Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого прохав визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 20.06.2021 р. N? у реєстрі 77752, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», а також стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі.. В обґрунтуванні позову зазначено, приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Тетяною Юріївною (Третя особа), відкрито виконавче провадження N? [NUMBER] (постанова про відкриття додається), щодо виконання виконавчого напису нотаріуса від 20.06.2021 р. N? у реєстрі 77752, відповідно до якого з Позивача стягуються грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту - Відповідач). Про наявність заборгованості і відкрите виконавче провадження Позивач дізнався в кінці жовтня 2023 р., після того як на його банківські рахунки було накладено арешт, відповідно до постанови від 16.10.2023 р. про арешт коштів боржника. Дізнавшись про наявність заборгованості та відкрите виконавче провадження, Позивач, через свого представника, отримав копію оскаржуваного виконавчого напису. Із змісту даного виконавчого документа вбачається, що між Позивачем та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір 500581089HPLS від 08.02.2017 р. (анкета-заява) відповідно до якого Позивачу надаються грошові кошти. Потім між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2 від 21.12.2020 р., відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» є правонаступником усіх прав і обов?язків АТ «Альфа-Банк». Потім між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» (Відповідач) укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами 21-12/20 від 21.12.2020 р. відповідно до якого Відповідач є правонаступником усіх прав і обов?язків ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс». Таким чином, ТОВ «Кредит Капітал» являється остаточним стягувачем. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику. Відповідачу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (04053, м.Київ, вул.Кудрявський узвіз,5-Б рекомендованим листом були направлені копії матеріалів справи та ухвали про відкриття провадження. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечував проти позовних вимог, вказував про те що заборгованість за кредитним договором є безспірною, а тому просив суд відмовити в їх задоволенні. Також подав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. Так, судом встановлено, приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Тетяною Юріївною (Третя особа), відкрито виконавче провадження N? [NUMBER] (постанова про відкриття додається), щодо виконання виконавчого напису нотаріуса від 20.06.2021 р. N? у реєстрі 77752, відповідно до якого з Позивача стягуються грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту - Відповідач). Про наявність заборгованості і відкрите виконавче провадження Позивач дізнався в кінці жовтня 2023 р., після того як на його банківські рахунки було накладено арешт, відповідно до постанови від 16.10.2023 р. про арешт коштів боржника. Дізнавшись про наявність заборгованості та відкрите виконавче провадження, Позивач, через свого представника, отримав копію оскаржуваного виконавчого напису. Із змісту даного виконавчого документа вбачається, що між Позивачем та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір 500581089HPLS від 08.02.2017 р. (анкета-заява) відповідно до якого Позивачу надаються грошові кошти. Потім між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2 від 21.12.2020 р., відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» є правонаступником усіх прав і обов?язків АТ «Альфа-Банк». Потім між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» (Відповідач) укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами 21-12/20 від 21.12.2020 р. відповідно до якого Відповідач є правонаступником усіх прав і обов?язків ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс». З огляду на приписи ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» боржник може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (наприклад, щодо розміру заборгованості або спливу строків давності за вИмогами про стягнення тіла кредиту, відсотків, пені, тощо). Відповідно до п. 1.1-1.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій та ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус зобов`язаний перевірити безспірність вимоги, а також строк давності вимоги на момент видачі виконавчих написів, що є обов`язковими умовами для видачі виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.1, п. 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій). При цьому, нотаріус вирішує питання про безспірність вимоги стягувача лише на підставі наданих лише стороною стягувача документів, і не зобов`язаний за законом запитувати та одержувати пояснення від боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування безспірності вимоги стягувача. Зокрема, відповідно до п. 2 вказаної вище постанови для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості у кредитних правовідносинах надаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом установлено, що оспорюваний виконавчий напис не містить посилання на розрахунок заборгованості (або виписку по рахунку) із зазначенням дати, з якої боржник прострочив виконання кредитного зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен був перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення всіх необхідних документів, зазначених у вказаному Переліку документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус зобов`язаний був встановити початок виникнення у стягувача права вимоги, та перевірити чи не минуло три роки з дня виникнення права вимоги, якщо інший строк давності не передбачено законом. Відповідно до ст. 257-258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п. 2.2 Порядку вчинення нотаріальних дій у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та стягнення боргу в межах строку позовної давності. Щодо стягнення судового збору, суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9. ч.1 ст. 5 ЗУ « про судовий збір». Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ст. 1 вищевказаного Закону). За приписами ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Так, на підтвердження своїх витрат на правову допомогу представником позивача було долучено копії договору про надання правової допомоги від 06.11.2023, детального опису виконуваних робіт від 06.11.2023, платіжна інструкція про оплату адвокатських послуг. . Згідно вказаних доказів витрати позивача на правову допомогу становлять 8000, 00 грн. Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн не є розумним та співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Таким чином, з урахуванням часу, витраченого адвокатом на підготовку і розгляд цієї справи часу та інших витрат стягненню підлягають витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3500,00 гривень від попередньо заявленої суми 8000,00 грн. Враховуючи викладене позовні вимоги в частині стягнення витрат на оплату послуг адвоката (правничу допомогу) підлягають частковому задоволенню в розмірі 3500,00 гривень, який є справедливим та співмірним і відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та їх документальному обґрунтуванню. Вирішуючи вказане питання, суд також керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу. Враховуючи те, що позов було задоволено повністю , відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3500,00 грн.

Outcome: partial