Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №10003245913. відповідно до умов якого відповідачу були надані кредитні кошти. Проте відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 34 294 грн. 05 вересня 2022 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами. Згідно з Реєстром боржників до Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 34 294 грн. Ухвалою суду від 22 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу [PERSON] ухвалу про відкриття провадження від 22 грудня 2023 року та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками відповідачам було направлено на адресу зазначену в позові, однак конверт повернувся на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. 25 лютого 2021 року [PERSON] подав анкету-заявку на отримання кредиту. 25 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 1000245913 відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в розмірі 10 000 грн. шляхом видачі суми кредиту у вигляді готівкових коштів Банку на умовах строковості, зворотності, платності строком до 30 календарних днів, з фіксованою процентною ставкою яка становить 1,14% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. 25 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] була укладена додаткова угода про зміну умов договору № 10003245913, однак підпису Позичальника та відповідача [PERSON] додаткова угода не містить. (а.с.13) 05 вересня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» укладено договір факторингу №556/ФК-22, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги зазначені в реєстрі, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, за що сплатило суму фінансування. (а.с.20) Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до вказаного договору ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право вимоги зокрема відносно [PERSON] за договором №10003245913 на загальну суму заборгованості у розмірі 34 294 грн. 12 грудня 2022 року за № 10003245913 ТОВ «Діджин Фінанс» звернулось до [PERSON] з вимогою про погащення заборгованості за кредитним договором № 10003245913. Згідно з вимогою про погашення заборгованості за договором №10003245913 зобов`зано боржника сплатити борг в строк до 30 січня 2023 року у розмірі 34294 грн. 00 коп. (а.с. 19) Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Всупереч умовам кредитного Договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до ТОВ «Діджи фінанс» останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «Діджи фінанс», ні - попереднього кредитора. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним Договором, складає 34 294 грн., з яких: 10 000 грн. сума заборгованості по тілу кредиту; 24 294,00 грн. сума заборгованості за комісійними винагородами становить 0 грн.; заборгованості за пенею. (а.с. 14-17) Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У порушення норм закону та умов Договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, тому з останнього слід стягнути на користь ТОВ «Діджи фінанс» заборгованість за кредитним Договором № 1000245913 від 25 лютого 2021 року загальною сумою 34 294,00 грн. Крім цього у відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 3000,00 грн судових витрат. Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, то у таких на думку суду слід відмовити, виходячи з наступного. Як установлено в частині другій статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22). Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, подані договір про надання правничої (правової) допомоги №42649746 від 22.09.2023 між ТОВ «Діджи фінанс`та адвокатом Міньковською А.В. із описом послуг та їх ціни та детальний опис робіт виконаних [PERSON] ; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА №0015416 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6562 на ім`я [PERSON] та свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] відповідно до якого Сінахова змінила прізвище на Міньковська, та акт виконаних робіт з обсягом та переліком виконаних робіт на загальну суму 3 000 грн. Представник позивача надано на підтвердження детальний опис робіт, виконаних адвокатом Міньковською А.В. на загальну суму 3 000 грн., що складається з правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» 500 грн., складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості в тому числі попередній (оріентовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 2000 грн., формування додатків до позовної заяви 300 грн., подання позовної заяви та копії позовної заяви з дродатками, до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням 200,00 грн. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь ТОВ « Діджи Фінанс» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Outcome: approved