Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд із позовом до відповідача та третьої особи про позбавлення батьківських прав. На підставу своїх вимог спирається на те, що 16 серпня 2017 року рішенням Маньківського районного суду Черкаської області, по справі № 701/669/17-ц, було розірвано шлюб між позивачем та [PERSON] . Місцем проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було визначено за місцем проживання матері. На підставі виконавчого листа № 701/670/17-ц від 17 серпня 2017 року, виданого Маньківським районним судом з [PERSON] на утримання дітей стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи від дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу і по даний час, діти проживають з позивачем та перебувають на її утримані. [PERSON] , після розірвання шлюбу, спілкування з дітьми припинив, вихованням дітей не займається, не цікавиться їх життям та навчанням, взагалі не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний розвиток. Також [PERSON] не надає допомоги в утриманні та матеріальному забезпечені дітей, в тому числі не сплачував та не сплачує аліменти на утримання дітей. Станом на 19 жовтня 2023 року, загальна заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з 19.07.2017 року по 01.10.2023 року становить - 199073,4 грн. На даний час [PERSON] веде антигромадський спосіб життя, не працює, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Фактично, з 2017 року [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а його спосіб життя та коло спілкування може негативно впливати на дітей. Рішенням № 15 від 14 лютого 2024 року, виконавчий комітет Буцької селищної ради затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , що і змусило представника позивача звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, але позивач надала суду письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (шляхом розміщення оголошення на офіціному веб-порталі Судової влади України), причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів. Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Представник третьої особи: виконавчого комітету Буцької селищної ради в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, згідно якої не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. 16 жовтня 2014 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб про що виконавчим комітетом Буцької селищної ради Маньківського району Черкаської області було зроблено відповідний актовий запис № 9. 20 червня 2012 року позивачка народила доньку [PERSON] та [INFO] доньку [PERSON] , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] (а.с. 9, 10). Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 16 серпня 2017 року по справі № 701/669/17-ц шлюб зареєстрований між сторонами розірвано. Даним рішенням суду визначено місце проживання неповнолітніх дітей за місцем проживання матері - [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 18.04.2023 року № 115, проведено обстеження умов проживання сім`ї. Сім`я проживає в житловому будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] і складається з чотирьох осіб, а саме: голова двору - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , та дочка - [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із матір`ю і перебувають на повному її утриманні. Діти завжди охайно одіті, забезпечені усім необхідним для проживання та навчання (а.с. 15). Відповідно до довідки № 116 від 16 жовтня 2023 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , а проживає по [ADDRESS] , не навчається і не працює, має на утриманні та вихованні трьох дітей до 18-ти річного віку. Склад сім`ї, яка проживає разом із нею: дочка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , а проживає по [ADDRESS] , навчається в 5 класі Багвянської ЗОШ І-ІІІ ступенів; дочка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , а проживає по [ADDRESS] , навчається в 4 класі Багвянської ЗОШ І-ІІІ ступенів; та дочка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , а проживає по [ADDRESS] , перебуває на вихованні в дитсадку "Барвінок" с. Багва (а.с. 16). Відповідно довідки КНП "Буцький селищний ЦНПМСД" від 29.09.2023 року вбачається, що згідно записів медичної документації [PERSON] , та [PERSON] , перебувають на обліку в КНП "Буцький селищний ЦНПМСД", протягом 2022-2023 років звертались в заклад за медичною допомогою тільки в присутності матері, та те, що батько разом з дочками не звертався за медичною допомогою (а.с. 17). Відповідно довідки завідувача філії Буцького ліцею Буцької селищної ради Черкаської області, [PERSON] батько [PERSON] та [PERSON] навчанням та успіхами дітей не цікавиться, не бере участі в їхньому шкільному житті, а також не був присутній на жодних батьківських, загальношкільних зборах та позакласних заходах (а.с. 18) Підтвердженням того, що батько дітей, а саме: [PERSON] не бере участі у вихованні та фінансовому забезпеченні є письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, відповідно до даних пояснень вищевказані особи є сусідами позивача. Свідки пояснили, що [PERSON] , є матір`ю трьох неповнолітніх дітей яких виховує самостійно без участі батька [PERSON] , адже останній взагалі не спілкується із дітьми та не надає будь-якої допомоги у їх вихованні (а.с. 19, 20). Рішенням Виконавчого комітету Буцької селищної ради № 15 від 14 лютого 2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до його малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх дітей (а.с.29). Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з доньками в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, тобто створились умови, які шкодять інтересам неповнолітніх дітей. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Станом на 19 жовтня 2023 року, загальна заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з 19.07.2017 року по 01.10.2023 року становить 199 073,40 грн. Суд при вирішенні даного спору керується наступним. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Суд зауважує, що відповідач не виявив свідомого бажання приймати участь у вихованні дітей, що підтверджується вищевикладеними обставинами, а також тим, що останній в судове засідання не з`явився, що в сукупності свідчить про відсутність інтересу до дітей. Суд вважає, що представником позивача надано до суду належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо своїх дітей та винятковості даного випадку, а саме: відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дітей та свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що в своїй сукупності свідчить про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до повного задоволення виключно в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved