Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

27.10.2021 року до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла вищезазначена позовна заява, у якій позивач просила визнати недійсним заповіт від 17.07.2008 року, укладений [PERSON] на користь [PERSON] у приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Грабчак Г.Г., який зареєстрований в реєстрі за № 97. Позов мотивований\~тим,\~що [PERSON] \~особисто 17.07.2008\~року склав\~заповіт на\~користь відповідача\~у приватного\~нотаріуса Донецького\~міського нотаріального\~округу Грабчак\~Г.Г.,\~який зареєстрований\~в реєстрі\~за №\~97.\~Позивач вважає,\~що [PERSON] \~не складав\~сам особисто\~заповіт з\~огляду на\~те,\~що приватний\~нотаріус Донецького\~міського нотаріального\~округу Грабчак\~Г.Г.\~відсутній в\~Єдиному реєстрі\~нотаріусів України. Позивач вважає, що фактично заповіт не був складений цим нотаріусом та підписаний особисто [PERSON] , т.я. він раніше все належне майно заповів своїй рідній сестрі позивачу, не мав наміру передавати своє майно будь-кому іншому. Також позивач вважає, що заповіт, який подала відповідач у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Лупінової Н.Є. є підробленим, підпис зроблений не померли [PERSON] , а невідомою особою з метою протиправного заволодіння всім його майном після смерті. Цей факт підтверджується відсутністю будь-яких сімейних, родинних чи інших сталих зв`язків з [PERSON] . Крім того, [PERSON] тривалий час проходи періодичне лікування з приводу різних психічних розладів здоров`я, а також мав постійні думки про суїцид, про що неодноразово публічно висловлювався. Тяжкий психічний розлад здоров`я [PERSON] міг перешкоджати йому приймати обґрунтовані та зважені рішення і він не міг усвідомлювати значення своїх дій, у зв`язку з чим заповів своє майно сторонній людині. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.10.2021 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.10.2021 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 08.12.2021 року, заборонено приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Лупіновій Н.Є. здійснювати нотаріальні дії щодо спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою Верховного Суду від 09.06.2022 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.10.2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 08.12.2021 року залишено без змін. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду 31/0/9-22 від 06.03.2021 року «Про зміну територіальною підсудності судових справ в умовах воєнного стану» Ленінському районному суд м. Дніпропетровська була визначена територіальна підсудність Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2022 року цивільну справу прийнято до розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2023 року витребувано у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Лупінової Н.Є. оригінал заповіту від імені [PERSON] на користь [PERSON] ; витребувано з Міністерства юстиції України наступну інформацію: чи здійснює нотаріальну діяльність приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Лупінова Н.Є.? якщо діяльність приватного нотаріуса приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Лупінової Н.Є. була зупинена чи її свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю було анульовано, прошу повідомити місцезнаходження архіву даного приватного нотаріуса; чи здійснює нотаріальну діяльність приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Грабчак Ганна Геннадіївна? повідомити чи мала право на заняття нотаріальною діяльністю приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Грабчак Г.Г. станом на день складення заповіту 17.07.2008 року, укладеного [PERSON] на користь [PERSON] .?; витребувано з Міністерства охорони здоров`я України інформацію про те чи передавалась медична документація та/або історії хвороби з Комунального некомерційного підприємства «Психіатрична лікарня м. Маріуполь»? Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2024 року в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Батюка О.О. про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи по цивільній справі відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2024 року в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Батюка О.О. про призначення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, про дату, час місце розгляду справи сповіщались належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. У заяві від 23.04.2024 року представник позивача просив відкласти слухання справи у зв`язку з проходженням військової служби в ЗСУ, проте доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідача у заяві від 19.04.2024 року просила розглядати справу без її часті, позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Лупінова О.Є. в судове засідання не з`явилась, про дату, час місце розгляду справи сповіщалась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07.07.1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 року у справі № 907/425/16. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі належним чином повідомлених учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер (а.с. 8 том 1). За життя [PERSON] складено заповіт, посвідчений 01.02.2006 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Качур Г.В., у якому він заповів усе своє майно [PERSON] (а.с. 6 том 1). Згодом [PERSON] складено заповіт, посвідчений 17.07.2008 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Грабчак Г.Г., у якому він заповів усе своє майно [PERSON] (а.с. 47 том 1). 03.06.2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Лупінової О.Є. із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі якої було заведено спадкову справу № 35/2021 (а.с. 49 зворот, том 1). 02.11.2021\~року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Лупінової О.Є. із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 58 зворот, том 1). Згідно з відповіддю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.09.2023 року, робоче місце приватного нотаріуса Лупінової Н.Є. знаходиться за адресою: [ADDRESS] нотаріус Лупінова Н.Є. на підставі поданої заяви 15.09.2022 року зупинила нотаріальну діяльність на період дії воєнного стану. Відомості щодо укладення договору заміщення з іншим нотаріусом відсутні. Документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Лупінової Н.Є. до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались та були вивезені з адреси її розташування, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо. Крім того, з її заяви від 16.09.2022 року вбачається, що у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України нотаріальний архів, спеціальні бланки нотаріальних документів та печатка приватного нотаріуса були викрадені з приміщення, в якому знаходилось її робоче місце. Приватна нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Грабчак Г.Г. зареєстрована Головним управлінням юстиції у Донецькій області 07.05.2008 року (реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 333 від 07.05.2008 року). Інформація про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] , зупинення або припинення приватної нотаріальної діяльності відсутня. Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 18.03.2016 року № 79/2 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Грабчак Г.Г.» припинена по Донецькому міському нотаріальному округу з 23.03.2018 року. У листі\~Міністерства юстиції\~України від\~30.08.2023\~року зазначено, що відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 25.04.2023 року № 7 анульовано свідоцтво про право на заняття нотаріальної діяльністю, видане Міністерством юстиції України від 09.06.1999 року за № 3402 на ім`я [PERSON] Свідоцтво про право на заняття нотаріальної діяльністю, видане Міністерством юстиції України 12.10.2009 року за № 7786 на ім`я [PERSON] , є дійсним. Згідно з відповіддю Міністерства охорони здоров`я України від 06.03.2024 року, інформація щодо передачі медичної документації та/або історій хвороб з Комунального некомерційного підприємства «Психіатрична лікарня м. Маріуполь» на підконтрольну Україні територію у Міністерства відсутня. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.11.2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19.06.2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02.11.2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19) та від 22.12.2021 року у справі № 350/792/20. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29.02.2012 року у справі № 6-9цс12). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] , який помер [INFO] , не підписував заповіт, посвідчений 17.07.2008 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Грабчак Г.Г., як і не надано доказів того, що [PERSON] в момент посвідчення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані та недоведені, а тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed