Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із цивільним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання дітей. Позов обгрунтований тим, що позивач та відповідач проживали без реєстрації шлюбу та є батьками [PERSON] , [INFO] . Після народження доньки між сторонами почали виникати побутові конфлікти, відповідач йшла з дому та залишала доньку на позивача. [INFO] відповідач народила [PERSON] відомості про батька котрого записано у порядку ч. 1 ст. 135 СК України. У 2019 внаслідок неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків дітей передано позивачу, якому доглядати та виховувати дітей допомагали батьки, а відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно обох дітей, не цікавиться ними, зловживає спиртними напоями. За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно дітей, призначити його опікуном [PERSON] , [INFO] та передати його на виховання, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 26.01.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 27.02.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Іванівської сільської ради Вінницької області, ухвалено заслухати думку дітей, а також витребувано висновок щодо доцільності (недоцільності) позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей, а також подання щодо доцільності (недоцільності) призначення позивача опікуном малолітньому [PERSON] . Ухвалою суду від 19.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач, представники позивача у судовому засіданні підтримали позов та просили задовольнити позовні вимоги. Позивач пояснив, що діти проживають разом з ним з 2019, однак близько року [PERSON] проживав у сім`ї його батьків, оскільки він перебував на заробітках. З осені 2022 [PERSON] проживає разом з ним. Відповідач у судове засідання не з`явилася, заяв по суті справи не подала. Про дату, час і місце судового засідання повідомлено належним чином. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради у судовому засіданні вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дітей. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Іванівської сільської ради Вінницької області у судове засідання не з`явився, заяв по суті справи не додав. Про дату, час і місце судового засідання повідомлено належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників, заслухавши думку дітей, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини Позивач є батьком, а відповідач матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] запис про батька котрого проведено згідно із ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 8-10). З 2019 малолітній [PERSON] , [INFO] проживав разом із позивачем, а 04.04.2022 його тимчасово влаштовано до сім`ї [PERSON] (а.с. 8-15). Малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] здорові, проживають разом із позивачем та перебувають на його утриманні (а.с. 16, 17, 54, 55). Позивач здоровий, до кримінальної відповідальності не притягувався, судимості не має, в розшуку не перебуває, має належні умови для проживання та виховання дітей, займається домогосподарством (а.с. 18, 32, 56, 57). Відповідач вихованням дітей не займається, за зареєстрованим місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, батьківські обов`язки не виконує, місцезнаходження відповідача невідоме (а.с. 38, 39, 48-49). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області (а.с. 74-75) позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дітей є доцільним та буде відповідати інтересам дітей. Згідно подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області (а.с. 76) призначення позивача опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] є доцільним. Малолітня [PERSON] у суді пояснила, що вона проживає разом із батьком та матір`ю [PERSON] (дружина позивача), які займаються її вихованням та навчанням, купують іграшки. Малолітній [PERSON] у суді пояснив, що він проживає разом із батьком та матір`ю [PERSON] (дружина позивача). Позиція суду Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно із ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності (вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 520/17217/13-ц). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, думки дітей, які своєю матір`ю називають Дар`ю (теперішню дружину позивача), дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно дітей знайшов своє підтвердження, оскільки відповідач негативно характеризується за останнім місцем проживання, а також те, що з 2019 року вона не виховує дітей, не цікавиться ними, не піклується про їхнє здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не готує їх до самостійного життя, місцезнаходження відповідача невідоме, тобто фактично відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків стосовно дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання дітей та свідомого нехтування батьківськими обов`язками. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області, оскільки такий висновок узгоджується з іншими дослідженими судом доказами та встановленими обставинами. За встановлених обставин позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню, що відповідатиме інтересам дітей. Щодо вимоги про встановлення опіки та призначення опікуна Згідно із ч. 1 ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, враховуючи те, що відповідач позбавляється батьківських прав стосовно [PERSON] , у позивача відсутні перешкоди у встановленні опіки над дитиною в позасудовому порядку. Відтак вимога про встановлення опіки не підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення та визначення розміру аліментів Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч. 3 ст. 166 СК України). Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 2 ст. 183 СК України). Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені судом обставини, зокрема те, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем, який займається їхнім вихованням та утриманням, а також те, що відповідач має обов`язок щодо утримання дітей, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 180, ч. 2 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на двох дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто у даній справі з 29.12.2023 до 08.02.2033. Щодо розподілу судових витрат між сторонами Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги те, що позов підлягає задоволенню повністю, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат - судового збору в розмірі 1073,60 грн (за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав), а також стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1073,60 грн (за позовну вимогу про стягнення аліментів). Щодо негайного виконання судового рішення Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду, в частині стягнення аліментів, слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial