Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС"звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 11.09.2020 між АТ "АЛЬФА-БАНК" та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укалали угоду про надання кредиту у сумі 47750,50 грн. Процентна ставка 43,00 % річних. Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 20.12.2021 в неї наявна заборгованість в розмірі 73394,86 грн. 20.12.2021 року між AT «АЛЬФА-БАНК» та TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 11.09.2020 року, укладеним між AT «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. За таких обставин просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 73394,86 грн. Ухвалою суду від 13.02.2024 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином. Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, заяв і клопотань не надсилав. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11.09.2020 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем укладено угоду про надання кредиту № 500839502 (копія на а.с. 5). Тип кредиту - "Кредит готівкою", сума кредиту- 47750,50 грн., процентна ставка- 43,00% річних, строк кредиту 84 міс. 20.12.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС" укладено договір факторингу № 4 (копія на а.с. 7-11). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви додаток 1-1 до договору факторингу № 4 від 20.12.2021, відповідно до якого TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло право вимоги за договором 500839502, боржник [PERSON] . Разом з тим, суд звертає увагу, що у вказаному додатку відсутні підписи директора та печатки контрагента - AT «АЛЬФА-БАНК», що позбавляє суд можливості встановити, чи дійсно здійснювався перехід права вимоги саме за вказним кредитним договором, чи погоджували сторони саме такий зміст додатку та чи укладався він взагалі. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частинами першою та сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду з цим позовом, представник позивача посилався на те, що між AT «АЛЬФА-БАНК» та TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, яким AT «АЛЬФА-БАНК» передало своє право вимоги позивачу. Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів передачі AT «АЛЬФА-БАНК» до TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» права вимоги саме за укладеним кредитним договором. Суд критично оцінює доданий позивачем додаток 1-1 до договору факторингу № 4 від 20.12.2021, оскільки він не містить будь-яких реквізитів (підписів сторін, печаток, первісного джерела його формування), а без відповідних його реквізитів не можливо встановити, що дійсно між вказаними товариствами було досягнуто згоди щодо відчудження права вимоги, саме до позивача. Про наявність будь-яких перешкод для подачі вказаних доказів TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» не заявлялось. Наявність таких перешкод не вбачається і з наявних матеріалів справи. Отже, позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, що передбачено положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed