Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Просить суд\~ зменшити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] із 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/8 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання цим рішенням законної сили щомісячно і до досягнення дитиною повноліття та стягнути судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу Садгірського районного суду м. Чернівці від 25.09.2023 за №726/2210/23 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку, починаючи із 22.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того вказує, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2015 у справі 359/2172/15-ц стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень 00 копійок від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у позивача від шлюбу з [PERSON] є спільна донька - [PERSON] , [INFO] , яка теж перебуває на утриманні позивача. Приведені вище обставини, відповідно до положень ст.192 СК України, є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Наявність ще двох дітей на утриманні позивача спричиняє зміну його сімейного та матеріального стану, оскільки зазначена обставина потребує додаткових фінансових витрат. Враховуючи вищевикладене просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.03.2024 р. було відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Марченко М.М. в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності Представник відповідачки [PERSON] адвокат Павалюк Г.В. позов не визнала, подавши до суду відзив, у якому зазначила, що позивач має можливість сплачувати аліменти у розмірі, встановленим судовим наказом. Вважає, що доводи позивача є безпідставними для зменшення розміру аліментів, з урахуванням наступного. Так, позивач через декілька місяців після народження сина самоусунувся від виконання вого батьківського обов`язку. Жодної допомоги на утримання сина не надавав і вже майже рік не сплачує аліменти. [PERSON] просить суд під час ухвалення рішення у даній справі звернути увагу на те, що сімейний стан позивача залишається незмінним з часу присудження аліментів (вересень 2023 р.) та по даний час, і вказані доводи позивача не заслуговують на увагу суду та не є підставою для зміни розміру аліментів. Також, відповідачка просить суд звернути увагу на те, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану у зв`язку з присудженням до стягнення з нього аліментів на утримання спільного з відповідачкою сина, з огляду на те, що на його утриманні перебуває ще двоє дітей, у тому числі, з часу присудження аліментів та по даний час. Навпаки, позивачем не надано суду жодних доказів про рівень його доходів, які він мав до часу присудження аліментів, та котрі він має на даний час, що дало б змогу суду зробити обґрунтований висновок про погіршення його матеріального стану про який стверджує позивач. Доводи позивача про те, що він фактично утримує двох інших своїх дітей, - також не підтверджено жодними доказами. Натомість, сам по собі факт наявності обов`язку у позивача утримувати двох інших своїх дітей, не є підставою для зміни розміру аліментів, оскільки доказів про їх фактичне матеріальне утримання позивач не надав суду. Відкрите виконавче провадження ВП:60522677 з виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2015 р. (про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 600 грн на місяць), свідчить виключно про наявний у нього обов`язок про сплату аліментів, виконання якого забезпечується реалізацією примусово виконання рішення суду. Довідки державного виконавця про відсутність заборгованості за даним виконавчим провадженням, чи квитанцій про фактичну сплату аліментів на утримання доньки [PERSON] , - позивач не надав суду, відповідно належними та достатніми доказами не підтвердив виконання ним свого обов?язку з утримання дитини. Зважаючи на вказане, доводи позивача про перебування доньки [PERSON] на його утриманні, - також не заслуговують на увагу суду, оскільки не підтверджені належними та достатніми доказами. Щодо іншої доньки - [PERSON] , то вона разом з своєю мамою [PERSON] вже давно виїхала в США, де постійно і проживають по сьогоднішній день. До суду мама [PERSON] не зверталась про стягнення аліментів, оскільки самостійно може забезпечити утримання своєї дитини, та матеріальної допомоги від Позивача не потребує. Зважаючи на те, що позивач знаходиться в смт. Гостомель Київської області, а [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживають в США, - матеріально утримувати доньку позивач міг виключно способом пересилання грошей через банківську систему, відповідно позивач свої твердження міг би підтвердити банківськими квитанціями. Однак вказаного не зробив, що доводить його неправдивість твердження про те, що донька [PERSON] перебуває на фактичному його утриманні. Щодо витрат позивача на оренду житла, то слід зазначити, що в наданому до позовної заяви договорі оренди від 20.12.2023 р. вказано, що строк оренди становить 12 місяців з моменту прийняття квартири в оренду (п.3.1. договору), а передача квартири в оренду оформляється актом приймання-передачі (п.2.3. договору). Позивачем не надано до позову квитанцій про фактичну сплату орендної плати, більше того не підтверджено належними доказами навіть фактичне прийняття в оренду квартири. Зважаючи на вказане, доводи позивача про здійснення ним витрат на оренду житла, - не заслуговують на увагу суду, оскільки не підтверджені належними та достатніми доказами. Просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог позивача. Суд, вивчивши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до фото копії свідоцтва про народження з застосунку «Дія» у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Так, судом також встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №74221287 на підставі Судового наказу №726/2210/23, виданого 27.10.2023 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку, починаючи з 22.09.2023 р. і до досягнення дитиною повноліття. Згідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію,\~ стипендію та інші доходи боржника ВП №74221287 від 20.0-4.2024 р. станом на 31.12.2023 р. заборгованість за несплату аліментів боржника [PERSON] , призначених Судовим наказом №726/2210/23, виданого 27.10.2023 р., становить 26 549, 32 грн.\~ Відповідно до фото копії свідоцтва про народження з застосунку «Дія» у [PERSON] є донька [PERSON] , [INFO] . Згідно договору оренди від 20.12.2023 р. смт. Гостомель, [PERSON] уклав вищезазначений договір та орендна плата за користування майном складає 6000 грн. на місяць. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або у твердій грошовій сумі (ст.184 СК) за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він утримує ще двох дітей та є внутрішньопереміщеною особою. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права свідчить, що підставами зміни розміру аліментів є, як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зістаттею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не доведено, що його матеріальний стан змінився, оскільки він є працездатним, має можливість працювати та отримувати заробітну плату, а відтак матеріально забезпечувати свого сина та, відповідно, інших своїх дітей. Відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Позивач не довів, що розмір аліментів, які він сплачує на виконання судових рішень перевищує 70 відсотків його доходів. Також позивачем не надано доказів того, що його діти проживають разом із ним та знаходяться на його утриманні. Крім того, навіть, якщо це вважати за дійсність, наявність на утриманні позивача інших його дітей не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання сина, оскільки це не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти в розмірі, який би забезпечував найкращі інтереси дитини. Нормами сімейного законодавства України передбачено мінімальний гарантований та мінімальний рекомендований розмір аліментів на дітей і передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач не надав суду достатніх доказів свого важкого матеріального становища та покращення такого у відповідачки, з якою проживає їх спільний син. Пояснення позивача, які не є підтвердженими, що у нього на утриманні є ще двоє дітей, що він є внутрішньопереміщеною особою та те, що відповідачка отримує передбачену законодавством обов`язкову державну соціальну допомогу на дитину, не є тими безумовними підставами для зменшення розміру аліментів і не звільняє [PERSON] від обов`язку утримувати дитину у визначеному судом розмірі. Позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі№ 715/2073/20 зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. На підставі вищевикладеного, а також у зв`язку із тим, що позивач є особою працездатного віку,\~ відсутність будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту прийняття судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина, а також ті обставини, які наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим наказом розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини,\~ яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. Враховуючи,\~ що розмір цих аліментів за судовим наказом не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України,\~ суд\~ приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачка [PERSON] просить стягнути з позивача [PERSON] \~ на її користь сплачені нею судові витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн., на підтвердження чого надала суду розрахунок суми гонорару від 01.04.2024 р. та акт надання послуг від 01.04.2024 р., відповідно до якого нею було сплачено 4000 грн. за надання правничої допомоги адвокату Павалюк Г.В., які на думку суду слід стягнути з позивача на користь відповідачки.

Outcome: approved