Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 25 733,30 грн., в тому числі 15 733,30 грн. компенсації моральної шкоди та 10 000 грн. компенсації матеріальної шкоди, а також судові витрати на професійну допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.04.2022 о 00:05 год. поліцейським ВРПП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Зіміним І.А. відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до якого водій керував Volkswaggen Caddy д.н.з. [NUMBER] з явними ознаками наркотичного сп`яніння. У зв`язку зі складенням зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, було затримано автомобіль позивача та доставлено його на спеціальний майданчик. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2022 у справі № 357/3083/22, яка набрала законної сили 01.07.2022, провадження у справі відносно позивача закрито. Зі змісту постанови вбачається, що викладені в протоколі обставини вчиненого правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, протокол був складений з порушенням ст.ст. 256, 266 КУпАП та з порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] було завдано моральної шкоди, він відчуває зневажливе ставлення до себе, докладає значних зусиль для відновлення та налагодження відносин з рідними, колегами, клієнтами, які негативно ставляться до керування транспортними засобами у нетверезому стані. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 15 733,30 грн. (6 700 х 2 місяців) + (6 700 / 30 х 10 днів). Крім того, в зв`язку з платним зберіганням автомобіля на спеціальному майданчику позивачем вимушено понесені 10 000 грн., тому є наявні підстави для відшкодування вказаних витрат. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 12.12.2023 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, залучено до участі у справі в якості третьої особи Державу Україна, в особі Державної казначейської служби України. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В матеріалах справи містяться відомості про отримання учасниками справи копії ухвали про відкриття провадження, а також копії позовної заяви з додатками відповідачем. 26.12.2023 через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшов відзив ГУ НП в Київській області. В обґрунтування відзиву зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 21.06.2022 до позивача адміністративні стягнення передбачені п. 2 ст. 1 Закону не застосовувались, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди. Жодних доказів, які свідчать про протиправність дій працівників поліцій позивачем не надано, відповідно й немає підстав обговорювати та досліджувати причинно-наслідковий зв`язок між незаконним рішенням, діями чи бездіяльність та завданою шкодою. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Відповідно до наведеного, стягнення коштів з ГУНП в Київській області на користь [PERSON] 10 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої транспортуванням (евакуацією) та зберіганням транспортного засобу не підлягають задоволенню у повному обсязі. 09.01.2024 на адресу суду надійшло пояснення ГУ ДКСУ у Київській області, яке мотивоване тим, що казначейство не в змозі використати права учасника судового процесу, бо не є учасником правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними щодо обставин справи. Вказано, що держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така державна установа відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. З посиланням на висновки Великої Палати Верховного суду у справах № 910/23967/16 та 242/4741/16-ц казначейство не повинно нести шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій державних органів, оскільки жодних прав позивача не порушувало. З посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 вказано про необхідність реальних витрат на правову допомогу та долучення до матеріалів справи розрахунку погодинної вартості правової допомоги. 04.03.2024 на адресу суду від представника ГУ НП в Київській області повторно надійшов відзив з аналогічними до попереднього доводами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 20.04.2022 поліцейським ВРПП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області рядовим поліції Зіміним Ігорем Анатолійовичем відносно [PERSON] складено протокол серії ДПР18 про адміністративне правопорушення. Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що 20.04.2022 о 00:10 год. в Білоцерківському районі на відрізку дороги ЕР-04 водій [PERSON] керував автомобілем Volkswaggen Caddy д.н.з. [NUMBER] , належність [PERSON] , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, порушення мовлення, поведінка, яка не відповідає дійсності. Від проходження огляду встановленим законом порядку в медичному закладі в присутності двох свідків відмовився. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. До протоколу додається пояснення свідків, акт вилучення т.з., протокол направлення до БЦ МЛ № 4. У зв`язку зі складенням зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, було затримано автомобіль позивача та доставлено його на спеціальний майданчик ФОП « [PERSON] » за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 20.04.2022, складеного поліцейським ВРПП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області сержантом поліції Зінченком Денисом Сергійовичем. 21.06.2022 постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2022 у справі № 357/3083/22 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вказаною постановою встановлено, що викладені в протоколі обставини вчиненого правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, протокол був складений працівниками поліції з порушеннями ст. 256, 266 КУпАП та з порушеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року. Постанова набрала законної сили 01.07.2022. За послуги евакуатора транспортного засобу Volkswaggen Caddy д.н.з. [NUMBER] та послуги з надання місця для стоянки, позивачем сплачено 10 000 грн., що підтверджується рахунком на оплату [PERSON] № 079, квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.2530239047.1 від 29.04.2022 та актом виконаних робіт ФОП «Аніканов». Діяльність автостоянки ФОП [PERSON] здійснюється відповідно до постанови КМУ № 1102 р. «Про порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання» від 17.12.2008, ст. 265-2 КУпАП та договору № 705 від 01.10.2018 «Про доставлення затриманих транспортних засобів та їх зберігання». При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у випадку душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Стаття 2 Закону № 266/94-ВР передбачає право на відшкодування шкоди виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 6 ст. 4 № 266/94-ВР). Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Судом встановлено та не спростовано сторонами те, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2022 у справі № 357/3083/22 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду порушення законного порядку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Разом із тим, це не спростовує тієї обставини, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності без достатніх правових підстав, при цьому відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. На обґрунтування моральної шкоди позивач зазначив, що внаслідок неправомірних дій інспектора Національної поліції він зазнав моральних страждань внаслідок перебування під незаконними діями правоохоронних органів та судом 2 місяці та 10 днів, під час розгляду справи відчував до себе зневажливе ставлення через притягнення до адміністративної відповідальності, позивач докладав зусиль для відновлення та налагодження відносин з рідними, колегами, клієнтами. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Вказана правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує доводи позивача про незручності, що виникли внаслідок порушення його прав, при цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єкта владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Разом з тим, суд зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таким чином, з урахування вимог розумності та справедливості, доводів позивача, а також наявних у справі доказів на підтвердження понесеної позивачем моральної шкоди, суд дійшов висновку про часткове відшкодування моральної шкоди на грошову суму в розмірі 2 000 грн. Щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої транспортуванням (евакуацією) та зберіганням транспортного засобу, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Таким чином, законодавцем визначено момент з якого особа, якої заподіяна відповідна шкода має право звертатись до суду із відповідними вимогами, а кримінальне провадження по якому здійснювались в якості заходу забезпечення кримінального провадження арешт майна позивача триває. У даному випадку, суд застосовуючи до даних правовідносин принцип верховенства права, вважає, що належним способом захисту права є загальні положення цивільного права про відшкодування шкоди яке передбачає повне відшкодування заподіяної шкоди, а тому підлягає розгляду по суті вимоги про відшкодування шкоди заподіяної конкретним рішенням (діями) суб`єкта владних повноважень при виконанні службових обов`язків, та яке стосується збитків не визначених положеннями ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Враховуючи предмет розгляду, суд вважає, що системний аналіз положень статей 22, 1166, 1176 ЦК України, дозволяє прийди до висновку що обов`язковими складовими предмета доказування по даним правовідносинам є: 1) наявність матеріальної шкоди ( збитків ) та їх розмір; 2 ) наявність прямого причинного зав`язку між матеріальної шкодою та діями/рішенням органів досудового слідства, прокуратури, суду; 3) незаконність таких дій/рішення. Послідовне дослідження кожної складової дозволяє суду встановити факт доведеності позовних вимог, а відсутність доведеності хоча б однієї зі складових є підставою для відмови у задоволені позовних вимог в цілому. При розгляді питання доведеності наявності матеріальної шкоди (збитків) та її розміру суд приймає до уваги встановлений факт евакуації транспортного засобу. Позивачем долучено до матеріалів справи докази понесення ним витрат на транспортування (евакуацію) та зберігання транспортного засобу в розмірі 10 000 грн. Приймаючи до уваги те, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2022 у справі № 357/3083/22 закрито провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення обставини, невідповідністю вчиненого правопорушення фактичним обставинам справи, порушеннями працівниками поліції при складенні протоколу ст. 256, 266 КУпАП та вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також те, що позивачем доведено розмір заподіяння йому матеріальної шкоди, суд вважає за доцільне задовольнити в повному обсязі позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок евакуації та зберігання транспортного засобу позивача. При постановленні рішення суд бере до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 та у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 726/837/20, відповідно до яких шкода повинна стягуватися з Державного бюджету України, а резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Доводи представників відповідача та третьої особи зводяться до незгоди з позовом, однак не спростовують встановлених по справі обставини, а також наведених судом мотивів часткового задоволення позову.

Outcome: partial