Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач), звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якого просить суд стягнути з [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] , адреса фактичного місця проживання згідно довідки внутрішньо переміщеної особи: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податки Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] ) суму боргу договором позики у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що 07.06.2021 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого Відповідач від Позивача отримав у власність грошові кошти в сумі 150 000,00 грн. Вказує, що позику Відповідач отримав від Позивача готівкою у гривні. Грошові кошти передані Позивачем та отримані Відповідачем до підписання договору позики 07.06.2021 року. За досягнутою домовленістю Відповідач зобов`язався повернути кошти до 07.07.2021 року. Станом на дату подання позову Відповідач вказану за договором позики суму не повернув, від будь-яких зустрічей та перемовин відносно виконання договору ухиляється, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до суду із відповідним позовом. Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року відкрито провадження у справі. Судовий розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24.02.2022 указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. На теперішній час Указом Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено. Розпорядженням голови Верховного Суду від 21.10.2022 №61 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Артемівського міськрайонного суду Донецької області за Дружківським міським судом Донецької області. Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року прийнято до провадження цивільну справу № 219/12959/21 та призначено судове засідання, з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у котрий раз у судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи в черговий раз надав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з відсутністю Інтернету, знаходженням в зоні бойових дій та відсутністю можливості евакуюватись в безпечне місце з зони бойових дій. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Основними засадами судочинства відповідно до частини першої статті 129 Конституції України визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Права та обов`язки учасників справи закріплені у статтях 43, 49 ЦПК, згідно з якими відповідач має право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (стаття 12 ЦПК). Європейський суд з прав людини роз`яснив, що принцип рівності сторін - це один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Судом установлено, що правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав. За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (даті - ЦПК) одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК). Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними (ч.2 ст.223 ЦПК), проте подальші неявки сторони навіть з поважних причин не є обов`язковою підставою для відкладення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.5 ст.223 ЦПК). Ураховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Установлено, що згідно з договором позики (розписки) від 07.06.2021 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 150 000,00 грн. зі строком повернення 07.07.2021 року. Договір складений та підписаний [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК. [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав та передав [PERSON] 150 000, 00 гривень, що підтверджується договором позики від 07.06.2021 року (а.с.5). Статті 526, 527, 530 ЦК передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Згідно зі ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. У встановлений договором позики строк грошові кошти відповідачем у повному обсязі позивачу повернуті не були і докази цього у матеріалах справи відсутні. З огляду на викладене, оцінюючи докази з точки зору достовірності у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити стягнувши з відповідача суму заборгованості за договором позики в розмірі 150 000,00 грн. Крім того згідно положень ст.141 ЦПК відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved