Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01 червня 2020 року між відповідачем та матір`ю позивача [PERSON] , після смерті якої позивач є спадкоємцем за законом, було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала у борг грошові кошти у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) Євро, що підтверджується відповідною розпискою, строк повернення грошових коштів встановлений до 10 червня 2020 року. В установлений договором строк відповідач грошові кошти матері позивача не повернула, свій обов`язок з повернення їй грошей не виконала. Після смерті матері 10.11.2023 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 09.11.2023 про повернення йому коштів як спадкоємцеві протягом десяти днів від дня її одержання. Однак після одержання вимоги, відповідач грошові кошти позивачу не повернула, в зв`язку з чим він змушений звернутися до суду із цим позовом. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 4500 Євро. Відповідач позов не визнає. Згідно поданого представником відповідача відзиву відповідач дійсно уклала з [PERSON] договір позики на суму 4500 Євро, на підтвердження якого 01.06.2020 року було написано розписку, відповідно до якої відповідач зобов`язувалася повернути вказані кошти до 10.06.2020 року. Відповідач свій обов`язок з повернення коштів виконала вчасно, однак будь-яких розписок про повернення боргу [PERSON] не отримувала, оскільки між ними існували довірливі відносини. Вимог про повернення коштів [PERSON] до [PERSON] за життя не заявляла. Відповідач також зазначає, що позивачем не надано доказів, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON] , крім того, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності. Відзив містить заяву відповідача про застосування позовної давності. Під час розгляду справи заходи забезпечення доказів, заходи забезпечення позову, не вживалися, провадження у справі не зупинялося. 04.04.2024 позивачем подано клопотання про призначення у справі судової техніко-почеркознавчої експертизи. За заявою позивача від 30.04.2024 вказане клопотання залишене судом без розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності представника на підставі наявних в матеріалах справи доказів, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 03.04.2024 представником відповідача подано заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача. Розгляд справи на підставі положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 01.06.2020 [PERSON] взяла в займ у [PERSON] 4500 Євро та зобов`язується їх повернути 10.06.2020 року. З вказаного вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] виникли зобов`язальні правовідносини за договором позики оскільки, відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦПК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Факт написання вказаної розписки відповідач визнає, а тому ця обставина не підлягає доказуванню відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України згідно з якими обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04.01.2023 Виконавчим комітетом Волочиської міської ради. Після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 105/2023. Позиває є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , що підтверджується довідкою завідувача Волочиської державної нотаріальної контори від 13.02.2024. Після смерті матері 10.11.2023 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 09.11.2023 про повернення йому коштів як спадкоємцеві протягом десяти днів від дня її одержання, що підтверджується копією вимоги та рекомендованим поштовим повідомленням про вручення, однак дана вимога залишилася без задоволення. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в порядку спадкування після [PERSON] за укладеним останньою договором позики від 01.06.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 545\~ЦК України\~передбачено,\~що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до\~частини першої статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із положеннями\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи надані позивачем докази суд враховує, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача. Вказане свідчить про те, що за відповідач свого зобов`язання з повернення грошових коштів не виконала. Отже, доводи відповідача про повернення боргу [PERSON] суд відхиляє як такі, що не підтверджені належними доказами. Суд також не знаходить підстав для застосування позовної давності до вимог позивача оскільки вказаний строк позивачем не пропущено. Відповідно до\~положень статей\~256,\~257,\~260\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255\~цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Частиною п`ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України). Відповідно до наданої відповідачем розписки строк повернення позики встановлено 10.06.2020, отже, трирічний строк позовної давності почав свій перебіг з 11.06.2020. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 20.12.2023, разом з тим, Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 року установлено карантин, правовий режим якого діяв до 30.06.2023. Враховуючи, що з 12.03.2020 року на території України установлено карантин, а також те, що строк виконання зобов`язання встановлено 10.06.2020, строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог в грудні 2023 року не сплив, позаяк припав на період введення та дії на території України карантину, під час якого строки позовної давності були продовжені. Отже, позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1890,27 грн, слід стягнути з відповідача на користь держави оскільки позов задоволено, а позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved