Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-02 00:00:00

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ( далі -ПАТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позовна заява мотивована тим, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 01 жовтня 2008 року відповідно до вимог ч.1 ст. 634 ЦК України був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач посилався на те, що банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач зобов`язання\~за договором\~належним чином\~не виконував,\~унаслідок чого,\~станом на\~31\~липня 2017\~року виникла\~заборгованість в\~сумі 77785\~грн.\~81\~коп.,\~яка складається\~із:\~заборгованості за\~кредитом -\~6870грн.\~53\~коп.;\~заборгованості по\~процентам за\~користування кредитом\~ 63314\~грн.\~98\~коп.;\~заборгованості за\~пенею та\~комісією \~3420,02\~грн;\~а також\~штрафи:\~штраф (фіксована\~частина)\~-\~500,00\~грн,\~штраф (процентна\~складова)\~-3680,28\~грн.\~ \~Враховуючи вищевикладене,\~ позивач\~просив:\~стягнути з\~відповідача зазначену\~заборгованість за\~кредитним договором\~та понесені\~судові витрати\~по сплаті\~судового збору\~в сумі\~1600\~грн.Позивач також просив розглянути справу за відсутністю свого представника та у разі неявки відповідача ухвалити у справі заочне рішення. Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16 січня 2019 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено і на його користь стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 листопада 2009 року в розмірі 77785 (сімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят п`ять ) гривень 81 копійка, а також судові витрати в сумі 1600 гривні. Ухвалою Чугуївського\~міського суду\~Харківської області\~від 13\~жовтня 2020\~року задоволено\~ заяву\~ [PERSON] \~в особі\~представника \~адвоката Романченка\~ В.В.\~ про\~перегляд заочного\~рішення \~ Чугуївського\~міського суду\~Харківської області\~від 16\~січня \~2019\~року.\~ Поновлено\~ [PERSON] \~строк на\~звернення із\~заявою про\~перегляд заочного\~рішення Чугуївського\~ міського\~суду \~Харківської області\~від 16\~січня 2019\~року та\~ \~скасовано заочне\~рішення Чугуївського\~ міського\~суду \~Харківської області\~від 16\~січня 2019\~року у\~цивільній справі\~ за\~позовом \~Публічного акціонерного\~товариства \~Комерційний банк\~«Приватбанк» \~ до\~ \~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором.\~Справу призначено\~до судового\~розгляду \~в загальному\~позовному провадженні\~з призначенням\~підготовчого засідання\~ на\~19\~лютого 2021\~року о\~14.30\~ в залі судового засідання. 06.05.2021 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката АО «Неофеліс Ло Груп» Романченко В.В. надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» з посиланням на їх безпідставність та пропуском строку позовної давності. Посилається на те, що банк, обґрунтовуючи право вимоги в частині розміру і порядку нарахування відсотків, пені та штрафів, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та тарифів банку як невід`ємної частини укладеного кредитного договору, але ці доводи банку не підтверджені даними, зазначеними в анкеті-заяві позичальника, тому такий договір не можна вважати укладеним. Відповідно до ст.ст. 633634 ЦК України. Також зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31.07.2017 року за спірним договором від 01.10.2008 р. остання транзакція по кредитній картці була 29.11.2014 року, тобто датою початку перебігу позовної давності є саме ця дата. Зобов`язання щодо повернення заборгованості за пенею та комісією на суму 3420,02 грн. та штрафів на суму 500 грн. і 3680,28 грн. застосовується спеціальний строк позовної давності один рік, тому останній день звернення позивача з позовом є 29.11. 2015 року. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області було змінено на територіальну підсудність Глобинського районного суду Полтавської області. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 65 від 17.11. 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області відновлено з 23.11.2022 року. 19.08.2023 року АТ КБ «Приватбанк» надало заяву в порядку п.2 ч.2 ст. 49, ч.3 ст. 13 ЦПК України про зменшення розміру позовних вимог. Позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 01.10.2008 року в розмірі 23808,61 грн. ( 6870,53 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15140,18 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 1797,90 грн. заборгованість з пені), а також понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 06 березня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, розгляд якої призначено по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, надав заяву про розгляд справи за його участі. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Романченко В.В. до судового засідання не з`явилися повторно, надали письмові заперечення на позов, в якому просили у задоволенні позовних вимог відмовити. У зв`язку із зазначеним та на підставі вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи на підставі наданих ними доказів, ухваливши у справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено,\~що між\~ ЗАТ\~КБ «Приватбанк»,\~правонаступником \~якого є\~ АТ\~КБ «Приватбанк»,\~ \~та \~ [PERSON] \~ був\~укладений 01\~жовтня \~ 2008\~року \~кредитний \~договір №\~б/н\~на умовах\~його повернення,\~строковості,\~платності.\~ Відповідно\~до умов\~договору [PERSON] \~отримав \~ кредитні\~кошти \~в \~розмірі 8000\~грн.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~платіжну картку\~зі сплатою\~відсотків за\~користування кредитом\~у розмірі\~ 36%\~на рік\~на суму\~залишку заборгованості\~за кредитом\~з кінцевим\~терміном повернення,\~що відповідає\~строку дії\~картки. Кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», складає між ним та банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. Так, у цій заяві від 01\~жовтня \~ 2008\~року зазначено,\~що позичальник\~ [PERSON] \~отримав \~кредитну картку\~«Універсальна» строком\~дії \~2\~(два)\~роки із\~зазначенням базової\~процентної ставки\~по кредитному\~ліміту на\~момент підписання\~договору -\~3%\~в місяць\~з розрахунку\~360\~днів у\~році (тобто\~36%\~на рік).Між тим у цій анкеті-заяві не зазначені: тип картки «Універсальна», розмір пені та комісії за користування кредитом, погоджений сторонами, порядок і розмір узгоджених сторонами штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту. До кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, однак вони не містять підпису відповідача про їх ознайомлення та погодження з ними. Тому посилання позивача в первісній позовній заяві на те, що банк надав повну інформацію відповідачу щодо всіх основних умов кредитування, в тому числі й щодо умов нарахування комісій, пені, штрафів, з відповідною фіксацією волі сторін договору та його змісту, не грунтуються на матеріалах справи. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 01.10.2008року, укладеного між Приват Банком та клієнтом- [PERSON] , станом на 30.09.2020 заборгованість відповідача перед банком ( з урахуванням уточнених позовних вимог від 19.08.2023) складає 23808,61 грн., з яких: 6870,53 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15140,18 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 1797,90 грн. заборгованість з пені. Суд не може в повному обсязі погодитися з наданими позивачем розрахунками, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним\~договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір,\~в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору». Таким чином, суд вважає, що підписана [PERSON] анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за відсутності домовленості сторін про сплату комісії, пені, штрафних санкцій, не може розцінюватися як частина кредитного договору та не може бути підставою для їх стягнення. Тому вимоги АТ «Приватбанк» в уточненій позовній заяві щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в частині стягнення пені в розмірі 1797,90 грн. задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення процентів за спірним кредитним договором суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та третьої\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу\~2\~частини першої\~статті 1048\~ЦК України\~про щомісячну\~виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки висловлені у постанові Великої палати Верховного Суду, від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору. Банк, пред`являючи уточнені вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла простроченого кредиту, стягнути нараховані проценти на прострочений кредит в розмірі 15140,18 грн. станом на 30.09.2020 року. Згідно анкети -заяви на отримання кредиту [PERSON] 01.10.2008 року видано кредитну картку за відповідним номером терміном дії два роки, тобто до 30.10.2010 року. Матеріали справи\~не містять\~даних щодо\~перевипуску кредитної\~платіжної картки\~ із видачею нової кредитної картки, а тому суд вважає, що кінцевий строк кредитування у справі становить до 30.10.2010 року, що відповідає строку дії картки. Таким чином позивач має право вимагати стягнення з [PERSON] процентів за вищевказаним кредитним договором до 30.10.2010 року. Відповідач просить до вимог позивача застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Наслідки спливу позовної давності передбачені статтею 267 ЦК України. Так, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі №826/13768/16(11-609апп18) визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №910/18560/16(12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Оскільки АТ КБ\~«Приватбанк» має право вимагати стягнення з [PERSON] проценти за кредитним договором до 30.10.2010 року ( до спливу строку дії кредитної картки), а до суду із позовом банк звернувся 29.08.2017 року, отже за межами строку позовної давності, тому у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами в сумі 15140,18\~грн.\~ слід відмовити за спливом строку позовної давності. Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користування кредиту також й за межами строку дії кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 01.11.2010 року слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Вимог про застосування до спірних відносин приписів ст.625 ЦК України позивач не заявляв. Щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту суд виходить з наступного. Враховуючи те, що строк дії картки встановлено до 30 жовтня 2010 року, саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Як вбачається з розрахунків заборгованості за оспорюваним кредитним договором, які надані АТ КБ «Приватбанк» до первісної та уточненої позовної заяви, відповідач [PERSON] здійснював часткове погашення кредитної заборгованості до 29.11.2014 року, що не оспорюється й представником відповідача в запереченнях на позов із зазначенням цієї дати для відрахування строку позовної давності. У зв`язку із чим відбулося переривання позовної давності визнанням позичальником частини боргу, і перебіг строку позовної давності до вимог про стягнення простроченого тіла кредиту в сумі 6870, 53 грн. знову почався з 30.11.2014 року. Оскільки позов заявлений банком 29.08.2017 року, тобто до спливу трирічного строку позовної давності, вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення простроченого тіла кредиту в сумі 6870, 53 грн. підлягають задоволенню. Згідно частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим сплачений позивачем за платіжним дорученням № PROM5В55Т6 від 15.08.2017 року судовий збір в сумі 1600 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 461,72 грн. (1600 х 6870,53 : 23808,61 = 461,72).

Outcome: partial