Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

06.03.2024 до суду від представника позивача - адвоката Римаренко Ірини Василівни надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням, у якій представник позивача просить визначити порядок користування квартирою за адресою [ADDRESS] , виділивши позивачу в користування житлову кімнату пл.17,8 кв.м з балконом, [PERSON] житлову кімнату пл.12.1 кв.м, а підсобні приміщення кухню пл.8,2 кв.м, ванну кімнату пл.3,0 кв.м та туалет пл.1,3 кв.м, коридор пл.10,1 кв.м залишити в спільному користуванні сторін. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач є співвласником квартири за адресою [ADDRESS] , володіє 1/2 частиною квартири. Іншим співвласником 1/2 частини квартири є відповідач. Позивач користувалась кімнатою у квартири, сплачувала всі комунальні послуги, відповідач фактично мешкав в іншому житлі, адресу не повідомляв. Ухвалою від 22.03.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження /а.с.27/. У судове засідання сторони та їх представники не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із відсутністю сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 1/2 частини квартири за адресою [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , решта 1/2 - [PERSON] , /а.с.16/. Квартира складається з двох кімнат, загальна площа квартири становить 54,46 кв.м., з яких житлова площа - 29,9 кв.м., у тому числі 1-а кімната 17,8 кв.м., 2-а кімната 12,1 кв.м., кухня площею 8,2 кв.м., ванна кімната 3,0 кв.м., вбиральня 1,3 кв.м., коридор 10,1 кв.м., а також балкон 1,96 кв.м. /а.с.12-15/. У вказаній квартирі зареєстровано одну особу - [PERSON] /а.с.17/. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 3 ст. 319 ЦК України передбачено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. За таких обставин, враховуючи, розмір часток співвласників у власності, розмір житлової площі, яка припадає на кожного співвласника, стать співвласників квартири, їх стан здоров`я, суд вважає можливим встановити наступний порядок користування квартирою за адресою [ADDRESS] , виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату пл.17,8 кв.м з балконом, [PERSON] житлову кімнату пл.12.1 кв.м, а підсобні приміщення кухню пл.8,2 кв.м, ванну кімнату пл.3,0 кв.м та туалет пл.1,3 кв.м, коридор пл.10,1 кв.м залишити в спільному користуванні сторін. Суд вважає, що саме такий варіант порядку користування квартирою найбільш буде враховувати частки сторін у власності на спірне житлове приміщення та інтереси членів сім`ї сторін, які мають право користуватись житлом. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що доводи позову ґрунтуються на законі та матеріалах справи, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, тому він підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved