Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

04.03.2024 року позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, в якій просив визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири, посилаючись на те, що сторони перебувають на стадії розірвання шлюбу у судовому порядку, у позивача є матеріальні вимоги до відповідачки щодо спільного майна, які сторони не можуть вирішити в досудовому порядку, а тому позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Ухвалою судді від 25.03.2024 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, запропоновано позивачу надати пояснення щодо стягнення з відповідачки судових витрат в частині судового збору у розмірі 4733,27 грн. та оплати за одну із вимог у розмірі 2011,20 грн. (а.с.64). 01.04.2024 року через канцелярію суду позивач надав суду письмові пояснення щодо судових витрат у справі у розмірі первинно заявлених до стягнення 4733,27 грн., повідомивши, що він помилився при оплаті судового збору у розмірі 2011,20 грн., а дійсні вимоги в частині судового збору складають 3933,27 грн. як 2722,07 грн. за половину майна як майнова вимога та 1211,20 грн. за немайнову вимогу про визнання майна у вигляді квартири спільною сумісною власністю. Інші 800,00 грн. судового збору були ним переплачені з власних мотивів та згодом він звернеться до суду із заявою про їх повернення як помилково сплачених (а.с.68). Додатково подав до суду названу ним уточнену позовну заяву, яка є ідентичною первинній окрім питання судових витрат, заявлених до стягнення, у зв`язку з чим суд вказану заяву не сприймає як нову редакцію позову з необхідністю її направлення відповідачці з наданням нового часу для подання відзиву, а сприймає як заяву про усунення помилки у позовній заяві щодо заявленої суми судового збору (а.с.69-73). Також 01.04.2024 року відповідачка по справі надала суду заяву, в якій визнала позовні вимоги, у зв`язку з чим просила стягнути з неї судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу тощо у розмірі 50% від заявлених відповідно до вимог позовної заяви, справу просила слухати за її відсутності (а.с.76). Відзив та інші заяви та клопотання до суду від сторін не надходили. У судовому засіданні 17.04.2024 року позивач у судовому засіданні наполягав на продовженні розгляду справи, не зважаючи на той факт, що позивачка визнала позовні вимоги, оскільки вважав, що з неї потрібно стягнути усі понесені ним при зверненні до суду судові витрати, зокрема у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим слід продовжити розгляд справи та призначити справу до розгляду по суті (а.с.78). Ухвалою суду від 17.04.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті, оскільки визнання відповідачкою позовних вимог в частині судових витрат не відповідали вимогам позивача та нормам матеріального права, а тому підстав для розгляду справи у підготовчому провадженні суд не вбачав (а.с.79). Перед судовим засіданням для розгляду справи по суті 29.04.2024 року відповідачка по справі надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, враховуючи судові витрати, заявлені до неї, включаючи витрати на професійну правничу допомогу (а.с.83). Позивач перед судовим засіданням при розгляді справи по суті 01.05.2024 року надав суду заяву про підтримку заявлених ним позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності (а.с.86). У судове засідання для розгляду справи по суті сторони не прибули, що враховуючи їх заяви про розгляд справи за їх відсутності та позицію щодо заявлених позовних вимог, дозволяє суду вирішити справу по суті Враховуючи неявку сторін по справі фіксування судового засідання не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Сторони перебувають у шлюбі з 11.03.1995 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області 26.03.2010 року (актовий запис №48)(а.с.13). Під час перебування у шлюбі сторони набули права на 3-кімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Васильєвою С.І. (реєстровий номер 3301), який був зареєстрований у КП «Первомайське БТІ» 10.09.2003 року за №3917(а.с.14). Частиною першою\~статті 61 СК України\~передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтями\~69,\~70 СК України\~передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частини друга\~статті 364 ЦК України). Отже діючим сімейним законодавством презумується спільність права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Відповідно до\~ч.2 ст.\~372 Цивільного кодексу України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Розглядаючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша\~статті 71 СК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. В даній справі позивач заявив вимоги, які прямо кореспондуються із вимогами закону, а тому повинні бути задоволенні, оскільки спірна квартира є спільним майном подружжя та позивач має право на визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаної квартири. Також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення витрат на проведення оцінки об`єкту нерухомості, оскільки на підставі вказаної оцінки було з`ясовано дійсну ринкову вартість спірної квартири та вказані витрати позивача відносяться до тих, які повинні бути компенсовані відповідачкою в силу ст.141 ЦПК України. Крім цього позивач заявив до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., які складаються з витрат за складання позовної заяви, на доказ чого суду були надані докази отримання коштів адвокатом Поліщук І.Б. з доказами їх понесення позивачем, об`ємом виконаної роботи та договором про надання правової допомоги, де вказані роботи зазначені (а.с.57-61). Вирішуючи питання стягнення вказаних витрат з відповідачки, суд погоджується з їх розміром, вважає їх спірмірними із предметом позову та об`єктивними проведеній адвокатом роботи при підготовці позову та вирішує їх стягнути з відповідача у відповідності до вимог ст.137 ЦПК України. Щодо судових витрат по справі у вигляді сплаченого судового збору. Враховуючи визнання позивачем того факту, що він з власних мотивів переплатив судовий збір у розмірі 800,00 грн. (а.с.68), то фактичному розподілу за результатами розгляду справи підлягають судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3933,27 грн. як 2722,07 грн. за половину майна як майнова вимога та 1211,20 грн. за немайнову вимогу про визнання майна у вигляді квартири спільною сумісною власністю, заявлений в новій редакції позовної заяви від 29.03.2024 року. Щодо їх\~стягнення з\~відповідачки у\~повному обсязі,\~то суд\~зазначає,\~що відповідно\~ч.1\~ст.142\~ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, в даній справі, враховуючи визнання позову відповідачкою до початку вирішення справи по суті, позивачу слід повернути 50% сплаченого ним при зверненні до суду судового збору, що становить 1966,63 грн., а з відповідачки на його користь слід стягнути інші 50% сплаченого судового збору, що становить інші 1966,64 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: approved