Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

[PERSON] звернувся 01.02.2024 року до Приморського районного суду міста Одеси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить встановити факт належності громадянину України [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] - свідоцтва № [NUMBER] від 10.11.1998 про право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , видане Жовтневою районною адміністрацією Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів та встановити факт належності громадянину України [PERSON] - розпорядження № 1050 від 10.11.1998 «Про видачу свідоцтва на право власності на об`єкти нерухомого майна по [ADDRESS] ». Підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення стала помилка в написанні прізвища заявника в свідоцтві про право власності № [NUMBER] від 10.11.1998, виданого Жовтневою районною адміністрацією Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів та у розпорядженні № 1050 від 10.11.1998 «Про видачу свідоцтва на право власності на об`єкти нерухомого майна по пл. Катеринінській, 7». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа розподілена судді Суворовій О.В. Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 15.03.2024 року прийнято цивільну справу та відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження. Заявник та його представник в судове засідання не з`явились, представник заявника просила суд здійснити розгляд справи за їх відсутності, про що надала заяву. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення ухвали з матеріалами позову з додатками на електронну пошту та засобами поштового зв`язку, які отримали 20.03.2024 року, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення (а.с.26) про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення є 29.04.2024 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Із матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить встановити факт належності йому свідоцтва № [NUMBER] від 10.11.1998 року про право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , видане Жовтневою районною адміністрацією Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів та встановити факт належності заявнику - розпорядження № 1050 від 10.11.1998 «Про видачу свідоцтва на право власності на об`єкти нерухомого майна по [ADDRESS] ». Відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 10 листопада 1998 року Виконавчий комітет Одеської міської ради народних депутатів Жовтневої районної адміністрації засвідчив, що гараж № [NUMBER] загальною площею 22,2 кв.м., який знаходиться на [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.11). Вище вказане свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 10 листопада 1998 року видане на підставі розпорядження № 1050 від 10.11.1998 , виданого Жовтневою районною адміністрацією Виконавчого комітету Одеської міської ради «Про видачу свідоцтва на право власності на об`єкти нерухомого майна по пл. Катеринінській, 7» [PERSON] на основі приватної власності (а.с.12) Заявник вказує, що підставою для звернення до суду стала помилка у написанні його прізвища у вищевказаному свідоцтві та розпорядженні, а саме прізвище власника у цих документах зазначено як « [PERSON] », в той час як прізвище заявника у паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданого Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 09.10.1996 вказано « [PERSON] » (а.с.8). Наявність помилки в написанні прізвища заявника в правовстановлювальних документах, якими є розпорядження № 1050 від 10.11.1998 та свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 10.11.1998 не дозволяють йому повною мірою здійснювати право власності, зокрема, розпоряджатись майном та здійснити продаж нерухомого майна. Заявник зазначає, що 29.01.2024 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранської А.М. для здійснення нотаріальної дії, проте отримав лист № 51/01-16 , у якому нотаріус зазначила, що у зв`язку із розбіжностями у написанні прізвища у свідоцтві про право власності на гараж № [NUMBER] , розпорядженні № 1050 від 10.11.1998 та паспорті громадянина України, [PERSON] необхідно звернутись до суду (а.с.18). Встановлення факту належності заявнику свідоцтва та розпорядження мають юридичне значення, оскільки від цього залежить реалізація гарантованого Конституцією України права вільно володіти та розпоряджатися належною заявнику власністю. Судом встановлено, що згідно з копією паспорту серії [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 09.10.1996, прізвище заявника значиться як « [PERSON] ». Крім того, судом установлено, що паспорт виданий за два роки до видачі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 10.11.1998 та вищевказаного розпорядження. Як вбачається з паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , прізвище заявника також вказано вірно - « [PERSON] » (а.с.9). Також заявником до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення надана копія технічного паспорта , складеного Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості від 15.10.1997, тобто за рік до видачі свідоцтва про право власності № [NUMBER] та розпорядження № 1050 на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , у якому прізвище власника нерухомого майна вказано вірно - [PERSON] (а.с.13-15) Крім того, заявник надав суду копію довідки № 2483 «Про визначення грошової оцінки земельної ділянки та ставки земельного податку» від 15.06.2000 щодо земельної ділянки, розташованої під гаражем № [NUMBER] , виданої Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради [PERSON] та на підтвердження сплати податку на землю надано квитанцію 18.07.2000 із правильним зазначенням прізвища заявника (а.с.16-17). Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 3465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на повагу своєї власності, безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства». Відповідно до роз`яснень Верховного суду України у листі від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», «Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим». Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Знаходження у заявника оригіналів вказаних документів свідчить про належність свідоцтва та розпорядження заявнику. У суду не викликає сумнівів належності вищевказаних документів заявнику. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів, які необхідні заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, суд вважає, що зібраних доказів достатньо , є їх взаємний зв`язок у їх сукупності, тому є підстави для задоволення заяви і встановлення факту належності [PERSON] свідоцтва № 1050 від 10.11.1998 про право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , видане Жовтневою районною адміністрацією Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів та розпорядження № 1050 від 10.11.1998 «Про видачу свідоцтва на право власності на об`єкти нерухомого майна по пл. Катеринінській, 7», оскільки під час судового розгляду судом встановлено, що в свідоцтві № [NUMBER] від 10.11.1998 про право власності та в розпорядженні № 1050 від 10.11.1998 помилково зазначено власника, як « [PERSON] », в той час як заявник має прізвище « [PERSON] », що підтверджується паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон та іншими документами. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає за необхідне встановити факт належності [PERSON] свідоцтва № 1050 від 10.11.1998 про право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , видане Жовтневою районною адміністрацією Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів та розпорядження № 1050 від 10.11.1998 «Про видачу свідоцтва на право власності на об`єкти нерухомого майна по [ADDRESS] ».

Outcome: approved