Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

У січні 2024 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява, у якій позивач просив суд стягнути зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 32\~109,00 грн., інфляційні витрати 2\~697,13 грн., три відсотки річних 1\~208,71 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на правничу допомогу 10\~000,00 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що 28.12.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №5291682, відповідно до умов якого останній отримав у кредит кошти в розмірі 11\~000,00 грн., строком до 18.01.2021 та зі сплатою відсотків за користування у розмірі 1,90 на добу шляхом перерахування коштів на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. 29.05.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №29-05/2023-Ф, згідно з яким, ТОВ «АВЕНТУС\~УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право вимоги за договором №5291682. З огляду на те, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, в останнього, за договором №5291682 утворилась заборгованість, яка станом на дату звернення до суду становить 32\~109,00 грн. та складається з: 11\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 32\~109,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Виходячи з вищезазначеного, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» вважало за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.01.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї, однак до суду повернувся поштовий конверт, у зв`язку із відсутністю відповідача за адресою. Відповідно до вимог ст.ст. 128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне. Так, судом встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано копію договору про надання споживчого кредиту №5291682 від 28.12.2021 сторонами якого є ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надано [PERSON] , у кредит, кошти в розмірі 11 000,00 грн., строком на 21 день та зі сплатою відсотків за користування на рівні 1,90 на добу (у межах строку кредитування). Орієнтовна реальна річна процентна ставка 34\~133,46% (за стандартною ставкою), 26\~570,65% (за заниженою ставкою). Строк кредитування - до 18.01.2022 Відповідно до приписів вказаного договору: п.4.1 строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на кількість днів, зазначених в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку визначеному пп.4.2 (пп.4.2.1-4.2.4) договору, або в порядку авто пролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (пп.4.3.1-4.3.2) договору; п.4.2 визначено порядок продовження строку кредиту за ініціативою споживача: п.4.2.1 споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 грн. може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до пп.4.2.2 договору; п.4.2.2 - пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство; п.4.3.1 визначено, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль; п.4.3.2 визначено, що споживач дає згоду на авто пролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду авто пролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку передбаченому п.4.2. Відповідно до копії паспорту споживчого кредиту: орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за заниженою ставкою за весь строк користування кредитом 15\~169,55 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 15\~389,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості наданого позивачем, її розмір станом на 18.01.2022 становить 11\~627,00 грн., з яких 11\~000, грн. основний борг. Також згідно вказаного розрахунку позичальником було внесено: 15.01.2022 3\~772,45 грн., 01.02.2022 553,00 грн., 04.02.2022 500,00 грн., 23.02.2022 7\~098,00 грн., 06.05.2022 260,00 грн., 13.05.2022 50,00 грн. Також позивачем, у позові, наведено розрахунок нарахувань передбачених ст.625 ЦК України за період жовтень 2022 року червень 2023 року. 29.05.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №29-05/2023-Ф, згідно з яким, ТОВ «АВЕНТУС\~УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право вимоги за договором №5291682. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Частиною 1 статті 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вказаним договором. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З аналізу наведених норм слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. Виходячи з того, що [PERSON] допустив неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором №5291682, з нього, на користь позивача, підлягає стягненню заборгованість у розмірі 3166,00 грн. (станом на 18.01.2022 заборгованість становила 11\~627,00 грн., після вказаної дати було внесено платежі: 01.02.2022 553,00 грн., 04.02.2022 500,00 грн., 23.02.2022 7\~098,00 грн., 06.05.2022 260,00 грн., 13.05.2022 50,00 грн., які підлягають вирахуванню). В той\~же час\~вимога позивача\~щодо стягнення\~відсотків нарахованих\~після 18.01.2022\~не підлягає\~задоволенню з огляду\~на те,\~що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (висновок з даного питання викладений у постанові ВП/ВС від 28.03.2018 прийнятій за результатами розгляду справи №444/9519/12). Тобто, оскільки строк кредитування обмежено періодом 18.01.2022, тому у кредитодавця відсутнє право нараховувати відсотки у розмірі встановленому договором поза межами вказаного строку. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позовна заява містить посилання на пункти договору, які передбачають пролонгацію строку кредитування, однак доказів на підтвердження волевиявлення позичальника на таку пролонгацію позивачем не надано. Посилання з приводу того, що внесення платежів свідчить про пролонгацію договору є хибним оскільки така дія, сама по собі, вказує на добросовісність позичальника, яка виразилася у частковому погашенні заборгованості. Крім того позивач обґрунтовуючи доводи щодо пролонгації договору посилається на пункти договору, які є взаємовиключними. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Разом з цим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на те, що позивач згідно розрахунку наведеного у позові просить стягнути інфляційні витрати та три відсотки річних за період з жовтня 2022 року по червень 2023 року, що припадає на період дії воєнного стану, вказані вимоги не підлягають задоволенню. Щодо витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу пов`язану зі зверненням до суду з даним позовом надано належні докази та виходячи з обсягом виконаної адвокатом роботи, а також значенням справи для учасників і її складності, а також того, що позов задоволено частково, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 880,00 грн. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 213,17 грн.

Outcome: partial