Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості з централізованого опалення та гарячої води, в якому, згідно з поданою 16.04.2024 року заявою, просить суд стягнути з відповідачів заборгованість з урахуванням поданої ними заяви про застосування строків позовної давності за період з 01.04.2017 року по 31.01.2022 року в розмірі 53159,63 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та отримують за вказаною послуги з централізованого опалення та гарячої води згідно чинного законодавства. Відповідачі не в повному обсязі сплачують вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за ними виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.04.2017 року по 31.01.2022 року в розмірі 53159,63 грн., яку сторона позивача просить суд стягнути з відповідачів на свою користь. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25.07.2023 року клопотання відповідачів [PERSON] , [PERSON] про передачу справи на розгляд до іншого суду задоволено, цивільну справу за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води передано на розгляд до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.10.2023 року справу прийнято до провадження судді Федорової О.В. та призначено до судового розгляду. Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах. 11.12.2023 року до матеріалів справи від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зокрема просили суд застосувати до нарахованої заборгованості строк позовної давності. 16.04.2024 від уповноваженого представника позивача [PERSON] до матеріалів справи надійшла заява, в якій представник позивача вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Під час дії карантину строки, визначені ст. 257 ЦК України продовжені на строк дії такого карантину, а тому, період заборгованості з 12.03.2017 року по 31.01.2022 року не виходить за строки позовної давності, що зокрема підтверджується судовою практикою. Також, представником позивача до матеріалів справи надано розрахунок заборгованості відповідачів перед стороною позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. 25.04.2024 року від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона заперечувала проти позовних вимог та просила суд застосувати до нарахованої заборгованості строк позовної давності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] \~та [PERSON] \~ зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надає КП «Харківські теплові мережі», облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Позивач надає відповідачам послуги з централізованого теплопостачання. Особистий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] . В обґрунтування розміру позовних вимог позивачем надано розрахунки на суму 53159,63 грн. заборгованість за надані послуги, що утворилась за період з 01.04.2017\~року по\~31.01.2022 року. Позивач посилається на те, що відповідачами не в повному обсязі виконуються обов`язки щодо сплати вартості послуг з теплопостачання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюютьсяЗаконом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст .4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями ч.1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюютьсяЗаконом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача, за відсутності іншого погодженого строку, сплачувати отримані житлово-комунальні послуги щомісяця. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідачів оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживачів послуг. Відповідно до п.п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК Українивстановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено обов`язок з оплати вартості отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина першастатті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не в повному обсязі виконували свої обов`язки з оплати послуг теплопостачання, які фактично були надані КП «Харківські теплові мережі». Позивачем нарахована заборгованість за період з 01.04.2017 року по 31.01.2022 року, відповідачи заявлено про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. Відповідно дост. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четвертаст. 256 ЦК України). Відповідно дост. 261 ЦК Українипочаток перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК Українивизначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. В такому разі слід дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржниками оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові за № 6-43цс17 від 22 березня 2017 року. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги. Відповідно д ост. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженихПостановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено покладення обов`язку по сплаті за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (комунальні послуги) на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідачами не надано доказів погашення заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у зазначений в матеріалах справи період. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"(зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Тобто, Закон установлює, що: "під час дії карантину, строки, визначені статтею 257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину". З цього слідує, що у разі закінчення процесуального строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину. З урахуванням того, що останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 31 січня 2019 року, а Закон No540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин із 12 березня 2020 року позовні вимоги підлягають задоволенню, з урахуванням наданого стороною позивача розрахунку від 16.04.2024 року. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сума заборгованості за послуги з теплопостачання у межах строку давності (за період з 02.04.2017 року по 31.01.2022 року) і складає 53159,63 грн. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved