Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований у виконавчому комітеті Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (актовий запис № 72). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.09.2023 року (справа № 545/2062/23) шлюб із [PERSON] було розірвано та нею було взято дошлюбне прізвище [PERSON] . Від вказаного шлюбу з [PERSON] , [INFO] мають спільного сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.12.2023 року, Серія [NUMBER] виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який після народження проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому з метою захисту права дитини на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, [PERSON] зверталась до суду із заявою про видачу судовою наказу про стягнення аліментів. 05.02.2024 року Полтавським районним судом Полтавської області видано наказ про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 чайний заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття (справа № 545/396/24). На даний час, я перебуваю у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] до досягнення ним 3 річного віку, що підтверджується довідкою з місця роботи. Відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги та взагалі не цікавиться життям сина зі позивачем, навіть не спілкується з ними, дозволу на реєстрацію сина за місцем проживання також не надає. У зв`язку з вище викладеними обставинами вимушено звернутися до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився,про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.10.2022 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.09.2023 року (справа № 545/2062/23) шлюб із [PERSON] було розірвано та нею було взято дошлюбне прізвище [PERSON] . Від даного шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.12.2023 року, Серія [NUMBER] виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Син після народження проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому з метою захисту права дитини на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, [PERSON] зверталась до суду із заявою про видачу судовою наказу про стягнення аліментів. 05.02.2024 року Полтавським районним судом Полтавської області видано наказ про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 чайний заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття (справа № 545/396/24). Встановлено, що на даний час позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] до досягнення ним 3 річного віку, що підтверджується довідкою з місця роботи №01/01 від 16.01.2024 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Статтею 75 СК України встановлено обов`язок дружини, чоловіка матеріально підтримувати один одного. Відповідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою та може отримувати дохід. У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач не має змоги працювати і утримувати себе. Також, суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, працює, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини суд враховує факт проживання дитини з матір`ю, наявності у того із батьків, з ким проживає дитина, права на утримання, вік та стан здоров`я дитини, матеріальний стан позивача, яка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, інших доходів не має, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, відсутність доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, необхідно задовольнити, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини від усіх видів доходів, до досягнення [PERSON] трирічного віку, а саме до 20.11.2026 року включно, починаючи з дня подання позовної заяви. Щодо судових витрат суд приходить до наступного. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави за позовні вимоги про стягнення аліментів. Позивачем також заявлені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Згідно зі статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року). Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи,

Outcome: approved