Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

У квітні 2024 року до суду надійшов вищезазначений позов, вимоги якого обґрунтовані тим, що 07 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину. Сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, між ними відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага. Шлюбні стосунки позивачка та відповідач не підтримують з 12 січня 2024 року та поновлювати їх не збираються. Позивачка вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливе, а подальше подружнє життя буде суперечити її інтересам. Посилаючись на вищезазначені обставини, [PERSON] звернулася до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між сторонами, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно відповіді Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 15 квітня 2024 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 07 травня 2024 року. У судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з`явилися, до позовної заяви [PERSON] додала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 8). Відповідач у судове засідання не з`явився, 07 травня 2024 року від [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с. 22). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07 вересня 2013 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Нормою ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, на примирення сторони не згодні та вони про це не просили суд. Шлюб розпався через різницю в поглядах на сімейне життя та оцінці різних життєвих ситуацій. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. З огляду на зазначене суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає і вони про це не просили суд, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому є підстави для розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заяву про визнання позову [PERSON] подав до початку розгляду справи по суті. З квитанції до платіжної інструкції про сплату судового збору № 0.0.3565811072.1 від 04 квітня 2024 року встановлено, що позивачкою при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн (а.с. 1). У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову за ставками, передбаченими ст. 4 Закону України «Про судовий збір». З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі в розмірі 50 відсотків, що становить 605,60 грн на користь позивачки. На підставі викладеного, та

Outcome: approved