Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва із вищезазначеною заявою, у якій просила встановити факт народження: [PERSON] , 1928р.н., в Сімферопольському районі Кримської області, тимчасово окупована територія АРК (на момент народження Сімферопольський район Кримської АССР), [PERSON] , 1930р.н., в селі Кубанське Сімферопольському районі Кримської області, тимчасово окупована територія АРК (на момент народження Сімферопольський район Кримської АССР), [PERSON] , 1922р.н., в селищі Улу-Узень Алуштинського району Кримської області, тимчасово окупована територія АРК (на момент народження селище Улу-Узень Алуштинського району Кримської області Кримської АССР). В обґрунтування поданої заяви зазначає, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Узбекистану та законно перебуває на території України на підставі безвізового режиму, є студенткою НУ «Києво-Могилянська академія» та подала документи до ЦМУ ДМС України в м. Києві для оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі навчання у ЗВО України. Метою подачі до суду заяви є те, що бабусі та дідусь народились та проживали в Кримській області, що наразі є тимчасово окупованою територією АРК. Факт встановлення місця проживання родичів заявника необхідний для подачі документів до ДМС України для набуття [PERSON] громадянства України за територіальним походженням. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2023 року відкрито окреме провадження у справі. 11.12.2023 та 19.12.2023 до суду надійшли заперечення представника Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві, у яких просить відмовити у задоволенні заяви. В обґрунтування зазначає, що норми ст.ст.315, 317 ЦПК України застосовується при неможливості державної реєстрації народження дитини в органах ДРАЦС через відсутність документів, що підтверджують факт народження. Разом з тим, з наданих заявником документів вбачається, що державна реєстрація народження діда та баби можливо проведена, що підтверджується доданими свідоцтвами про шлюб. У разі втрати актових записів цивільного стану, проводиться процедура поновлення таких записів. 13.12.2023 до суду надійшли письмові пояснення представника Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, у яких просить відмовити у задоволенні заяви. В обґрунтування зазначає, що заявник просить встановити факт народження осіб, що є підставою для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215. 28.03.2024 через систему "Електронний суд" надійшло клопотання представника заявника про долучення документів. Представник заявника подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заінтересовані особи у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомленні належним чином, що не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є громадянином Республіки Узбекистан, що підтверджується копією паспорта, номер [NUMBER] , виданого 28 травня 2021 року (а.с.49-50). Згідно з копією паспорта громадянина СРСР серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] в селищі Улу-Узень Алуштинського району Кримської області (а.с.51-53). [PERSON] , 1928р.н., місце народження: Сімферопольський район, Кримська обл., та [PERSON], 1930р.н., місце народження: Сімферопольський район, Кримська обл., зареєстрували шлюб 14 березня 1966 року, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.54-55). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 22 лютого 1947 року, про що видано свідоцтво про шлюб № [NUMBER] (а.с.56-57). Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с.58-59). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с.60-61). Відповідно до копії архівної довідки від 03 жовтня 2023 року №7/4-В-410, [PERSON], 1922р.н., уродженка с. Улу-Узен Алуштинського р-ну Кримської області, за національністю - кримська татарка, на підставі ДКО СРСР від 11 травня 1944 року, була виселена 18 травня 1944 року з с. Улу-Узен Алуштинського р-ну Кримської області у м. Ангрен Ташкентської області. Від спец поселення звільнена там же 28 березня 1956 року на підставі наказу МВС СРСР від 02 грудня 1955 року, як заміжня за місцевим жителем (а.с.68-69). Згідно з копією архівної довідки від 03 жовтня 2023 року №7/4-В-410, [PERSON] , 1930 р.н., уродженка с. Такил-Джабанак, Сімферопольського р-ну Кримської області, за національністю - татарка, на підставі постанови ДКО СРСР від 11 травня 1944 року, була виселена у 1944 році з с. Такил-Джабанак Сімферопольського р-ну Кримської області в м. Турінськ Свердловської області. У 1955 році прибула на спец поселення у м. Алмалик Ташкенстської області. Від спец поселення звільнена там же 13 червня 1956 року на підставі Наказу Президіума Верховної Ради СРСР від 28 квітня 1956 року зі зняттям обмежень за спец поселенням (а.с.70-71). За ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до Конституції України, правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України». Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27 травня 2001 року №215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006). Пунктом 1 Порядку передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. У випадках, передбачених законодавством України, за подання заяви та інших документів з питань громадянства сплачується державне мито або консульський збір, документ про сплату якого подається разом із заявами та іншими документами з питань громадянства. Згідно з п.2 Порядку заяви з питань громадянства оформлюються: про прийняття до громадянства України та про вихід з громадянства України - на ім`я Президента України; про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи; про оформлення набуття громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи; про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка постійно проживає за кордоном, - на ім`я керівника дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи; про перевірку належності до громадянства України особою, яка перебуває за кордоном, - на ім`я керівника дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем перебування особи; про оформлення набуття громадянства України особою, яка постійно проживає за кордоном, - на ім`я керівника дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи. Відповідно до п.4 Порядку заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні; особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації особи; особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи. Таким чином, Порядком передбачено, що заяви та інші документи з питань громадянства подаються до органу за місцем постійного проживання особи. На території України це територіальні органи Державної міграційної служби України, а за кордоном це Консульські установи України підпорядковані Міністерству закордонних справ України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Статтею 6 Закону України «Про громадянство» визначені підстави набуття громадянства, зокрема і за територіальним походженням. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Відповідно до п. 28 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту. Відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР 19 лютого 1954 року, Кримську область передано із складу РРФСР до складу УРСР. Згідно із Закону України «Про правонаступництво», територія Української Радянської Соціалістичної Республіки стала територією України. Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена окупованою територією з 20 лютого 2014 року. У той же час, необхідно звернути увагу, як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Так, заінтересованими особами є особи, які беруть участь у справі та які мають юридичну заінтересованість. Це коло визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права й обов`язки. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відтак, з наданих доказів встановити юридичну заінтересованість саме заявника щодо встановлення факту народження [PERSON] , [PERSON] - не вбачається за можливе. Документальних підтверджень того, що [PERSON] є заінтересованою особою, яка може подати заяву про встановлення факту народження саме [PERSON] та [PERSON] , заявник не надає. У той же час, заявником надано документальні підтвердження юридичної заінтересованості щодо встановлення факту народження [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження самої [PERSON] (батьком якої є [PERSON] ), копії свідоцтва про народження [PERSON] (батьками якого є [PERSON] та [PERSON] ). Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відтак, факт, який просить встановити заявник в судовому порядку, має для неї юридичне значення, та іншим способом, ніж за рішенням суду, вказаний факт встановлений бути не може. Враховуючи вищевикладене, заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial