Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути суму заборгованості за договором позики від 01.02.2022 року у розмірі 1\~915\~500,00 грн.. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 01 лютого 2022 року між сторонами по справі, у простій письмовій формі, було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 50\~000,00 доларів США, що станом на день звернення до суду за курсом НБУ еквівалентно 1\~915\~500,00 грн., терміном у 3 місяці, про що відповідач власноруч написав відповідну розписку та поставив свій підпис. Останнім днем повернення позики у договорі було визначене 01 травня 2022 року, однак відповідач у встановлений строк покладені на нього зобов`язанням обов`язки не виконав, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути у судовому порядку. Ухвалою суду від 15 березня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 23). Ухвалою суду від 15 березня 2024 року вжито заходи для забезпечення позову (а.с. 24-25). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх повному задоволенні. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, однак у призначене судове засідання жодного разу не з`явився. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, не спростовано відповідачем, що 01.02.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, у відповідності до якого позивам надав у борг відповідачеві грошові кошти у розмірі 50\~000,00 доларів США, строком до 01 травня 2022 року, про що у простій письмовій формі складено боргову розписку, засвідчену підписом позичальника (а.с. 6). Позивач наполягає на тому, що [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 50\~000,00 доларів США, що станом на 05.03.2024 року за курсом НБУ (1 долар = 38,31 грн.) еквівалентно 1\~915\~500,00 гривень (а.с. 7-8). При цьому, станом на момент розгляду справи, суду не було надано жодних належних та допустимих доказів щоб свідчили про повне або часткове погашення відповідачем наявної заборгованості. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме. Пунктом 1 частини другої\~статті 11 Цивільного кодексу України\~передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6\~та 627\~ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані борговою розпискою, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України є договором, що укладений в письмовій формі, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача. Між тим, зважаючи на положення ст. 3 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», згідно якої, гривня як\~грошова одиниця\~є єдиним\~законним платіжним\~засобом в\~Україні, судом, було здійснений розрахунок боргу, що на момент прийняття рішення з урахуванням офіційного курсу валют, встановлених Національним банком України, (1 долар = 39,2966 гривень) склав 1\~964\~830,00 гривень. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем при розгляді справи витрати, а саме сплачений при зверненні до суду із позовом судовий збір 15\~140,00 гривень та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 605,60 гривень (а.с. 10, 12). На підставі викладеного,

Outcome: approved