Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

15 лютого 2024 року з Деснянського районного суду міста Чернігова до Варвинського районного суду Чернігівської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України надійшла на розгляд за територіальною підсудністю вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22 серпня 2015 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Під час перебування у шлюбі в них народилася спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Варвинського районного суду від 17 травня 2019 року шлюб між ними розірвано, дитина залишилася проживати з нею. 04 січня 2024 року вона звернулася до відділу надання адміністративних послуг Варвинської селищної ради із двома заявами, від свого імені та в інтересах своєї малолітньої доньки [PERSON] , про реєстрацію місця проживання з одночасним зняттям із зареєстрованого місця проживання. Зокрема, просила зняти її, [PERSON] , та її малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , із зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та одночасно реєструвати їх за адресою: [ADDRESS] . Доньці було відмовлено у реєстрації за новим місцем проживання у зв`язку з ненаданням письмової згоди батька на реєстрацію дитини за місцем реєстрації матері, а їй відповідно відмовили через те, що за попереднім місцем проживання зареєстрована її малолітня дитина. Вона неодноразово зверталася до батька дитини [PERSON] та просила його надати дозвіл на реєстрацію дитини за її новим місцем проживання, але відповідач так і не надав такого дозволу. За відсутності письмової згоди батька на реєстрацію дитини вона позбавлена можливості зареєструвати малолітню дитину за новим місцем проживання. Невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої дитини суперечить інтересам дитини, порушує їх з донькою право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, право на освіту, охорони здоров`я та соціальний захист. За таких обставин вона змушена звертатися до суду. Ухвалою суду від 13 березня 2024 року цивільну справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 09 квітня 2024 року. Ухвалою від 09 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 01 травня 2024 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, у якому позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 36). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, де судову повістку отримала мати відповідача (а.с. 51). Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, визнала позов у повному обсязі. Додатково вказала, що надання письмової згоди батька є неможливим, через перебування останнього за кордоном України. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області надійшла заява про розгляд справи без їх участі, відповідно до якої не заперечують проти задоволенню позову (а.с. 49). Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 22 серпня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб (а.с. 10-11). [INFO] від шлюбу народилася донька [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2019 року шлюб розірвано (а.с. 10-11). Позивач [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 8). 04 січня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до адміністратора відділу надання адміністративних послуг Варвинської селищної ради із двома заявами про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого /зареєстрованого місця проживання (перебування), у яких просила зареєструвати її та її малолітню доньку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , знявши із зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12, 13). З відмітки адміністратора на вказаних заявах вбачається, що у реєстрації проживання (перебування) [PERSON] з одночасним зняттям із задекларованого зареєстрованого місця проживання відмовлено на підставі п.п. 3 п. 87 постанови КМУ від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», оскільки документи подані не в повному обсязі, а саме відсутній дозвіл на реєстрацію від батька (а.с. 12); у реєстрації місця проживання (перебування) [PERSON] відмовлено у зв`язку з тим, що за попереднім місцем проживання зареєстрована малолітня дитина (а.с. 13). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками, або в сім`ї одного з них, та на піклування батьків Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частин 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 (десяти) років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з частиною 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За частиною 1 статті 33 Конституції України та статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до п. 16 Порядку декларування та реєстрація місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису (п. 17 Порядку). Відповідно до п. 16 вказаного Порядку у разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Пунктом 33 Порядку передбачено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Згідно з п.п. 3 п. 87 Порядку орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості. Зважаючи на те, що позивач [PERSON] не подала адміністратору відділу надання адміністративних послуг Варвинської селищної ради письмової згоди батька на реєстрацію місця проживання дитини за іншою адресою, то відмова у здійсненні такої реєстрації є обґрунтованою та законною. При цьому за відсутності письмової згоди батька на реєстрацію малолітньої дитини позивач позбавлена можливості зареєструвати місце проживання дитини за іншою адресою, за якою має бажання зареєструватися сама. Суд зважає на принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини», який закріплений у Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року №44/25, ратифікованій Україною 27 лютого 1991 року, який вимагає, щоб в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділялась якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Так Європейській суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа "Байт і Кеннеді проти Німеччини (п.67), "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини" (п.45). Таким чином, оскільки неможливість реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за фактичним місцем проживання, разом зі своєю матір`ю, суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню. З урахуванням того, що суд виходить з пріоритету інтересів дитини та їх найкращого забезпечення, враховуючи обставини справи та встановлений законом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, на переконання суду обраний позивачем спосіб захисту є ефективним способом захисту прав дитини. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного, зважаючи на вищевикладені обставини, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, то враховуючи положення ст.ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 50% судового збору, а позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved