Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з цим позовом. Свій позов обґрунтовує тим, що 23.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» був укладений електронний договір №4662823 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Сума кредиту складає 9500 грн. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту - 22.09.2021. Відповідач кредит з відсотками не повернув. 01.12.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК«ФІНТРАНС УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу №17.01/23-Ф, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Станом на 19.02.2024 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 9500 грн тіло кредиту та 21479,5 грн., нараховані проценти, всього -30979,5. Позивач просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість, інфляційні втрати -8085,65, три відсотки річних 1815,48 а також судовий збір 2422,4 і витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Ухвалою суду від 19.03.2024 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В межах строків встановлених судом, відповідачем письмового відзиву на позовну заяву подано не було. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд дійшов такого висновку. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Судом встановлено, що 23.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4662823 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М438605». Після чого відповідач отримав кредит в сумі 9500,00 грн. на свою платіжну картку, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» про перерахування коштів. Згідно умов кредитного договору, [PERSON] було надано кредит в сумі 9500,00 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90 % в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту. Разом з тим, станом на 09.02.2024 відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «Авентус Україна» за Договором про надання споживчого кредиту №4662823 від 23.08.2021 щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №17.01./23-Ф, за умовами якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №4662823 від 23.08.2021. Згідно п.1.1. Договору Факторингу, за цим договором позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п.1.2. Договору Факторингу, перехід від Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами, скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора право вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до підписаного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» Акту прийому-передачі Реєстру Боржників та Витягу з Реєстру Боржників, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набув права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 30979,5 грн. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим, станом на 09.02.2024 у останнього утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у розмірі 30979,5 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 9500 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками 21479,5 грн. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст.525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Отже, [PERSON] істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернув суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги за ст.625 ЦК України, суд приходе до висновку, що право застосувати відповідальність відповідача у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України у позивача виникло з 17.01.2023 року тобто з моменту отримання такого права вимоги по дату 09.02.2024р. якою обмежуються позовні вимоги в заяві (розрахунок надається окремо), що дорівнює інфляційних витрат в сумі 8085,65 грн, 3% річних в сумі 1815,48грн. У п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України вказано, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 10000 грн. підтверджується звітом про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 10.07.2023, платіжною інструкцією №3385 від 13.02.2024, копією рахунку на оплату замовлення № 2096/09/02 від 09.02.2024, договором про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10.07.2023. Як зазначено в п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати ніж судовий збір, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наданні докази, суд прийшов до висновку про задоволення витрат на правничу допомогу в сумі 7500, 00 грн. пропорційно розміру (75%) задоволених позовних вимог, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Позов заявлено на суму 40880,63 грн., а задоволено 30979,50 грн., тобто на 75% (30979,50 x 100% /40880,63 = 75 %). На підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1816,80 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог 1816,8 x 75 %)

Outcome: partial