Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) перебували в шлюбі, зареєстрованому 06 вересня 2003 року. В шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Проте, шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] не склалися. З початку 2019 року подружжя остаточно втратило взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сім`ї. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2020 року по справі № 521/18696/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу їх спільна дитина - [PERSON] залишилась проживати з батьком за адресою: [ADDRESS] , оскільки одразу після розлучення відповідач переїхала жити до Туреччини, де в неї з`явилася нова сім`я. Після розірвання шлюбу та від`їзду [PERSON] з України, донька сторін залишилась повністю під наглядом свого батька, який з самого її народження проживає разом з нею. [PERSON] є хорошим батьком, який приймає активну участь у вихованні своєї доньки. Враховуючи, що відповідач вже дуже тривалий час проживає окремо від своєї доньки, у іншій країні та з новою сім`єю, життям, станом здоров`я своєї дитини не цікавиться, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, взагалі не надає грошей чи іншого утримання, необхідного для забезпеченню інтересів підлітка. Як вбачається з листа Комунального некомерційного підприємства "Дитяча міська поліклініка № 5" Одеської міської ради № 92/вих від 20 лютого 2024 року, неповнолітня [PERSON] знаходиться на обліку та спостерігається у зазначеній поліклініці з народження. З дитиною за медичною, консультативно-діагностичною та профілактичною допомогою в перші роки звертались і батько, і мати. Останнім часом в дитяча поліклініку [PERSON] приходить у супроводі батька - [PERSON] . [PERSON] навчається у Комунальному закладі "Одеський обласний базовий медичний фаховий коледж" на 1 курсі за спеціальністю "Сестринська справа", денної форми навчання. Однак, [PERSON] навіть не допомагає сплачувати витрати, пов`язані зі здобуттям [PERSON] зазначеної освіти, не дарує подарунки своїй дочці ні на День народження, ні на День святого Миколая, а ні на Новий рік. Фактично тільки батько сплачує абсолютно всі витрати на доньку, дбає про неї та забезпечує всім необхідним. Більш того, у позивача та його доньки доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей, а спілкуватись з матір`ю [PERSON] не виявляє бажання, як і [PERSON] не виявляє бажання спілкуватись з донькою. Те, що батько добре справляється зі своїми батьківськими обов`язками та гідно виховує неповнолітню доньку, підтверджується характеристикою [PERSON] № 86 від 20 лютого 2024 року, що видана Комунальним закладом "Одеський обласний базовий медичний фаховий коледж". У зв`язку з фактичною відсутністю матері як в житті [PERSON] , так і в Україні, але існуванням її "на паперах", у позивача виникають постійні труднощі щодо виконання своїх батьківських обов`язків одноособово. Зазначені труднощі виникають навіть у таких серйозних ситуаціях, як виїзд дитини за межі України. Оскільки війна в Україні набирає нових обертів, з літа 2023 року почались активні обстріли міста Одеси, що тривають й досі (що є загальновідомою інформацією), з міркувань безпеки [PERSON] ініціював виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон на деякий час. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач живе у Туреччині, зробити у нотаріуса дозвіл на виїзд дитини за кордон з третьою особою не вбачалось можливим, у зв`язку з чим позивачу довелось звертатись із заявою до органу опіки та піклування та чекати тривалий період часу на погодження виїзду [PERSON] за межі України. Разом з цим, відповідачка щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , не заперечує. Таким чином, зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 28.02.2024 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024 року було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву про підтримання позовних вимог, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву, якою проти позбавлення її батьківських прав не заперечує та просить справу розглядати за її відсутністю. Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради Майдебура Ю.В. в судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду листа, в якому просила провести розгляд даної справи за її відсутності та прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. По справі встановлено, що [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) перебували в шлюбі, зареєстрованому 06 вересня 2003 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1017. В шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 318, видане 22 лютого 2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2020 року по справі № 521/18696/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу їх спільна дитина - [PERSON] залишилась проживати з батьком за адресою: [ADDRESS] , оскільки одразу після розлучення Відповідач переїхала жити до Туреччини, де в неї з`явилася нова сім`я. Спільне проживання неповнолітньої [PERSON] та її батька [PERSON] підтверджуються довідкою № Т5-100794-ф/л про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи від 01 червня 2023 року та довідкою № Т5-19216-ф/л про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси від 31 січня 2020 року. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання родини від 09.04.2024, складеного спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, для дитини створені належні умови для виховання та розвитку. Після розірвання шлюбу та від`їзду [PERSON] з України, донька сторін залишилась повністю під наглядом свого батька, який з самого її народження проживає разом з нею. Як вбачається з листа Комунального некомерційного підприємства "Дитяча міська поліклініка № 5" Одеської міської ради № 92/вих від 20 лютого 2024 року, неповнолітня [PERSON] знаходиться на обліку та спостерігається у зазначеній поліклініці з народження. З дитиною за медичною, консультативно-діагностичною та профілактичною допомогою в перші роки звертались і батько, і мати. Останнім часом в дитяча поліклініку [PERSON] приходить у супроводі батька - [PERSON] .. [PERSON] навчається у Комунальному закладі "Одеський обласний базовий медичний фаховий коледж" на 1 курсі за спеціальністю "Сестринська справа", денної форми навчання, що підтверджується студентським квитком серії [NUMBER] від 23 жовтня 2023 року. Те, що батько добре справляється зі своїми батьківськими обов`язками та гідно виховує неповнолітню доньку, підтверджується характеристикою [PERSON] № 86 від 20 лютого 2024 року, що видана Комунальним закладом "Одеський обласний базовий медичний фаховий коледж". У зв`язку з фактичною відсутністю матері як в житті [PERSON] , так і в Україні, але існуванням її "на паперах", у Позивача виникають постійні труднощі щодо виконання своїх батьківських обов`язків одноособово. Зазначені труднощі виникають навіть у таких серйозних ситуаціях, як виїзд дитини за межі України. Оскільки війна в Україні набирає нових обертів, з літа 2023 року почались активні обстріли міста Одеси, що тривають й досі (що є загальновідомою інформацією), з міркувань безпеки [PERSON] ініціював виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон на деякий час. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач живе у Туреччині, зробити у нотаріуса дозвіл на виїзд дитини за кордон з третьою особою не вбачалось можливим, у зв`язку з чим, позивачу довелось звертатись із заявою до органу опіки та піклування та чекати тривалий період часу на погодження виїзду [PERSON] за межі України. [PERSON] , [INFO] , надала до органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради засвідчену віце-консулом Генеральною консульства України в Стамбулі Музикою О.М. заяву про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , (зареєстровано в реєстрі 26.01.2024 № 328/2024). Просить дане питання розглядати без її присутності. Неповнолітня [PERSON] надала заяву до Хаджибейської райнної адміністрації Одеської міської ради від 09.04.2024 у якій повідомила, що з 2020 року проживає разом із батьком, з мамою практично не спілкується, так як мати проживає у Туреччині з новою сім`єю. Мати з нею не спілкується та фінансово не допомагає. У зв`язку із тим, що мати не займається її вихованням, [PERSON] вважає, що її мати можливо позбавити батьківських прав відносно неї. Згідно висновку органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.04.2024 року № Т-749, враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Також вищевказаним висновком встановлено, що мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, від виховання доньки самоусунулася, за місцем проживання доньку не відвідує, не телефонує, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей доньки, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до протоколу бесіди з [PERSON] засобами Viber, складеного спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, вона підтвердила, що у 2020 році виїхала до Туречини, де у неї нова родина. [PERSON] повністю відмовилася прийняти її нову сім`ю та жиги разом з нею. На даний час донька проживає з [PERSON] , який її повністю під гримує та забезпечує усім необхідним, вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципів, закріплених ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно приписів ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Так, Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Під час розгляду даної справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , відповідно, воно має законну мету у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. При цьому, встановленні під час розгляду даної справи обставини переконують суд у тому, що відповідачка [PERSON] взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо своєї неповнолітньої доньки, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою, яка міститься у матеріалах справи. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Таким чином, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави для переконання, що через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Мати дитиною не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчанням, підготовку до самостійного життя, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками. Крім того, така поведінка матері суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Вказані принципи відповідач, як мати, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків матері по вихованню неповнолітнього сина. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не займається її вихованням, не піклується, матеріально не забезпечує, під час розгляду справи не проявила інтересу до стану її здоров`я та навчання, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком неповнолітньої доньки, а тому суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до приписів ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, однак, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Outcome: approved