Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за наданні послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території за період з 01.05.2021 р. по 31.09.2023 р. у розмірі 17 135,00 грн. основного боргу; 2 311, 82 грн. інфляційної складової боргу; 580,42 грн. - 3% річних та стягнути з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [PERSON] є власником паркомісця № [NUMBER] секція «Б» за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2009 р. у справі № 2-84/09 про поділ спільного майна подружжя. Відповідач отримував послуги по утриманню будівлі і споруд, проте зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги у повному обсязі виконані не були, у зв`язку із чим, утворилась заборгованість, яка станом на день подачі позову становить 17 135,00 грн. Також на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивачем нараховано індекс інфляції у розмірі 2 311, 82 грн., три проценти річних у розмірі 580,42 грн. Ухвалою судді від 27 листопада 2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. 20 грудня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив по справі, з якого вбачається, позивачем не доведено право власності відповідача на зазначене паркомісце, що посилання позивача на норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за № 1875-IV від 24.06.2004 р. зі змінами є безпідставними, оскільки вказаний Закон втратив чинність з 01.05.2019 р. на підставі Закону № 2189-VIII від 09.11.2017 р. Представник позивача [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, у задоволенні позову просив відмовити. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд встановив, що [PERSON] є власником паркомісця № [NUMBER] секція «Б» за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2009 р. у справі № 2-84/09 про поділ спільного майна подружжя. Обслуговування автопаркінгу здійснюється обслуговуючою організацією ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ». Між позивачем та відповідачем не було укладено договору про надання послуг утримання авто паркінгу (машиномісця), так як позивачу не відомо місце проживання відповідача. Для обслуговування паркінгу, утримання його у належному стані і забезпечення майна третіх осіб (власників автомобілів), Позивач уклав відповідні договори з підрядниками, організаціями щодо постачання електроенергії, води, теплопостачання, також надається цілий ряд інших послуг по обслуговуванню вказаної підземної автостоянки, а саме: прибирання паркінгу, миття паркінгу, обслуговування системи протипожежної автоматики та димо-видалення та інших систем паркінгу. При цьому, позивач несе витрати з технічного обслуговування, повірки, ремонту та наладки приладів обліку теплової енергії, витрати з утримання служби охорони, тощо, на підставі чого Позивачем було складено калькуляцію вартості утримання одного машиномісця, яка складає 625 грн. на місяць на одне машиномісце. Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до пунктом сьомим Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 р. із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 р., що були діючими у спірний період, власник, наймач житлового приміщення зобов`язаний сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Враховуючи викладене, та, зважаючи на те, що відповідач не виконує своїх зобов`язань щодо утримання належного йому майна та ухиляється від оплати наданих йому позивачем послуг, нарахована позивачем за період з 01.05.2021 р. по 31.09.2023 р. заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 17 135,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь відповідача. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є щомісячна сплата позивачу вартості наданих послуг. Відповідно до змісту статтей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (стаття перша Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття перша, частина друга статті третьої, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, [PERSON] зобов`язаний сплачувати належним чином за надані позивачем послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території. Однак, відповідач, одержуючи послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, за які не сплачує в установленому законом порядку, у зв`язку із чим утворилася заборгованість за період з 01.05.2021 р. по 30.09.2023 р., яка становить 17 135,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ». Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не надав доказів про, те що він не є власником машиномісця № [NUMBER] в секції «Б» за адресою [ADDRESS] , не надав доказів про відчуження нерухомого майна третім особам, належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження оплати послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території у визначеному чинним законодавством розмірі. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» про стягнення із [PERSON] заборгованості за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території у розмірі 17 135,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України індекс інфляції у розмірі 2 311,82 грн., три проценти річних у розмірі 580,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 № 206 - в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Оплата комунальних послуг відбувається за умовами відповідних договорів про надання таких послуг за виключенням вищезазначеного. Тобто, нарахування пені, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги у період з лютого 2022 є порушенням законодавства, що підлягає застосуванню в умовах воєнного стану. В зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції за період з 24 лютого 2022 року до 30 вересня 2023 року задоволенню не підлягають. Отже, у зв`язку із простроченням оплати за житлово-комунальні послуги, вимоги позивача про застосування статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме: за період з 01 травня 2021 по 23 лютого 2022 року з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 306,77 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 228,85 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2684 грн. До задоволення підлягають вимоги про стягнення з відповідача 18 670,62 грн, що становить 93,67 % від ціни позову. Отже, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 93,67 % х 2684 грн : 100% = 2514,10 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial