Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Білоцерковець Ю.С. звернувся до суду із вищезазначеним позовом, до [PERSON] в якому просить: - стягнути з [PERSON] , заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 21 400 гривень; - стягнути з [PERSON] пеню у розмірі 21 400 гривень; - стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину у розмірі 48 208 грн. - зобов`язати [PERSON] , [INFO] , в подальшому, у разі наявності обставин, що передбачені пунктом 8.5 Договору - зниження курсу гривні по відношенню до долара США більше ніж на 10% (десять відсотків), сплачувати аліменти, у сумі, що с еквівалентною сумі 125,00 дол. США (сто двадцять п`ять доларів США) на кожну дитину на день такої сплати. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 23 березня 2021 року між Позивачкою та відповідачем укладено договір про місце проживання дітей, участь у вихованні дітей того з батьків, хто проживає окремо та про сплату аліментів на дітей. Договір укладено у відповідності до статті 189 СК України та цим Договором сторони визначили розмір строки та порядок виплат. Пункт 8.5. Договору містить Курсове застереження, яке проголошує, що у випадку зниження курсу гривні по відношенню до долара США протягом дії цього Договору більше ніж на 10% (десять відсотків) аліменти, розмір яких встановлений пунктом 8.1. цього Договору, сплачуються щомісячно у сумі, що с еквівалентною сумі 125,00 дол. США (сто двадцять п`ять доларів США) на кожну дитину на день такої сплати. Позивачка вважає, що починаючи від 28.07.2022 року вступило в силу курсове застереження і відповідач згідно умов Договору мав сплачувати аліменти згідно умов курсового застереження - у гривні що еквівалентно 250 Доларам США за курсом на день такої сплати. Починаючи від 28.07.2022 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти у гривні у розмірі, що еквівалентний 250 доларам США на день такої сплати та становить 9140 гривень (36,56x250=9140 гривень). Попри умови курсового застереження відповідач його не виконує, у зв`язку з чим, починаючи від 28.07.2022 року у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів загальним розміром 21 400 (двадцять одна тисяча чотириста) гривень. Договором не врегульовано відповідальності відповідача за прострочення сплати чи несплату аліментів. Поряд з цим, пунктом 27 Договору сторонами погоджено, що з усіх інших питань, що не врегульовані цим Договором, сторони керуються чинним законодавством України. Так, відповідальність за прострочення зі сплати аліментів унормована статтею 196 Сімейного кодексу України, яка проголошує, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи норми статті 196 СК України, стосовно того, що розмір мені не може бути більшим ніж розмір заборгованості, тому до стягнення у даному випадку підлягає тільки 100% розміру заборгованості що складає 21 400 грн. Крім того у відповідності до ст. ст. 185,196 ЦПК України, вважає що з відповідача необхідно стягнути додаткові витрати на дитину. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У якому просить у задоволенні позову відмовити як у безпідставному. Разом з тим зазначає, що не заперечує на необхідності сплати курсової різниці, разом з тим не впевнений в раціональному використанні коштів позивачем і вважає необхідним сплачувати кошти на відкриті рахунки на дітей. Щодо пені, вважає таку вимогу безпідставною, оскільки він виконував свій обов`язок по утриманню дітей, а якби позивач нагадала йому про необхідність сплати курсової різниці, цього питання не виникало би. Щодо додаткових витрат на утримання дітей, вимоги теж вважає безпідставними, оскільки такі витрати у відповідності до умов підписаного сторонами договору з ним не погоджувались, тому вважає у задоволенні позову слід відмовити. Представником позивача подано відповідь на відзив. У якій зазначив наступне, щодо аргументу про необгрунтованість пені - обрахунок суми пені наведений у позовній заяві. Пеня нарахована на різницю недоплати яку відповідач мав сплачувати в силу дії курсового застереження. Як зазначалось вище сторона відповідачів визнає порушення щодо недотримання умов договору у контексті курсового застереження, у зв`язку з чим, юридично логічним є те, що відповідач несе відповідальність за невиконання умов договору, як то і описано в позовній заяві. З урахуванням викладеного аргументи сторони відповідачів щодо необгрунтованості нарахування сум пені не можуть прийматись до уваги. Щодо стягнення додаткових витрат - враховуючи що відповідач заперечує той факт, що з ним, в силу умов договору не погоджувались додаткові витрати надаємо суду «скріншот» переписки відповідача з дочкою з якого вбачається що відповідач погодився на оплату половини суми коштів за придбання ноутбуку. Щодо внесення змін до договору - наголошуємо, що сторона позивачів не просить суд внести зміни до договору, а просить зобов`язати відповідача виконувати умови існуючого договору з урахуванням курсового застереження, що аж ніяк не є тією обставиною яку можна прозцінювати як внесення змін до договору. Представником відповідача подано заперечення, на відповідь на відзив. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.10.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні 30.04.2024 року: позивач підтримала позовні вимоги та просила такі задовольнити в повному об`ємі; представник позивача просив позовні вимоги задовольнити посилаючись на мотиви викладені у позовній заяві та інших заявах по суті справи; представник відповідача відносно задоволення позову заперечив, посилаючись на мотиви викладені у відзиві на позовну заяву та інших заявах по суті справи; відповідач в судове засідання не з`явився, скористався своїм правом на участь в судовому засіданні через свого представника. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 23.03.2021 року між сторонами було укладено нотаріально посвідченний договір про місце проживання дітей, участь у вихованні дітей того з батьків, хто проживає окремо та про сплату аліментів на дітей. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на захист цивільних прав та інтересів визначено ст. 15 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі І нотаріально посвідчуєгься (частина перша статті 189 СК України). Відповідно до п. 8.1.укладеного між сторонами Договору ними погоджено що розмір аліментів становить 7000,00 (сім тисяч) гривень, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття (з : урахуванням сг.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України), що за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання Договору (1 долар США=27.69 грн.) є еквівалентом суми 253 (двісті п`ятдесят три) долари США 00 центів. Аліменти сплачуються щомісячно не пізніше 28 (двадцять восьмого) числа поточного місяця, шляхом перерахування (внесення) грошових коштів на банківський рахунок Матері № [NUMBER] , IBAN [NUMBER] РНОКПП [NUMBER] в AT КБ «ПРИВАТБАНК»; рахунок для поповнення картки [NUMBER] . У випадку зміни карткового рахунку Мати зобов`язується повідомити Батька про це протягом трьох календарних днів після зміни рахунку. Дане визначене пунктом 8.3. Договору. Пунктом 8.4. Договору встановлено також, що розмір аліментів підлягає щорічній індексації, відповідно до статті 184 Сімейного кодексу України. Однак п. 8.5. Договору містить Курсове застереження, яке проголошує, що у випадку зниження курсу гривні по відношенню до долара США протягом дії цього Договору більше ніж на 10% (десять відсотків) аліменти, розмір яких встановлений пунктом 8.1. цього Договору, сплачуються щомісячно у сумі, що є еквівалентною сумі 125,00 дол. США (сто двадцять п`ять доларів США) на кожну дитину на день такої сплати. Позивачка вважає, що починаючи від 28.07.2022 року вступило в силу курсове застереження і відповідач згідно умов Договору мав сплачувати аліменти згідно умов курсового застереження - у гривні що еквівалентно 250 Доларам США за курсом на день такої сплати. Представник відповідача в судовому засіданні, вказану обставину не заперечив та зазначив, що як тільки позивач нагадала відповідачу про необхідність сплати курсового застереження він почав сплачувати аліменти відповідно із врахування курсового застереження. В судовому засіданні було встановлено, із пояснень сторін, що це був червень 2023 року. Так, курсове застереження відповідно до договору вступає у силу у разі зниження курсу гривні по відношення до долара більше ніж на 10% що становить суму 30,42 гривень за 1 долар США (27,66 грн. +10% (2,76)= 30,42 грн. на день такої сплати, тобто на 28 числа кожного місяця. За офіційним курсом гривні до іноземних валют, що розміщений на сайті Національного Банку України станом на 28.07.2022 року курс Долара США по відношенню до гривні становить 36,56 гривень, що більшим ніж встановлена Договором умова курсового застереження. За таких обставин вбачається, що починаючи від 28.07.2022 року відповідач зобов`язаний був сплачувати аліменти у гривні у розмірі, що еквівалентний 250 доларам США на день такої сплати та вказана сума становить 9140 гривень (36,56x250=9140 гривень). Аналіз положень договору дає суду підстави дійти висновку, що курсове застереження обумовлене сторонами є складовою розміру сплачуваних аліментів. При цьому, суд критично відноситься до тверджень відповідача та його представника, що вказана курсова різниця не підялгає стягненню, оскільки позивач не нагадала відповідачу про необхідність її сплати. Умовами договору передбачено, коли вступає в силу курсове застереження, а саме з моменту зниження курсу гривні по відношенню до долара США протягом дії цього Договору більше ніж на 10% (десять відсотків), при цьому не передбачено обов`язку позивача нагадувати про необхідність сплати курсового застереження. Відповідач, як і позивач є стороною договору, підписав його добровільно, ознайомився з його умовами, погодився з ними, протилежного суду не доведено, а відтак має обов`язок по його виконанню, при цьому суд враховує, що саме відповідач є платником аліментів і здійснює перерахування коштів на відповідний рахунок позивача. Таким чином суд прийшов до висновку, що заборгованість по аліментах, а саме курсове застереження, підлягають стягненню з відповідача за період з 28 липня 2022 року по 28.04.2023 року у розмірі 21 400 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд виходить з наступного. Умовами договору не врегульовано відповідальності відповідача за прострочення сплати чи несплату аліментів. Поряд з цим, пунктом 27 Договору сторонами погоджено, що з усіх інших питань, що не врегульовані цим Договором, сторони керуються чинним законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. ч. 1 та 2 ст. 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Як було встановлено судом вище, курсове застереження обумовлене сторонами є складовою розміру сплачуваних аліментів. Заборгованість по його сплаті, на думку суду, виникла, через недобросовісне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору. Як було встановлено в судовому засіданні відповідач почав сплачувати курсове застереження лише в червні 2023 року, хоча таке виникло у липні 2022 року. Тому суд прийшов до висновку, що у відповідача виникла заборгованість по аліментах, а відтак підлягає стягненню і пеня, як відповідальність за несвоєчасне виконання умов договору, щодо сплати аліментів, при цьому розмір пені - 21 400 гривень визначений позивачем відповідає приписам ч.1 ст. 196 СК України та підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимоги про зобов`язання і надалі виконувати вимоги п. 8.5 договору, щодо курсового застереження, суд зазначає наступне. Право на звернення до суду за захистом, як передбачено ст. 3 ЦПК, має особа у разі порушення права. Тобто суд захищає порушене право чи інтерес. Позивач наразі не може знати чи порушить відповідач вказаний п. 8.5 договору, щодо курсової різні сплати аліментів чи ні. Разом з тим вказаний обов`язок у відповідача виникає в силу дії підписаного ним договору, який він має виконувати, а саме у разі наявності обставин, що передбачені пунктом 8.5 Договору - зниження курсу гривні по відношенню до долара США більше ніж на 10% (десять відсотків), сплачувати аліменти, у сумі, що с еквівалентною сумі 125,00 дол. США (сто двадцять п`ять доларів США) на кожну дитину на день такої сплати. Вказані умови погоджені сторонами у договорі та не потребують додаткових підтверджень судом. Суд не може зобов`язати особу виконувати укладений нею договір, вказаний обов`язок виникає у неї в силу укладення вказаного договору, а от у разі невиконання умов договору Закон передбачає інші відповідні наслідки. А відтак, суд прийшов до переконання, що вказана вимога задоволенню не підлягає. Щодо вимог на додаткові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України). Частина 3 статті 190 СК України встановлює, що укладення договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину. Аналіз відповідних приписів закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину (постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі №756/9882/19). Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2022 року у справі №761/27222/10 (провадження №61-8815св21). У постанові від 04.12.2019 року у справі №320/383/19 Верховний Суд зауважив, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Наведені висновки щодо застосування ст. 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину. Суд зазначає, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Позивачкою, на думку суду не доведено, що вказні витрати є додатковими, та придбання велосипеда, ноутбука, пов`язано з особливостями розвитку дітей. Не доведено на думку суду, що відпочинок у Албанії виклкиканий спеціальними рекомендаціями та станом здоров`я дітей, а звідси і витрати на проведення тесту на COVID19 . Звернення до стоматолога та лікування гаймориту, теж на думку суду не є тяжкими, хронічними захворюванннями, які потребують тривалого дороговартісного лікування і відповідно попадати під додаткові витрати. Крім того суд звертає увагу, що сторонами укладено договір, до умов якого, а саме п. 9 за домовленісю батьків, спільно погоджені додаткові витрати на дітей сплачуються батьком [PERSON] щомісячно в сумі 50%. Разом з тим, суду не надано будь яких належних доказів таких домовленостей, щодо вищевказаних додаткових витрат. Долучений скріншот, щодо погодження придбання ноутбука, судом сприймається критично, оскільки його зміст не дає можливості прийти до висновку між ким відбувається спілкування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що виоги про відшкодування додаткових витрат на дитину задоволенню не підлягають. Оскільки відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору, а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial