Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Позивач Володарська селищна рада Білоцерківського району Київської області звернулася до суду в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на первинному обліку служби у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради як дитина, позбавлена батьківського піклування. 27.02.2015 року мати дитини [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, внаслідок чого до неї був застосований примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Опікуном малолітньої [PERSON] стала бабуся дівчинки [PERSON] , а в подальшому її сестра [PERSON] . Батько дитини [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] має третю групу інвалідності, їй рекомендовано продовжувати примусове лікування в КНП КОР «Київське обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання». 20.11.2023 [PERSON] звернулася до служби у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради та повідомила, що має намір повернути дитину - [PERSON] за місцем свого проживання і займатися її вихованням. Станом на 13.11.2023 [PERSON] до служби у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради не надала підтверджуючих документів, які б дали їй можливість повернути дитину за місцем свого проживання. В зв`язку з даними обставинами позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду і до повноліття дитини. 21.03.2024 року від представника відповідача - адвоката Іжака О.І. на адресу суду надійшов відзив з документами, що характеризують відповідачку, який мотивовано тим, що сторона відповідача не визнає позов та просить суд у його задоволенні відмовити з тих підстав, що відповідач на протязі останнього часу позитивно характеризується по місцю своєї офіційної реєстрації та фактичного проживання. Крім того, відповідачка по місцю свого фактичного проживання у селі Медвин, незважаючи на наявну у неї інвалідності ІІІ гр. офіційно працевлаштувалась у фермерському господарстві з відокремленою садибою «Колосок», та отримує там заробітну плату у сумі 7200 гривень, що є значною матеріальною допомогою до її пенсії в сумі 2700 гривень. По місцю фактичного проживання у селі Медвин, 26 лютого 2024 року комісією очоленою начальником ССД Медвинської територіальної громади був складений акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що у будинку в якому проживає відповідачка [PERSON] із своєю сім`єю, є окрема кімната для дитини, у якій є всі умови для проживання дитини, вивчення уроків, тощо, у будинку чисто відповідно до усіх санітарно-гігієнічних вимог. Із вище вказаних аргументів, представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову щодо позбавлення відповідачку батьківських прав та стягнення з неї аліментів на дитину, з якою відповідачка бажає проживати, виховувати та утримувати. Для цього у відповідачки є не тільки бажання, а і всі умови та можливості (а.с. 105-111). Представник позивача - Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської областіШвидун Г.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Іжак О.І. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, вказала, що потрібно дати шанс відповідачці на виправлення. Суд визнав наявних у справі матеріалів достатнім для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Ознайомившись із позовною заявою, матеріалами справи, висновком органу опіки та піклування, заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111). Судом встановлено, що [PERSON] має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 12), яка перебуває на первинному обліку служби у справах дітей та сім`ї Володарської селищної ради як дитина, позбавлена батьківського піклування (а.с. 13). 27.02.2015 року мати дитини [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення передбачене п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, внаслідок чого до неї був застосований примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (а.с. 17-18). Згідно рішення Володарського районного суду Київської області від 07.04.2015, справа 2/364/132/15, у матері [PERSON] та батька [PERSON] була відібрана дитини без позбавлення батьківських прав та влаштована під опіку до бабусі [PERSON] , що стверджено розпорядженням Володарської районної державної адміністрації від 27.04.2015 № 121 «Про встановлення опіки над малолітньою [PERSON] та призначення опікуна (а.с. 14). Згідно з рішенням виконавчого комітету Маловільшанецької сільської ради від 27.04.2023 № 34 «Про призначення гр. [PERSON] опікуном над малолітньою сестрою [PERSON] та її нерухомим майном» малолітня [PERSON] була перевлаштована під опіку до сестри [PERSON] , в зв`язку з тим, що бабуся [PERSON] була звільнена від обов`язків опікуна за станом здоров`я, що стверджено рішенням виконавчого комітету Володарської селищної ради від 31.03.2023 № 73 «Про припинення опіки над [PERSON] » (а.с. 15, 16). Батько дитини [PERSON] помер [INFO] , що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 28). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії [PERSON] має третю групу інвалідності, їй рекомедовано продовжувати примусове лікування в КНП КОР «Київське обласне психіатрично-наркотичне медичне об`єднання» (а.с. 24). Комунальним некомерційним підприємством Володарської селищної ради «Володарська лікарня» на виконання ухвали суду від 07.03.2024 надано довідку «Про надання психіатричної допомоги» - [PERSON] , 1981 року народження, де вказано, що [PERSON] необхідна психіатрична допомога у зв`язку з психічним розладом (а.с. 113). Представник позивача, як на підставу обґрунтованості позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, в позовній заяві та у судовому засіданні вказала, що в листопаді 2023 до служби, в усній формі звернулася громадянка [PERSON] та повідомила, що вона відбула покарання та має намір повернути дитину [PERSON] за місцем свого проживання та займатися її вихованням, на що їй була надана консультація. На день звернення служби до суду [PERSON] не надала підтверджуючих документів, які б дали їй можливості повернути дитину за місцем свого проживання, про що зазначено і у висновку служби у справах дітей та сім`ї затверджений рішенням № 328 від 15.12.2023 виконавчого комітету Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області (а.с. 8-11). Суд вважає такий висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини та захисту її прав. Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ст. 12. Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відношенні дочки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальне забезпечення, зокрема: не забезпечує та не турбується про наявність необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з нею, тобто не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє жодного інтересу до дитини, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав та не спростовано дане в судовому засіданні. Судом не встановлено будь-яких об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку матері по відношенню до дочки. Тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідачку, окрім позбавлення її батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дитини та захисту її прав. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічної позиції притримується і судова практика . Зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного суду від 29.05.2019 у справі № 357/17852/15 визначено, що «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформувати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Суд критично оцінює та не може взяти до уваги, на що вказала і представник позивача в судовому засіданні, наданий представником відповідача разом із відзивом на позов Акт обстеження умов проживання відповідачки в с. Медвин Білоцерківського району, Київської області № 7 від 26.02.2024 року, оскільки дитина там не проживає та не перебувала під час обстеження, а проживала за місцем проживання третьої особи по справі своєї сестри [PERSON] , яка є її опікуном (а.с. 111). Статтями 155, 180, 181, 182, 183 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку, в розмірі визначеному судом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не приділяє належної уваги догляду та розвитку своєї дитини, не турбується про її життя та здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не створює необхідних умов для життя та розвитку, не виховує дитину у дусі поваги до Батьківщини, держави та суспільства, не забезпечує продуктами харчування, одягом та взуттям відповідно до сезону, не надає коштів на утримання дитини, практично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків за відсутності будь-яких перешкод для їх виконання. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Суд вважає за доцільне, роз`яснити [PERSON] , положення ст.169 Сімейного Кодексу України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд вважає, що в задоволенні даної вимоги слід відмовити, оскільки відповідно до рішення Володарського районного суду Київської області від 07.04.2015, справа 2/364/132/15, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав у матері [PERSON] та батька [PERSON] і вирішувалося питання про стягнення з батьків аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат слід зазначити, що подання позову немайнового характеру особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України «Про судовий збір», що складає 1211,20 гривень та оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат щодо вимоги про позбавлення батьківських прав, з відповідача в силу ст. 141 ЦПК України слід стягнути судові витрати у розмірі судового збору визначено державою для розгляду справ даної категорії. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Outcome: partial