Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

В грудні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеною заявою, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ в Одеській області), посилаючись на те, що вона перебувала з [PERSON] , [INFO] у шлюбі, зареєстрованому 28 жовтня 2010 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №522. Зазначила, що вони з чоловіком були зареєстровані та проживали в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до довідки №930 від 27 жовтня 2023 року [PERSON] з жовтня 2010 року по березень 2012 року отримував щомісяця пенсію у розмірі 4267,28 грн. Стверджувала, що при житті чоловіка, вона перебувала на його повному утриманні, оскільки не працювала, не отримувала пенсію та інші дохіди. На пенсію та заощадження чоловіка вони покупали продукти харчування, одяг, ліки, засоби гігієни, сплачували комунальні послуги та робили інші витрати на побутові нужди. Фактично, пенсія та заощадження [PERSON] , були єдиним джерелом її існування. [INFO] [PERSON] , помер, після його смерті відкрилася спадщина, яку вона успадкувала. Після досягнення 60 років [PERSON] звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника. Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №1686 від 28 серпня 2023 року їй було відмовлено в призначенні пенсії в разі втрати годувальника, у зв`язку з тим, що нею не надано довідку уповноважених органів з місця проживання проперебування члена сім`ї на утриманні померлого годувальника або рішення суду про перебуванні на утриманні. Вказувала, що відповідно повідомлення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 02 серпня 2023 року №421ПФ/01-25, Департаменту не було передано картотеку поквартирного обліку громадян на квартиру [ADDRESS] . Згідно інформації ВОМІРМП УПГПРЕ ГУДМС України в Одеській області від 20 вересня 2023 року місце її проживання з 10 грудня 2010 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що 28 вересня 2023 року вона знову звернулась до ГУПФУ в Одеській області з заявою до якої додала вищевказану інформацію, але 09 жовтня 2023 року отримала лист в якому було зазначено, що відповідно до п. 13 розділу 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за документи про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї приймаються: відомості про проживання (разом з годувальником за однією адресою), або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт; рішення суду про встановлення факту перебування непрацездатного члена сім`ї на утримання померлого годувальника. Вказувала, що їй було відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, у зв`язку з тим, що вона не надала доказів перебування її на утриманні померлого годувальника або рішення суду про перебування її на утриманні, тому правових підстав для призначення їй пенсії в разі втрати годувальника немає. Встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, їй необхідно для призначення пенсії в разі втрати годувалника. Посилаючись на порушення своїх прав, заявник просила суд встановити факт її, спільного проживання разом з чоловіком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] на момент його смерті, а саме на [INFO] та факт її перебування на утриманні [PERSON] , на момент його смерті. Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року було відкрито провадження, ухвалено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2024 року, у зв`язку із наданням відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку судді [PERSON] справу було передано на розгляд судді Сегеді О. М. Справа отримана суддею 08 лютого 2024 року. Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року справа була прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання (а.с. 44). Заявниця та її представник, діюча за ордером від 08 грудня 2023 року в судове засідання не з`явилися, надали заяву про підтримання заяви про встановлення факту спільного проживання, просила суд її задовольнити у повному обсязі та розглянути справу за її відсутністю. Раніше надали письмові пояснення по справі (а.с. 24, 25, 90-91, 102). Заінтересована особа:\~представник ГУ\~ПФУ в\~Одеській області,діючий за довіреністю від 01 січня 2024 року в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Раніше надали додаткові пояснення по справі (а.с. 40, 41, 58-59, 93-96). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту спільного проживання підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] перебувала з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 28 жовтня 2010 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №522, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Встановлено, що з [PERSON] \~та [PERSON] були зареєстровані та проживали в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується штампами про реєстрацію у паспортах останніх (а.с. 4, 10). Крім того, факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] з 2007 року по 30 березня 2012 року в квартирі [ADDRESS] , підтверджується актом від 10 листопада 2023 року, підписаним сусідами, які проживають по [ADDRESS] (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у період з 01 жовтня 2010 року по 31 березня 2012 року щомісячно отримував пенсію в розмірі 4267,28 грн., що підтверджується довідкою ГУПФУ в Одеській області від 27 жовтня 2023 року №930 (а.с. 15). [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , транспортних засобів та грошових коштів на банковських рахунках, які належали померлому . Встановлено, що 16 листопада 2012 року між [PERSON] та матір`ю померлого [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна (а.с. 16). Зі змісту\~трудової книжки[PERSON] вбачається, що остання з 30 березня 1996 року не працює (а.с. 6-7). Відповідно до листа ГУ ДПС в Одеській області від 31 жовтня 2023 року інформація щодо джерел та сум доходів, отриманих від податкових агентів за період з 4 квартала 2010 року по 1 квартал 2012 року стосовно [PERSON] в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відсутня (а.с. 13). Встановлено,\~що відповідно\~до інформації\~ВОМІРМП УПГПРЕ\~ГУДМС України\~в Одеській\~області від\~20\~вересня 2023\~року місцем\~проживання[PERSON] з 10 грудня 2010 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно довідки\~№ МІ-250313-ю/л\~від 14\~грудня 2023\~року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). 28 серпня 2023 року [PERSON] звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області №1686 від 28 серпня 2023 року щодо призначення їй пенсії в разі втрати годувальника (а.с. 22). Встановлено, що рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №1686 від 28 серпня 2023 року [PERSON] \~було відмовлено\~у призначені\~пенсії в разі втрати годувальника у зв`язку з тим, що нею не надано довідку уповноважених органів з місця проживання проперебування члена сім`ї на утриманні померлого годувальника або рішення суду про перебуванні на утриманні, оскільки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 02 серпня 2023 року №421ПФ/01-25, не було передано картотеку поквартирного обліку громадян на квартиру [ADDRESS] (а.с. 18, 19, 21, 23). Частиною 1 ст.293 ЦПК України ви значено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Частиною 2 указаної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю; в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати. Згідно зі ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Даний правовий висновок викладено в Постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц. Відповідно до вимог п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року за №22-1 (зі змінами), за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені упункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. Положеннями пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. У пункті 8 вищевказаної Постанови роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні; для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року ; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником. В листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого встановлюється судом, зокрема, для призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18. В силу вимог ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасового знаходиться. Положеннями статей 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Суд вважає, що в судовому засіданні встановлено факт постійного проживання заявниці разом із своїм чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] та факт перебування заявниці на утриманні свого чоловіка до моменту смерті останнього. Встановлення вказаних фактів необхідне заявниці для оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. За таких\~обставин,\~суд приходить до висновку, що вимоги заявниці підлягають задоволення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір по справі складає 536,80 грн., який повністю сплачений заявницею при зверненні до суду (а.с.26).

Outcome: approved