Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кредитної спілки «ЕКСПРЕС КРЕДИТ ЮНІОН УКРАЇНА» про стягнення коштів за договором про залучення страхового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 67500,00 грн., процентів по вкладу в розмірі 3933,00 грн., інфляційних витрат за період з травня 2022 року по березень 2024 включно в розмірі 12603,04 грн., 3 % річних за період з 20 травня 2022 року по 20 березня 2024 року в розмірі 3938,30 грн, моральну шкоду в сумі 20000 грн. та судові витрати, зважаючи на невиконання відповідачем умов договору. 02.04.2024 ухвалою суду справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2021 між [PERSON] (Позивач), паспорт серія [NUMBER] , виданий Дніпровським РУГУ МВС України в м. Києві 03.02.2004, РНОКПП [NUMBER] та Кредитною спілкою "ЕКСПРЕС КРЕДИТ ЮНІОН УКРАЇНА" укладено договір № 19/11-21 /В10 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. За умовами договору позивачем внесено вклад на рахунок відповідача 19.11.2021 в розмірі 67500,00грн. , що підтверджується прибутковим касовим ордером №125. Датою повернення вкладу є наступний день після закінчення строку дії договору. Планова дата повернення вкладу - 20.05.2022. Процентна ставка за вкладом встановлюється у розмірі 11,75% річних, з виплатою процентів в день повернення вкладу. Сума вкладу збільшується на суму нарахованих процентів згідно п. 2.5. Договору. Договір передбачає пролонгацію лише за законом. Відповідно до п. 2.5. Договору спілка здійснює нарахування процентів на вклад на підставі договору з дотриманням вимог пп. 2.3.6. Положення про фінансові послуги - в останній календарний день кожного місяця та 19 числа кожного місяця. Цього ж числа проценти нараховані на вклад приєднуються до суми вкладу. Згідно п. 2.7. Договору з настанням терміну повернення вкладу, вклад повертається члену КС разом із нарахованими, але не виплаченими процентами, відповідно до п. 2.10 Договору. П. 2.10. Договору передбачено, що всі виплати члену КС здійснюються Спілкою в національній валюті через касу Спілки або шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок члена КС, або зарахуванням коштів на депозитний вклад члена КС, зазначений у його особистій письмовій заяві на адресу Спілки, поданий окремо. Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що в травні 2022 року представники відповідача в усній формі повідомили про те, що через настання форс-мажорних обставин, а саме військової агресії російської федерації проти України, виплата відсотків за депозитами та повернення депозиту зупиняється з 24.02.2022 та до завершення існування таких обставин. В день повернення вкладу згідно з договором позивач з`явилася до відділення № 10 КС «Експрес Кредит Юніон» з метою отримання вкладу та нарахованих відсотків, однак відділення було зачинено, телефони не відповідали, відповіді на звернення позивач не отримала. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 вказаної норми заначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настання інших обставин, передбачених договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як передбачено положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. З вказаної норми). Зміст Договору, відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки», внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. В порядку ч. 1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки», кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується наданими позивачем доказами, строк дії договору, укладеного сторонами по справі, закінчився, тому у відповідача виникли зобов`язання з приводу повернення внесеного позивачем вкладу та виплати відсотків за його користування, однак у визначений договором термін відповідач вклад в розмірі 67500,00 грн. не повернув, проценти по вкладу в розмірі 3933,00 грн. не виплатив, що свідчить про неналежне виконання з боку відповідача договірних зобов`язань та правомірність дій позивача щодо звернення з вимогою про зобов`язання відповідача повернути внесений вклад з процентами, які визначені у відповідності до умов договору. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачу заподіяно збитки, позивач просить стягнути інфляційні витрати за період з травня 2022 року по березень 2024 включно становить 12603,04 грн., 3 % річних за період з 20 травня 2022 року по 20 березня 2024 року в розмірі 3938,30 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачами не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ними зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та заявлених позовних вимог. Відтак підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення суми вкладу в розмірі 67500,00 грн., процентів по вкладу в розмірі 3933,00 грн., інфляційних витрат за період з травня 2022 року по березень 2024 включно в розмірі 12603,04 грн., 3 % річних за період з 20 травня 2022 року по 20 березня 2024 року в розмірі 3938,30 грн. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя цієї статті). Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні судом спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зважаючи на неповернення відповідачем коштів за умовами договору, позивачу завдано моральної шкоди, яку на думку суду слід визначити у розмірі 5000 грн., що буде справедливим достатнім для відновлення порушених прав позивача. Визначаючи розмір понесених витрат суд виходить з наступного. За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на юридичні послуги обсяг послуг, наданий позивачу, а також подані ним документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаних послуг не відповідає критерію розумності та часу, витраченому на виконання відповідних робіт. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на викладені обставини, суд вважає, що витрати в розмірі 3000 грн. відповідатимуть критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечать принципу розподілу таких витрат. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При частковому задоволенні позову підлягає стягнення з відповідача на користь держави 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial