Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

[PERSON] , в особі представника - адвоката Пантелей Віталія Вікторовича, звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення не 23-х років за умови продовження навчання. У обґрунтування позову зазначено, 15 вересня 2015 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який на даний час розірвано рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 28.07.2015, справа №622/558/15-ц. В шлюбі в у них народилося двоє доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 05 червня 2015 року Золочівським районним судом Харківської області по цивільній справі № 622/559/15-ц було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 25.05.2015 року та до досягнення найменшою дитиною повноліття. Відповідач звернувся з позовом до Дергачівського районного суду Харківської області, про зменшення розміру аліментів, просив суд звільнити від сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , мотивуючи тим, що [INFO] старшій дочці [PERSON] виповнилося 18 років. Дочка залишилася проживати разом з позивачкою. Відповідно до рішення суду відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття, потім вона продовжувала навчання в вищому учбовому закладі на денній формі навчання. На даний час їх з відповідачем донька досягла повноліття. Але разом з тим, вона навчається на першому курсі денного відділення в Комунальному Закладі «Харківська гуманітарно-педагогічна академія» Харківської Обласної Ради на магістра. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, так як отримує пенсію, на даний час працює та отримує дохід. Позивачка працює, має середньомісячний заробіток 8372 гривень 00 копійок, але у зв`язку з тим, що на її утриманні крім, повнолітньої [PERSON] , [INFO] є ще одна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , має тяжке матеріальне становище. Оскільки їх з відповідачем дочка навчається на стаціонарі у ВНЗ, стипендії не отримує, ніякого джерела доходів не має, враховуючи те, що відповідач не є інвалідом, отримує пільгову пенсію, знаходиться у працездатному віці, на даний час служить в ЗСУ, інших дітей у нього не має, непрацездатних батька чи матері на його утриманні не перебуває, він зобов`язаний та має можливість утримувати свою повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, тому вона змушена звернутися з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою суду від 04.10.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 03.11.2023 від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає стягнення аліментів у розмірі всіх видів заробітку відповідача є надмірними та виходить за межі встановлених законодавством на утримання 2-х дітей та є об`єктивно непомірними для відповідача. 17.01.2024 ухвалою суду витребувано необхідні докази для об`єктивного розгляду справи, а 20.03.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 17 квітня 2024 року на 09 год 30 хв. Представник позивачки у судове засідання не з`явився, надавши клопотання про здійснення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з довідки № 137 від 07.09.2023, виданої першим проректором Ларисою Петриченко Комунального закладу «Харківська гуманітарно-педагогічна академія» Харківської обласної ради, [PERSON] навчається на 1 курсі факультету дошкільної і спеціальної освіти та історії на денній формі навчання за бюджетні кошти з 01.09.2023 (наказ про зарахування № 120-од від 31.08.2023). Кінцевий термін навчання 31.12.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У відповідності з ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Так Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 у справі №644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16 лютого 2022 у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Суд вважає встановленим той факт, що у зв`язку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати як позивач, так і відповідач. Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітню доньку, яка продовжує навчатися, суд не встановив наявності обставин, які б перешкоджали відповідачу у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітньої дитини та враховує, що відповідач має стабільний дохід, який за період з квітня 2022 року по березень 2024 року становив 1756739,63 грн., що вбачається з довідки про доходи від 29.03.2024 року за №185, виданою військовою частиною [NUMBER] . З відзиву відповідача вбачається, що він не в змозі сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) в зв`язку з тим, що 05 червня 2015 року Золочівським районним судом Харківської області по цивільній справі № 622/559/15-ц було ухвалено рішення про стягнення з нього, [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 25.05.2015 року та до досягнення найменшою дитиною повноліття, тож з нього продовжується стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи те, що витрати на утримання дитини батьки повинні нести порівну, вказані витрати є доведеними. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд враховує дані про незадовільний стан здоров`я відповідача, його матеріальне становище, те, що відповідач, має стабільний та достатній дохід в умовах воєнного стану, оскільки перебуває на військовій службі та пенсійне забезпечення. Виходячи з засад розумності та справедливості, інтересів дитини, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої доньки до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцяти трьох річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку. Крім того, стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. П. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу). При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, які підлягають стягненню на його користь з відповідача. Відповідно частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина 1 статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Так, представником позивача на підтвердження понесених витрат надано: Акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги (адвокатських послуг) №1-04/09/23 від 04.09.2023, витяг з Договору про надання адвокатських послуг №29 від 04.09.2023, квитанція до прибуткового касового ордера № 17 від 15.09.2023 на суму 3000,00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та підлягають задоволенню.

Outcome: partial