Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернувся до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 491013486 від 25.10.2019 в розмірі 99400,36 грн та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.10.2019 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, шляхом підписання оферти на укладання угоди про надання кредиту № 491013486, відповідно до умов якої банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 40102,18 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 28.10.2024 та сплатити проценти в розмірі 39,90%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, натомість відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 09.01.2024 має заборгованість в сумі 99400,36 грн. 17.05.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» був укладений Договір факторингу № 2, відповідно до умов якого відступлене право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. 18.05.2021 між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 18-05/21. 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором до ТОВ «Коллект Центр». Відтак відповідач перед позивачем має невиконані зобов`язання з повернення коштів, які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом та стягнення заборгованості в судовому порядку. На підставі ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 21.02.2024 позов переданий до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2024 вищезазначену справу передано судді Костюк У.І.. Ухвалою суду від 19.03.2024 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 491013486 від 25.10.2019 в розмірі 99400,36 грн визнав. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 25.10.2019 [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з офертою на укладення угоди про надання кредиту № 491013486, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії з пропозицією до банку укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «Альфа Банк», укладеного між ним та банком. З даної оферти вбачається, що умовами споживчого кредиту є: тип кредиту - кредит готівкою; сума кредиту - 40102,18 грн; процентна ставка - 39,90% річних; строк кредиту - 60 місяців. Дата повернення кредиту 28.10.2024. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується копією меморіального ордеру №2973771 від 28.10.2019. 17.05.2021 АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Флексіс» право вимоги за кредитним договором № 491013486 від 25.10.2019, що підтверджується Договором факторингу № 2, платіжним дорученням № 253 від 17.05.2021 та характеристиками права вимоги (а.с.10-15). 18.05.2021 ТОВ «ФК «Флексіс» відступлене ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором № 491013486 від 25.10.2019, що підтверджується Договором факторингу № 18-05/21, актом приймання-передачі реєстру боржників від 18.05.2021 до Договору Факторингу № 18-05/21 від 18.05.2021, платіжними дорученнями та характеристиками права вимоги (а.с.16-23). 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до Боржників, в тому числі і за Договором № 491013486 від 25.10.2019, що укладений між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року. (а.с.24-29). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості заборгованість відповідача за вказаним Кредитним договором станом на 09.01.2024 складає 99400,36 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 39098,40 грн, заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги в сумі 44744,44 грн, та заборгованість за нарахованими відсотками (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) в сумі 15557,52гривня (а.с.9). ТзОВ «Коллект Центр» звертаючись до суду з даним позовом вказує, що відповідач має невиконані зобов`язання з повернення коштів, які в добровільному порядку не виконує та наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення до суду за захистом своїх прав. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В ході розгляду судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» з метою отримання кредитних коштів, за результатами його звернення, 25.10.2019 було укладено договір про надання кредиту, що і не заперечується самим відповідачем. Після укладення якого у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, в банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у визначеному розмірі, який був обумовлений між сторонами умовами договору. Зокрема на підставі укладеного договору про надання кредиту відповідачу надано грошові кошти, що підтверджено копією меморіального ордеру №2973771 від 28.10.2019. Відтак, первинний кредитор прийняті на себе зобов`язання за вказаним договором виконав своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором. За відсутності заперечень з боку відповідача, відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, його погашення відповідачем, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та приходить до висновку, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом здійснювалося у межах строку та у розмірі встановленим договором. Таким чином, враховуючи, той факт, що відповідачем не надано суду жодного доказу того, що він належним чином виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору, тому враховуючи, те, що відповідачем не повернуто своєчасно суму кредиту та не сплачено нараховані відсотки, в порушення умов договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, то він є таким що зобов`язання за вказаним договором не виконав. А враховуючи той факт, що на підставі договорів факторингу право вимоги щодо відповідача [PERSON] було відступлено на користь ТОВ «Коллект Центр», то суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача кредитної заборгованості, підлягає судовому захисту, тому позов ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Судом встановлено, що представництво інтересів позивача ТОВ «Коллект Центр» у суді здійснювалось адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі Договору № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 (а.с. 40). Згідно заявки на надання юридичної допомоги №271 від 02.01.2024 ТОВ «Коллект Центр» та адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с.43). Згідно витягу з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024, вбачається, що адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надавалися такі види юридичних послуг позивачу, а саме: надання усної консультації з вивченням документів- 3000 грн, підготовка пропозицій- 4000 грн, складання позовної заяви - 10000 грн, всього на суму 17 000 грн. Оплата згідно договору про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 10.01.2023 проведена згідно з платіжною інструкцією № 0406010000 від 10.01.2024 (а.с.42). В позовній заяві представник позивача ТОВ ««Коллект Центр» просив суд стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 17000 грн. Відповідач [PERSON] заперечив проти такого розміру витрат на професійну правничу допомогу, вказавши що судові витрати в розмірі 17 000, 00 грн є не співмірними із суттю даної справи, обсягом робіт та часу, витраченого адвокатом на виконання робіт. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині витрат на правничу допомогу суд виходив з наступних норм та мотивів. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 у по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Відтак, дослідивши перелік і вартість послуг, наданих адвокатом позивачу, з огляду на наведене вище, суд не може визнати співмірним зі складністю наданих послуг та з витраченим адвокатом часом заявлений позивачем розмір його витрат на правничу допомогу, зокрема, щодо підготовки та подачі позовної заяви. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, зокрема предмету позову, його ціни, змісту позовної заяви, доказів долучених до неї, виходячи з обсягу реальних та фактично наданих послуг у малозначній, нескладній справі, враховуючи кількість судових засідань та їх проведення без участі представника позивача (за його заявою), суд прийшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу та вважає, що слід стягнути з відповідача витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у розмірі 7500 грн. Вирішуючи питання стягнення судових витрат у виді судового збору суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач позов визнав, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, відтак наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved