Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

25 травня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] , визначивши третіми особами [PERSON] та ТОМ «Гетманглобал», із вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 15 жовтня 2021 року, приблизно о 15 годині 20 хвилин, [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Хонда фіт», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «ГЕТМАНГЛОБАЛ», рухався по вул. Січових Стрільців з боку пр. Пилипа Орлика в напрямку вул. Семена Петлюри в м. Дніпрі. Вказано, що під час руху [PERSON] , грубо порушуючи ПДР України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 та дорожньою розміткою 1.14.1, розташованого в районі перехрестя з вул. Українська, не вжив заходів до зменшення швидкості, а в разі потреби аж до зупинки транспортного засобу для надання дороги пішоходу [PERSON] , який перетинав проїзну частину зліва направо за напрямком руху автомобіля, продовживши рух, внаслідок чого скоїв наїзд на [PERSON] . Після наїзду на пішохода [PERSON] водій [PERSON] втратив керування своїм автомобілем і допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo», з державним реєстраційним номером [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який стояв на вул. Українська перед виїздом на проїзну частину вул. Січових Стрільців в м. Дніпрі. Стверджує, що [PERSON] у судовому засіданні вину по висунутому йому обвинуваченню за ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, та підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які в свою чергу підтверджуються дослідженими судом доказами, зокрема, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою до нього та фототаблицею від 15 жовтня 2021 року. Вказує, що зазначені обставини встановлені в ухвалі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у справі № 932/10433/21, провадження № 1-кп-932-622-21. Зазначає, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є позивач. Згідно з висновком експерта по судовій авто товарознавчій експертизі щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 26 листопада 2021 року № 379/21А, що була проведена в межах кримінального провадження № 12021041030001245, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 163716 гривень 53 копійки, а матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 155232 гривні. Стверджує, що за запчастини, ремонтно-відновлювальні та фарбувальні роботи його пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу він сплатив 104132 гривні, за послуги з евакуації та переміщення автомобіля сплачено 3000 гривень, за послуги зі зберігання транспортного засобу мною 1320 гривень, комісії банку у сумі 158 гривень 80 копійок, а всього 108610 гривень 80 копійок. Вказує, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Хонда фіт», з державним реєстраційним номером [NUMBER] , застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 червня 2021 року в ТОВ «СК «Кредо», яке визнало вказану подію страховим випадком та виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 58807 гривень 95 копійок. Оскільки, сума виплаченого страхового відшкодування не покриває всю суму завданого йому матеріального збитку, то вважає, що різниця, у розмірі 49802 гривні 85 копійок, повинна бути стягнута з відповідача. Також, вважає, що сам по собі факт порушення його прав, що виразилося в пошкодженні його транспортного засобу, свідчить про перенесені ним душевні страждання, бо він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Так, зазначає, що він не міг протягом тривалого часу користуватися своїм автомобілем у зв`язку з його ремонтом, враховуючи його робочий графік, він мав складнощі з поверненням автомобіля після його ремонту з м. Дніпра, де сталася ДТП, до м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, де він проживає. Крім того, причиною стресу стало спілкування зі страховою компанією, відповідача, яка не компенсувала його витрати на ремонт автомобіля, а ці витрати для нього є значними. Витрата коштів на ремонт автомобіля суттєво вплинула на рівень життя його сім`ї, призвело до економії на продуктах харчування, одязі, буденних потребах. Також, додаткових душевних страждань йому додає те, що він змушений звертатися з вказаним позовом до суду, що для нього є вперше. Тому вважає, що протиправними діяннями відповідача йому завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях та стресі, які з`явилися після пошкодження [PERSON] його автомобіля та тривають дотепер. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що достатнім розміром грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди є 10000 гривень. Тому, прохає суд стягнути з відповідача різницю завданої йому майнової шкоди у розмірі 49802 гривні 85 копійок, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, разом із судовими витратами по справі у сумі 5647 гривень 20 копійок. 07 вересня 2023 року вказана справа надійшла на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 93). Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження, та призначено підготовче судове засідання на 15 годину 15 хвилин 10 жовтня 2023 року (а. с. 95), яка надіслана учасникам справи 13 вересня 2023 року за вихідним № 28561/23-вих/2/204/3486/23 (а. с. 96). 30 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Тараненка Я.Ю. (а. с. 118-123), в якому він позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує. В обґрунтування відзиву зазначає про те, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 12622789, яким забезпечено автомобіль HONDA FIT, державний реєстраційний номер [NUMBER] , укладений 23 червня 2021 року страховиком ТДВ «СК «КРЕДО» по 25 червня 2022 року включно. Страховиком являється ТОВ «ГЕТМАНГЛОБАЛ». Вказує, що за вказаним договором страхування страхова сума за шкоду майну встановлена у розмірі 130000 гривень, франшиза у розмірі 0 гривень. При цьому, зазначає, що відповідно до звіту № 27-10-21P про оцінку колісного транспортного засобу від 27 січня 2022 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Chevrolet aveo, державний реєстраційний знак [NUMBER] , з урахуванням зносу, становить 58807 гривень 95 копійок. Вказує, що ТДВ СК «КРЕДО» визнало вказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняла рішення щодо виплати страхового відшкодування у сумі 58807 гривень 95 копійок. Разом з цим, зазначає, що згідно звіту № 27-10-21Р від 27 січня 2022 року, вартість матеріального збитку автомобіля Chevrolet aveo, державний реєстраційний знак [NUMBER] , складає 62566 гривень 16 копійок, з ПДВ. Вказує, що 15 лютого 2022 на рахунок позивача згідно платіжної інструкції № 5737 від 15 лютого 2022 року було сплачено страхове відшкодування в розмірі 58507 гривень 95 копійок, при цьому претензій щодо розміру страхового відшкодування останній до страхової компанії не мав, та відповідно звіт не оскаржував. Натомість, відповідач вважає, що суму страхового відшкодування позивачу повинна виплатити саме страхова компанія, оскільки вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, за даними позивача у розмірі 108610 гривень 80 копійок не входить за межі страхової суми, вказаної в договорі обов`язкового страхування в розмірі 130000 гривень. Тому, вважає, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того, зазначає, з ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року, вбачається, що дії [PERSON] знаходяться з технічної точки зору в причинному зв`язку з наслідками ДТП та спричинили потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження середнього ступеню. Вказує, що в даному кримінальному провадженні потерпілою особою визнано лише пішохода [PERSON] , якому відповідач [PERSON] повністю відшкодував заподіяну шкоду, а [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим та відшкодуванням йому матеріальних збитків. Натомість, водія автомобіля Chevrolet aveo, державний реєстраційний знак [NUMBER] та його власника у вказаному кримінальному провадженні визнано потерпілими не було. Стверджує, що [PERSON] визнав свою вину у вчиненні ДТП, а саме порушенні п. 18.1 та 18.4 ПДР України, тобто у тому що водій не зменшив швидкість, не зупинився та не пропустив пішохода, однак своєї винуватості у зіткненні з автомобілем Chevrolet aveo відповідач [PERSON] у вказаному кримінальному провадженні не визнавав, оскільки в межах розгляду цього кримінального провадження такого питання навіть не стояло, а водія і власника автомобіля навіть не було визнано потерпілими в кримінальному провадженні та не зазначено, що їх майну завдано матеріальну шкоду. Жодних відомостей про те, що власник автомобіля Chevrolet aveo вживав заходів для визнання його потерпілим в кримінальному провадженні немає. Вказує на те, що рішення суду з приводу того, що механічні пошкодження автомобіля Chevrolet aveo, державний реєстраційний номер [NUMBER] , виникли з вини [PERSON] та, що причинно-наслідковий зв`язок був саме у порушенні [PERSON] п. 18.1, 18.4 ПДР до матеріалів справи не долучено, а тому вважає, жодних підстав для задоволення позовних вимог позивача не має. Прохає суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому, заявляє про орієнтовний розмір понесених витрат на правову допомогу у розмірі 20000 гривень. 06 листопада 2023 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив представника відповідача (а. с. 136-138), в якій він вказує на те, що даний відзив не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки він поданий особою, яка не має на це повноважень (відсутні повноваження). Разом з цим, в обґрунтування відповіді на відзив зазначає те, що саме [PERSON] є належним відповідачем по справі, оскільки у страховика не виник обов`язок зі сплати повної суми відновлювального ремонту, зважаючи на коефіцієнт фізичного зносу, та відсутність обов`язку зі сплати ПДВ, так як надання послуг зі страхування та перестрахування не є об`єктом обкладення ПДВ. Крім того, зазначає, що він поніс додаткові витрати за послуги з евакуації/переміщення та зберігання автомобіля, сплати комісії банку. Вказує, що саме ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності підтверджує наявність протиправних дій відповідача, а тому вважає, що не визнанням даного позову відповідач намагається уникнути відшкодування завданої ним шкоди. Прохає суд не приймати до уваги відзив представника відповідача, а вирішити справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 29 січня 2024 року у справі закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті (а. с. 166). Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 189), в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 202-203), в якій позовні вимоги не визнав, прохав суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 201). Представник третьої особи ТОВ «Гетманглобал» у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 200), причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року [PERSON] звільнено від кримінальної за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, тобто у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження № 120210410300001245 від 16 жовтня 2021 року закрито (а. с. 18-19 та на звороті). Так, зі змісту вказаної ухвали суду вбачається, що [PERSON] , 15 жовтня 2021 року, приблизно о 15 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Хонда фіт», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «ГЕТМАНГЛОБАЛ», рухався по вул. Січових Стрільців з боку пр. Пилипа Орлика в напрямку вул. Семена Петлюри в м. Дніпрі. Під час руху [PERSON] грубо порушуючи ПДР України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 та дорожньою розміткою 1.14.1, розташованого в районі перехрестя з вул. Українська, заходів до зменшення швидкості, а в разі потреби зупинитись для надання дороги пішоходу [PERSON] , який перетинав проїзну частину зліва направо за напрямком руху автомобіля не прийняв, продовживши рух, внаслідок чого скоїв на нього наїзд. Після наїзду на пішохода [PERSON] водій [PERSON] втратив керування своїм автомобілем і допустив зіткнення із автомобілем «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який стояв на вул. Українська перед виїздом на проїзну частину вул. Січових Стрільців в м. Дніпрі. Крім того, вказаною ухвалою суду встановлено, що порушення обвинуваченим [PERSON] правил безпеки дорожнього руху виразилося в порушенні ним вимог п. 18.1, п. 18.4 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Разом з цим, у вищевказаній ухвалі суду зазначено, що [PERSON] у судовому засіданні повністю визнав вину по пред`явленому йому обвинуваченню та підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які об`єктивно підтверджуються дослідженими судом у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження. Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Разом з цим, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Хонда фіт», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована страховою компанією ТДВ «СК «Кредо», зокрема на суму 130000 гривень за шкоду завдану майну (а. с. 28). З листа ТДВ «СК «Кредо» № 742 від 03 лютого 2022 року (а. с. 31) вбачається, що страховиком дана дорожньо-транспортна подія визнана страховим випадком, тому огляд пошкодженого транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , останнім було проведено із дотриманням строку, визначеного п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто в межах 10 робочих днів з дня отримання повідомлення, та складено акт технічного огляду. Також в даному листі, зазначено, що відповідно до звіту № 27-10-21Р про оцінку КТЗ від 27 січня 2022 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 та без врахування ПДВ, склала 58507 гривень 95 копійок, франшиза 0 гривень. Тому розмір страхового відшкодування становить саме 58507 гривень 95 копійок. 15 лютого 2022 року страхове відшкодування у сумі 58807 гривень 95 копійок зараховано на розрахунковий рахунок позивача, підтвердженням чого є платіжна інструкція № 5737 від 15 лютого 2022 року (а. с. 43). Відповідно до\~висновку судового\~експерта [PERSON] \~по судовій\~авто товарознавчій\~експертизі щодо\~визначення вартості\~матеріального збитку\~завданого власнику\~КТЗ №\~379/21А\~по кримінальному\~провадженню №\~120210410300001245\~(а.\~с.\~53-82),\~вартість відновлювального\~ремонту автомобіля\~«Chevrolet\~Aveo», державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 163716 гривень 53 копійки, а матеріальний збиток 155232 гривні. Згідно з рахунком № 24 від 30 листопада 2021 року ФОП [PERSON] (а. с. 44) та акту виконаних робіт № 24 від 21 лютого 2022 року (а. с. 45 та на звороті), вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Chevrolet\~Aveo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , становить 104132 гривні та, які позивачем оплачені, підтвердженням чого є платіжні доручення (а. с. 48-52). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з\~вимогами ст. 979 ЦК України,\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України\~визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до\~вимог ст. 3\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Приписами ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає. Відповідно до\~вимог п.\~8.2\~розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до ДТП та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після ДТП. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а сторонами не оспорено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження. При цьому, судом встановлено, що звіт про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , позивачем не оспорено та в судовому порядку не оскаржено. Разом з цим, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Honda Fit», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована страховою компанією ТДВ «СК «Кредо», зокрема, за завдання шкоди майну на суму 130 000 гривень. З викладеного вбачається, що застрахована страховою компанією ТДВ «СК «Кредо» сума цивільно-правової відповідальності відповідача, як особою, яка керувала транспортним засобом Honda Fit», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким завдано шкоду транспортному засобу позивача, є достатньою для покриття завданої позивачеві шкоди. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду\~на викладене,\~з урахуванням\~того,\~що дорожньо-транспортна\~подія,\~яка мала\~місце 15\~лютого 2021\~року у\~м.\~Дніпрі,\~в результаті\~якої відповідачем\~завдано матеріальної\~шкоди позивачеві,\~визнана ТДВ\~«СК «Кредо»\~страховим випадком,\~у зв`язку\~з чим\~у останнього\~виник обов`язок\~відшкодування шкоди,\~розмір якої\~не перевищує\~його ліміт\~відповідальності,\~як страховика,\~оскільки сума\~застрахованої цивільно-правової\~відповідальності відповідача\~за завдану\~майнову шкоду\~становить 130000\~гривень,\~що є\~більш ніж\~достатньою для\~покриття завданої\~позивачеві шкоди,\~зокрема для\~покриття витрат\~на ремонтно-відновлювальні\~роботи його\~транспортного засобу\~«Chevrolet\~Aveo»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~приймаючи до\~уваги те,\~що жодних\~законодавчих обмежень\~щодо відшкодування\~шкоди страховиком\~не встановлено,\~беручи до\~уваги,\~що висновок\~страхової компанії\~позивачем не\~оспорено та\~в судовому\~порядку не\~оскаржено,\~суд доходить\~висновку,\~що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачем пред`явлено позов до відповідача [PERSON] ,\~який є\~неналежним відповідачем,\~суд дійшов\~переконливого висновку,\~що у\~задоволенні позовних\~вимог [PERSON] \~до [PERSON] щодо стягнення матеріальної шкоди (різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу та моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Нормами ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Крім того, ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Приписами ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Нормами ст.\~1167\~ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як роз`яснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 9 постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, позивач заявляє, що йому відповідачем завдана моральна шкода, розмір якої він оцінює в 10000 гривень, однак жодного обґрунтування цьому не надає, ані характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, ані характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо, в чому вони виразилися), ані наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні тощо. З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, а також причинно-наслідкового зв`язку між такими діями/бездіяльністю і завданою шкодою, суд доходить переконливого висновку про те, що позовні вимоги в цій частині не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, а відтак є необґрунтованими та безпідставними, через що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із вищевикладеного, суд визнає, що позовні вимоги не доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підстави для задоволення позову відсутні, через що суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed