Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 17 лютого 2018 року між ними було укладено шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені через зникнення почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, їх шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу без надання часу для примирення, оскільки останні півроку їх спільне подружнє життя значно погіршилось, приблизно місяць чоловік проживає окремо від сім`ї, вони зрозуміли, що не можуть бути разом, у зв`язку з чим подальше існування шлюбу не відповідатиме їх інтересам. Відповідач відзиву на позов не подав, у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, так як наміри примиритися не дали позитивного результату, їх подальше спільне подружнє життя й збереження шлюбу неможливе. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 17 лютого 2018 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Борзнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом №08. Від даного шлюбу подружжя має спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка наразі проживає з матір`ю. Сторони хоча й зареєстровані за однією адресою, але приблизно місяць разом не проживають, спільних інтересів не мають, не спілкуються в обсязі сім`ї, примиритися не бажають, між ними зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, обоє категорично наполягають на припиненні подружніх відносин, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Понесені [PERSON] у справі судові витрати по сплаті судового збору за її клопотанням залишаються за позивачкою, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved