Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

27 грудня 2023 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання за кожним з них після смерті [PERSON] права власності на певні частки у житловому будинку по [ADDRESS] . Зокрема просили визнати за дружиною спадкодавця [PERSON] право власності на 4/6 частини вказаного будинку, а за дітьми спадкодавця [PERSON] та [PERSON] по 1/6 його частини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача [PERSON] та її померлому [INFO] чоловіку [PERSON] на праві спільної власності належав житловий будинок [ADDRESS] , який був побудований за спільні кошти подружжя в період з 1992 по 2018 рік, однак право на вказаний будинок не було зареєстровано за життя [PERSON] . Позивач [PERSON] вважає, що їй у вказаному будинку належить 4/6 частини, з яких 1/2 частина це її частка у вказаному будинку, як одного з подружжя, яким він був збудований під час шлюбу та за спільні кошти та 1/3 частина - частка в порядку спадкування частини будинку, що належала померлому чоловіка. За іншими двома спадкоємцями [PERSON] позивачі просили визнати право власності на 1/6 частину будинку за кожним, тобто в розмірі 1/3 частини від частки спадкодавця в даному будинку. В зв`язку з неможливістю успадкування права власності на вказаний будинок в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів на нього, позивачі звернулись за захистом своїх прав до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, заявлені нею та її сином [PERSON] , просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Аналогічну позицію висловив її представник адвокат Стахурлова І.І. Будучи належним чином повідомленим по час та місце розгляду справи у відповідності до положень до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК, відповідач [PERSON] двічі поспіль не з`явився в підготовче та двічі поспіль - у судове засідання, по причини неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань, в тому числі відзиву на позову заяву, від нього не надходило. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши наявні матеріали справи суд встановив наступні юридичні факти та правовідносини, які їх супроводжують. Так, позивач [PERSON] пояснила суду, що в період з 1998 року 2023 рік вона спільно проживала з [PERSON] у належній позивачу квартирі. [PERSON] на виділеній йому під будівництво земельній ділянці в період з 1992 по 1998 року побудував гараж з різного роду прибудовами (кімната відпочинку, сауна тощо). Фактично дана будівля станом на 2003 рік мала вигляд «будівельної коробки» без жодних внутрішніх робіт у ній та була непридатна для проживання. В листопаді 2003 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , вони спільним коштом та спільними зусиллями зробили ремонт у розташованій над гаражем кімнаті, сауну переробили на кухню та почали проживати у даному приміщенні. За час спільного проживання вони постійно працювали над поліпшенням даного будинку. Зокрема основну частину будівельних робіт вони завершили в 2018 році, додатково облаштувавши на першому будинку дві житлові кімнати. За твердженням позивача саме після завершенням даного виду робіт побудований [PERSON] гараж їх спільними зусиллями фактично перетворився у житловий будинок. З серпня 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє місце проживання в даному будинку та проживають у ньому до теперішнього часу. В 2008 році поряд з будинком були збудовані окремі господарські будівлі: гараж та сарай. В червні 2023 року [PERSON] помер, не встигнувши належним чином зареєструвати право власності на вищевказаний будинок. Позивачі та відповідач прийняли спадщину, подавши відповідні заяви. Відповідач у справі [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] від першого шлюбу. Він в будівництві будинку та господарських будівель участі не приймав, у даному будинку ніколи не проживав, однак претендує на 1/3 його частину в порядку спадкування після смерті батька, заперечуючи наявність у позивача [PERSON] права на 1/2 частину будинку, як спільного майна подружжя. Позивачу [PERSON] не відомо чи був прийнятий будинок в експлуатацію, однак всі наявні у неї документи щодо його будівництва вона додала до позовної заяви. Чому в технічному паспорті на будинок вказано, що він та господарські будівлі збудовані в 1990 році їй не відомо. Аналогічні показання щодо часу будівництві спірного будинку та спільної участі в його будівниці та приведені його до житлового стану [PERSON] та його дружиною [PERSON] надали допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтримували з вищевказаною сім`єю близькі стосунки. З наявних письмових доказів судом встановлено наступне. 31 серпня 1989 року виконавчим комітетом Шишацької районної ради народних депутатів Полтавської області під номером 87 зареєстровано «Паспорт на забудову садиби в сільському населеному пункті Української РСР». Відповідно до даного паспорту забудовником є [PERSON] . Місце забудови: Полтавська область, Шишацький район, с. Яреськи. Земельна ділянка під забудову площею 0,09 га виділена колгоспом ім. Довженка постановою від 22 березня 1989 року № 2, площею 0,09га рішенням виконкому Яреськівської сільської ради від 14 квітня 1989 року № 49. На вказаній земельній ділянці дозволено будівництво житлового будинку по типовому проекту № 183-000-163, житловою площею 44 кв.м., на 3 кімнати, будівельний об`єм 345 куб.м. та господарського сараю з гаражем. Строк будівництва з 31 серпня 1989 року по 31 серпня 1992 року (а.с.14-15). Також виконавчим комітетом Яреськівської сільської ради [PERSON] видано дозвіл без номеру та дати про проведення будівельних робіт на земельній ділянці 900 кв.м., що відведена під забудову відповідно до рішення виконкому Яреськівської сільської ради від 14 квітня 1989 року № 49. Дозвіл дійсний до серпня 1992 року (а.с.13). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.12.2023 № 359830128 та інших правовстановлюючих документів [PERSON] належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0901га, з кадастровим номером 5325786001:01:001:1361, яка знаходить по [ADDRESS] та була передана йому у власність на підставі рішення 24 (позачергової) сесії 5 скликання Яреськівської ради від 19 вересня 2009 року (Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ЯИ № 694336 від 10.02.2010) (а.с. 10-12). 20 листопада 2003 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6) 16 березня 2004 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (позивач 2 у справі) (а.с.6). Також сином [PERSON] від попереднього шлюбу є відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , що сторонами не оспорюється. [INFO] [PERSON] помер у віці 60 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). 09 грудня 2023 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Пушкаренко Валентині Миколаївні відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно. Зі змісту даної постанови вбачається, що 06 вересня 2023 року вказаним нотаріусом заведено спадкову справу № 72/2023 щодо майна померлого [PERSON] . Спадщину після нього прийняли дружина [PERSON] , сини: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 50-51). Згідно наданого позивачами технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , який виготовлений станом на 09 червня 2017 року за замовленням [PERSON] . Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» на земельній ділянці розташований двоповерховий житловий будинок з гаражем (літ. А-2) загальною площею 137,1 кв. м., житловою площею 40,4 кв.м., який має по одній кімнаті на кожному поверху, а також окремо розташовані сарай з гаражем (літер. Б, В). Дата будівництва всіх цих об`єктів 1990 рік. Відсоток зносу 25% (а.с. 19-21). Згідно довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 20.06.2017 № 5707 у відповідності до матеріалів даного підприємства реєстрація права власності на вказаний житловий будинок не проводилась (а.с.16). З пояснень позивача та показань свідків вбачається, що будівництво будинку фактично було розпочато в 1992 році та остаточно закінчено в 2018 році. Тобто на момент виконання значної частини будівельних робіт діяли норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року. Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Частиною 2 ст. 36 вказаного Закону встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (ч. 8 ст. 39 цього Закону). В супереч обов`язку доказування позивачами не надано суду жодних доказів того, що спірний житловий будинок був прийнятий в експлуатацію компетентними державними органами, побудований з дотриманням відповідних будівельних норм і правил та є придатним для проживання у ньому. Навпаки у суду є підстави вважати, що будівництво даного житлового будинку з гаражем було проведено без дотримання положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та підзаконних нормативних актів в сфері регулювання містобудівної діяльності. Зокрема будівництво будинку було здійснено зі значним порушенням (на 26 років) відповідних термінів, зазначених у будівельному паспорті та дозволі на проведення будівельних робіт. При цьому характеристики спірного житлового будинку, наведені в технічному паспорті явно не відповідають його характеристикам, наведених у будівельному паспорті та типовому проекті № [NUMBER] , який мається в загальному доступі в мережі Інтернет. Зокрема, будівельним паспортом та проектом передбачалось будівництво одноповерхового трикімнатного будинку житловою площею 44 кв.м., загальною площею 85,78 кв. м., будівельним об`ємом 345 куб.м. Натомість, замість цього було збудовано двоповерховий двокімнатний житловий будинок, житловою площею 40,4 кв.м, загальною площею 137,1 кв.м. та будівельним об`ємом 510 кв.м. Тобто недотримані проекті вимоги щодо поверховості збудованого будинку, кількості житлових кімнат у ньому. Попри вимоги проекту в збудованому будинку розміщено автомобільний гараж площею 33,1 кв.м., а загальна площа та будівельний об`єм збудованого будинку в 1,5 рази перевищують проекті показники. При цьому будинок побудований на місці де згідно будівельного паспорту повинен знаходитись, сарай, а господарські будівлі - там де за планом повинен знаходитись будинок (а.с. 15, 19зв). В розпорядження суду не надані докази того, що вказаний житловий будинок, який по суті є переробленим гаражем, відповідає будівельним нормам і є придатним і безпечним для проживання у ньому. За таких обставин, суд вважає, що спірний житловий будинок належить до категорії самочинного будівництва, як такий, що побудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил, без дотримання дозвільного документу та затвердженого проекту (ч.1 ст. 376 ЦПК України). Надаючи правову оцінку можливості поділу даного житлового будинку між колишнім подружжям шляхом визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частину в якості її частки в спільному майні подружжя, суд,

Outcome: dismissed