Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] в якому просила суд стягнути стягнути з [PERSON] на її користь суму основної заборгованості за Договором позики (розписки) від 27.03.2017 у розмірі гривневого еквіваленту 2000,00 (дві тисячі) доларів США за офіційним курсом НБУ на дату винесення судового рішення та у розмірі гривневого еквіваленту 900,00 (дев`ятсот) ЄВРО за офіційним курсом НБУ на дату винесення судового рішення. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що між [PERSON] та [PERSON] , 27.03.2017 року укладено договір позики у письмовій формі у вигляді власноручної розписки відповідача як позичальника. Відповідно до даного договору Позивачем було надано в борг Відповідачу грошові кошти у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) доларів США та 900,00 (дев`ятсот) євро. Підтвердженням факту укладення договору є розписка відповідно до змісту якої [PERSON] підтверджує факт отримання від [PERSON] позики у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) доларів США та 900,00 (дев`ятсот) євро та своє зобов`язання про її повернення Позивачу з продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (копія розписки додається). Частину грошових коштів у розмірі 2000,00 (дві тисячі) доларів США Відповідачем було повернуто, а Позивачем отримано 17 листопада 2017 року, про що міститься позначка в зазначеній розписці, а саме «Возврат займа 2000 долл. 17.11.2017г/підпис [PERSON] » та «Принял 2000 дол./підпис [PERSON] ». Таким чином, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за даним договором складає сума у розмірі 2000,00 (дві тисячі) доларів США та 900,00 (дев`ятсот) ЄВРО, яку Відповідач не повернула й по теперішній час. У зв`язку з чим, Позивачем 18.10.2023 року було направлено на адресу Відповідача грошову вимогу про повернення заборгованої суми грошових коштів (трек номер відправлення ДП «УКРПОШТА» 6111202504807). Однак відповідач на вимогу позивача кошти не повернув. Крім того, позивач зазначив, що моментом повернення суми позики не може вважатись момент продажу квартири, адже позивач надіслав на адресу позивача вимогу про повернення позики. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не дивлячись на той факт, що квартира, яка зазначена в розписці досі не реалізована, оскільки спірний договір позики слід рахувати безстроковим, а тому строк повернення позики настає з моменту пред`явлення вимоги до позичальника про її повернення. Також представник позивача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 березня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики у формі розписки, в якій остання підтвердила факт отримання [PERSON] у борг грошових коштів у розмірі 4 000 доларів США та 900 євро, які зобов`язалась повернути після продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаної розписки також вбачається та не заперечується представником позивача, що 17.11.2017 відповідач [PERSON] частково повернула боргу в розмірі 2000 доларів США. Оскільки не повернутими залишились грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 900 євро, позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення з відповідача. Вважає, що оскільки ним направлена вимог до відповідача про повернення позики то настав строк повернення позики. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Як вже встановлено судом, терміном повернення позики визначено подію, а саме продаж квартири за адресою: [ADDRESS] , як зазначеного у розписці, що визначено сторонами як одна з самостійних умов права вимоги позикодавцем повернення отриманих позичальником у борг грошових коштів. Як зазначила представник позивача в судовому засіданні, що на її думку, продаж квартири не відбувся. Матеріали справи також не містять доказів зворотного. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не підтвердив своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, оскільки сторонами обумовлено, що відповідач зобов`язується повернути боргу з моменту продажу квартири, однак матеріали справи не містять відомості про те, що відповідач квартиру продав, однак боргу не повернув, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договором позики слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, то судовий збір не підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed