Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Адвокат АО «ПРИВАТ ЮРИСТ» Трофименко М.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою 19.01.2024, в якій просила суд зменшити розмір аліментів, присуджених з [PERSON] за рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 24.06.2011 на користь [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що сторони перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі до 10.03.2011, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 24.06.2011 з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено стягнення аліментів на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Так, на даний час у позивача відбулися зміни сімейного стану, що визначає наявність у нього труднощів у сплаті аліментів на користь відповідача у попередньо присудженому розмірі. 03.11.2022 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , зареєстрований Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Від попереднього шлюбу у дружини позивача [PERSON] є донька [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом з матір`ю та [PERSON] як вітчимом та знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні. Її біологічний батько [PERSON] рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2023 у справі №212/3926/23 позбавлений батьківських прав. На даний час позивач перебуває у лавах ЗСУ на військовій службі, будучи призваним під час мобілізації в Україні. За обставин зміни сімейного становища позивач вважає, що перегляд попередньо визначеного розміру аліментів на утримання сина від попереднього шлюбу є необхідним та доцільним, оскільки за наявності інших утриманців сплата ним аліментів в присудженому раніше розмірі є ускладненою. Ухвалою суду від 19.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін (а.с.29). Ухвалою суду від 07.02.2024 постановлено здійснити перехід до розгляду цивільної справи №214/517/24 за правилами загального позовного провадження, замінено судове засідання для розгляду справи по суті проведенням підготовчого судового засідання, розпочато підготовче провадження (а.с.43-45). Ухвалою суду від 11.03.2024 закрито підготовче провадження у справі з призначенням до судового розгляду (а.с.66). Присутня в судовому засіданні представник позивача - адвокат Трофименко М.В. позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Позивач [PERSON] про свою участь в судовому засіданні не заявив, будучи повідомленим належним чином. Як повідомила представник позивача, він проходить військову службу, будучи призваним під час мобілізації, на підтвердження чому надала довідку про доходи з ВЧ [NUMBER] , а тому з об`єктивних причин не може з`явитись до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, викликалася неодноразово у встановленому законом порядку, будучи повідомленою належним чином. Протягом визначеного судом строку відзив на позов не подала, заяв про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її повторну неявку в судове засідання, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/поновлення провадження у справі не вживались. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дійсне прізвище - [PERSON] ) перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, який розірвано 10.03.2011, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 01.11.2022 Березанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.8). Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , свідченням чому є свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23.03.2009, видане виконкомом Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.9). Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області у справі №2-180/11 присуджено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.04.2011. На виконання судового рішення 05.07.2011 видано виконавчий лист, який стягувачем [PERSON] пред`явлено для примусового виконання до Довгинцівського відділу ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Постановою державного виконавця від 03.03.2012 відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №2-180/11 від 05.07.2011 (а.с.19). Як слідує з відповіді відділу ДВС від 21.12.2023 №178142/7 на адвокатський запит (а.с.18) та актуальної інформації про виконавче провадження з Автоматизованої системи виконавчих проваджень за посиланням в мережі інтернет [INFO] (а.с.31-33), виконавче провадження є діючим, стягнення аліментів з [PERSON] продовжується у розмірі, початково присудженому судом, виконавчий документ передано на виконання за місцем несення боржником [PERSON] . військової служби - до ВЧ [NUMBER] . Судовим розглядом встановлено, що стягувач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », відомості про зміну нею персональних даних внесено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження постановою від 19.07.2021 (а.с.34). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, адвокат Трофименко М.В., діючи в інтересах [PERSON] , посилалася на зміни в його сімейному становищі та наявність на утриманні іншої малолітньої дитини, що ускладнює сплату ним аліментів на утримання неповнолітнього сина від попереднього шлюбу - [PERSON] у раніше визначеному судом розмірі. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як слідує зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», яку кореспондує ст.27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни раніше визначеного судовим рішенням розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Так, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інших випадках, передбачених СК України. Аналогічне роз`яснення надане і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3. При цього, з аналізу ст.192 СК України вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів), а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Разом із тим, право вимагати зміни розміру аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст.182-184 СК України, та відсутність імперативного припису на неможливість зміни їх розміру, не може обмежуватися разовим здійсненням визначення їх розміру. Оскільки спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів, тому при визначенні їх розміру та доцільності зменшення попередньо визначеного розміру відповідно до ст.182 СК України суд обов`язково враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших аліментних зобов`язань; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судовим розглядом встановлено, що після ухвалення рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] , у [PERSON] дійсно змінився сімейний стан. Так, 03.11.2022 між [PERSON] та [PERSON] (дійсне прізвище - [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №781, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.11.2022 (а.с.10). Доказів наявності спільних дітей у [PERSON] та [PERSON] суду не надано. При цьому, [PERSON] має малолітню доньку від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] , свідченням чому є свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14.03.2013 (а.с.13). З біологічним батьком доньки [PERSON] перебувала у шлюбі з 04.08.2012, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.03.2014 у справі №212/1641/14-ц (а.с.14). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2023, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №212/3926/23 (а.с.16-17), за позовом [PERSON] судом ухвалено позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . За змістом судового рішення, з 2020 року малолітня [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] - чоловіком матері, який бере участь у вихованні дитини, матеріально готовий її утримувати та в подальшому має намір пройти процедуру її усиновлення. У силу ст.82 ЦПК України вказані обставини суд вважає преюдиціальними та такими, що доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову. За даних обставин суд приходить до висновку про дійсність змін в сімейному становищі [PERSON] у порівнянні з тим, що існувало на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання сина від попереднього шлюбу. Разом з тим, хоча й у розумінні ст.192 СК України зміна сімейного стану є самостійною підставою для зміни розміру аліментів, проте не є безумовною, на чому також акцентував увагу Верховний Суд у постанові від 10.10.2023 у справі №682/2454/22-ц. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №727/1599/22. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як визначено ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізом наведених представником позивача обставин, наявних доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що сама по собі зміна сімейного становища [PERSON] (укладення шлюбу) не є достатньою для зміни розміру аліментів на утримання його сина [PERSON] , адже доказів наявності у подружжя спільних дітей, які б перебували на утриманні позивача, суду не надано. Разом з тим, на переконання суду, стороною позивача не підтверджено жодними належними та допустимими доказами факт здійснення [PERSON] повного матеріального утримання його падчірки [PERSON] , яка має біологічного батька [PERSON] та працездатну мати [PERSON] - дружину позивача. Не зважаючи на те, що [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно дитини у судовому порядку, він не звільнявся від обов`язку з її утримання та виконання судового рішення про стягнення аліментів. До того ж зі змісту рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2023 у справі №212/3926/23 слідує, що при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , сама ж [PERSON] вказувала, що донька [PERSON] перебуває на її повному матеріальному забезпеченні (абз.1 описової частини рішення), при цьому, участь [PERSON] як вітчима у вихованні дитини судом хоча й відзначена, однак факт перебування дитини на утриманні не встановлений, окрім як намір усиновлення ним дитини у майбутньому та можливість її матеріального забезпечення. Аналізуючи надані представником позивача докази матеріального становища [PERSON] , судом встановлено, що останній проходить військову службу у ВЧ [NUMBER] та обіймає посаду головного сержанта взводу протитанкових ракетних комплексів 2 механізованого батальйону, розмір його доходу з червня 2022 року до грудня 2023 року склав 1 762 350 грн. 05 коп. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів), з яких розмір утриманих аліментів - 376 702 грн. 10 коп. Тобто, фактично розмір доходу позивача на його сім`ю склав 1 385 647 грн. 95 коп., що не свідчить про його скрутне матеріальне становище або тенденцію до його погіршення. Доказів наявності інших обставин відповідно до ст.192 СК України, внаслідок чого виникла б необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі, стороною позивача суду не надано. Саме лише посилання представника позивача на те, що аліментів у розмірі 1/6 частини від доходу позивача буде цілком достатнім для утримання його сина [PERSON] , не може слугувати підставою для задоволення позову та зменшення розміру аліментів. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Приходячи до такого висновку, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Питання належного виховання дітей, досягнення порозуміння між батьками і дітьми, відповідальності батьків за неналежне виконання батьківських обов`язків завжди є важливими й актуальними. Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того, проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за дітьми є рівним для обох з них. Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена адміністративна та кримінальна відповідальність. Відтак, прийняття участі [PERSON] в утриманні падчірки [PERSON] , яка має обох біологічних здорових та працездатних батьків - його право, а не обов`язок, а тому реалізація такого права в межах його фінансових можливостей не може здійснюватись за рахунок компенсаційного зменшення аліментів на утримання рідної дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд бере до уваги відмову у задоволенні позовних вимог, а тому правові підстави відшкодування понесених позивачем судових витрат у справі шляхом їх стягнення з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed