2022 року по березень 2023 року [PERSON] була нарахована заробітна плата у розмірі 129876,00 грн., робочих днів 350 грн. (129876,00/350=371,08 - середня заробітна плата за один день.) Тож, загальна кількість перебування на лікарняному складає 44 дні х 371,08 = 16327,52 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає заборгованість з оплати допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за листком непрацездатності 16327,52 грн. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно змісту ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В обґрунтування своїх вимог щодо відшкодування їй моральної шкоди позивачка вказує, що внаслідок порушення відповідачем законних її прав, тобто порушення конституційного права позивача на оплату працю та іншого, було порушено звичний для останньої уклад життя, що завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру. Також, у результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивачка понесла моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило позивача, що на її думку є моральною шкодою, яку оцінює у 15000,00 грн. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. У трудових спорах обов`язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця, а не на працівника. Таким чином, враховуючи обставини, які склалися, характер та обсяг душевних і психічних страждань позивачки, суд вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди завданої [PERSON] діями (бездіяльністю) відповідача підлягають до часткового задоволення у розмірі 2000 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 цього Закону). Також, згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» та п. п. 12, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у частині, що не суперечить нормам чинного цивільного процесуального законодавства, - у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому, судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому, судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи (загальне захворювання), що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , виданого 17.06.2015 довічно, а тому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати. За таких обставин, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог [PERSON] , до стягнення з відповідача у дохід держави підлягає судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 1422,40 грн. (12411,20+1211,20); 1%, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб від загальної суми задоволених вимог майнового характеру 110434,80 грн. (1% =1104,35 грн.) у розмірі 1211,20; за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди 161,45 грн. Загальна сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача у дохід держави становить 3795,05 грн. Окрім цього, за змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, представником позивачки було подано клопотання від 22.02.2024 про долучення доказів понесених судових витрат на правничу допомогу, а саме: копія договору про надання правничої допомоги № 028/23 від 30.08.2023, укладеного між адвокатом Пропадущим А.В. та [PERSON] ; копія додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги № 028/23 від 30.08.2023. Згідно п. 2 указаної Додаткової угоди № 1 сторони договору визначили вартість послуг за підготовку даної позовної заяви та судовий супровід у Придніпровському районному суді м. Черкаси по даній справі, яка складає 10000 грн. При цьому, п. 3 встановлено порядок оплати гонорару, оплата якого здійснюється у п`ятиденний термін після набрання законної сили судовим рішенням. Крім того, у матеріалах справи міститься ордер серії СА №1072384 від 22.12.2023 про надання правової допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правничої допомоги № 028/23 від 30.08.2023 адвокатом Пропадущим А.В. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, з огляду на викладене вище, заявлена позивачем сума витрат у розмірі 10000, 00 грн. підлягає відшкодуванню позивачу [PERSON] за рахунок відповідача. До того ж, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підставі викладеного,

Outcome: approved