Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

[PERSON] 30.11.2023 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їхньої малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 14.05.2016 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася донька [PERSON] . 29.10.2019 року рішенням Залізничного районного суду м.Львова їх шлюб було розірвано, а також визначено місце проживання доньки із батьком. Після розірвання шлюбу відповідач з дитиною не спілкується, її життям не цікавиться, не займається вихованням і утриманням доньки, повністю ухилившись від виконання своїх батьківських обов`язків. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 28.12.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п?ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 25.03.2024 року в порядку ст.200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, відзиву, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, не направила у судове засідання свого представника, при цьому представник третьої особи Миргород В.В. подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 14.05.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 29.10.2019 року позов [PERSON] задоволено, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.05.2016 року в Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області - актовий запис № 715; визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою проживання батька в квартирі [ADDRESS] . Також даним рішенням встановлено, що після припинення шлюбних відносин дитина постійно проживає разом з позивачем окремо від відповідача. Крім того, у рішенні зазначено, що відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що вона створила належні умови для проживання малолітньої дитини, а також те, що її майновий стан дозволяє утримувати дитину на гідному рівні, а відтак, суд, врахувавши пояснення позивача щодо прихильності відповідача до азартних ігор, приходить до висновку, що мати не може в необхідній мірі забезпечити розвиток малолітньої дитини. (а.с.7-9). Згідно витягів з реєстру територіальної громади [PERSON] разом із своєю донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.17, 18). Як вбачається з пояснень позивача, відповідач з 2018 року не спілкується та в жодний спосіб не контактує з дитиною, не цікавиться її навчанням і не турбується про фізичний і духовний розвиток доньки, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Дане підтверджується, крім пояснень позивача, наданими суду довідкою №189 від 20.11.2023 року із початкової школи «Арніка», довідкою №12 від 20.11.2023 року із закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №167 ЛМР, довідкою №1182 від 05.12.2023 року КНП «Львівське клінічне територіальне медичне об?єднання акушерства та гінекології» (а.с.12, 13, 34). Згідно із ч. 4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Висновком Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування №33580 від 13.03.2024 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.56-58). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Докази щодо спростування таких обставин в матеріалах справи відсутні. Виходячи із наведеного та враховуючи, що [PERSON] внаслідок свідомої поведінки та нехтування покладених на неї, як матір, обов?язків, ухиляється від їх виконання, суд дійшов переконання, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1073,60 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.4).

Outcome: approved