Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем в електронному форматі, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», було укладено кредитний договір №2645501 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав позику в розмірі 18600 грн, строком на 360 днів, шляхом його переказу на банківську карту № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,4 % від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка та 1,99 % від залишку суми кредиту за кожен день стандартна процентна ставка. За невиконання умов договору відповідачу були нараховані відсотки за його користування. Станом на 10.10.2023 відповідач борг та нараховані відсотки не погасив, наявне прострочення за договором споживчого кредиту №2645501 від 01.12.2021. В подальшому, за договором факторингу №27072023 від 26.07.2023 ТОВ «Лінеура Україна» передала право вимоги за договором №2645501 від 01.12.2023 Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг». \~ \~ \~ \~Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 15.01.2024 відкрито провадження у даній цивільній справі, справа призначена у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.282-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що 01.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем в електронному форматі, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», було укладено кредитний договір №2645501 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав позику в розмірі 18600 грн, строком на 360 днів, шляхом його переказу на банківську карту № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,4 % від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка та 1,99 % від залишку суми кредиту за кожен день стандартна процентна ставка. Відповідно до п.2.1 кредитного договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Згідно із п.2.4 кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п.2.1 Договору. Свої зобов`язання Кредитор перед Позичальником виконав і надав йому кредитні кошти. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.08.2023 №2643_230818142840, 01.12.2021 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», на підставі договору №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, було здійснило перерахування коштів на суму 18600 грн на платіжну картку № [NUMBER] клієнта, номер транзакції в системі іРау.ua - 122676220 (а.с.15). Пунктом 1.4 Договору передбачено, що стандартна процента ставка 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 цього договору. Згідно із п.1,6, 1.6.1 орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою 151850,40 грн. Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на вказаних вище умовах, шляхом підписання договору власним електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. За невиконання умов договору відповідачу були нараховані відсотки за його користування. Опираючись на умови укладеного між сторонами кредитного договору представником позивача здійснено розрахунок суми загальної заборгованості за кредитним договором, яка становить 151850,40 грн, що складається з: сума кредиту 18600 грн (дата укладення договору 01.12.2021); 360 днів=1,99% в день; 18600 грн*1,99%*360 днів = 133250,40 грн заборгованість за відсотками. Даний розрахунок ніким не оспорений та не спростований. В подальшому, за договором факторингу №27072023 від 26.07.2023 ТОВ «Лінеура Україна» передала право вимоги за договором №2645501 від 01.12.2023 Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг». Як вбачається з копії платіжної інструкції ТОВ «УМ Факторинг» на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» перераховано кошти згідно реєстру права вимоги, на підставі договору факторингу №2645501 від 01.12.2023, в тому числі і за кредитним договором укладеним з відповідачем. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Слід зазначити, що відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Частиною 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що кредитний договір №2645501 від 01.12.2023 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом ст.526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як визначається ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження. Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов кредитного договору та існування заборгованості, зазначеної в позовній заяві, суд задовольняє заявлений позов частково з урахуванням заявлених вимог про стягнення суми заборгованості у розмірі 151850 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача має бути стягнуто судові витрати у справі. Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.2-3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано копії договору №18/09/Юр про надання правової допомоги від 18.09.2023, укладеного з адвокатом Судейкіною І.В., Акту приймання-передачі наданих послуг №33 від 25.09.2023, згідно з яким правнича допомога у спорі з відповідачем оцінена у розмірі 4000 грн та платіжної інструкції про понесенні витрати. Відповідачем не подано заперечень з приводу витрат позивача на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим суд не має підстав для їх зменшення. На підставі ст.137, 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 2481 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Outcome: partial