Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Представник позивача адвокат Жабко Ю.П. у січні 2024 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] з первісним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів, який мотивував тим, що позивач та відповідачка з 30.08.2013 по 31.01.2023 перебували у шлюбі. За час шлюбу в сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Фактично з літа 2020 року позивач та відповідачка проживали окремо та в цей час їхній син проживав разом з позивачем. Відповідачка не приймала участі у вихованні дитини та не надавала матеріальної допомоги на утримання. Однак у червні 2023 року відповідачка звернулася до позивача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини до Франції на відпочинок на строк три місяці. Позивач надав дозвіл відповідачці на виїзд дитини за межі України на три місяці, але після закінчення цього строку відповідачка не повернула дитину та припинила відповідати на телефонні дзвінки. Позивач любить сина, має з ним тісний психологічний зв`язок та вважає, що кращим інтересам дитини буде визначення місця проживання саме з ним. Також представник позивача вказав, що з його довірителя судовим наказом Тростянецького районного суду Сумської області від 28.12.2023 були стягнуті аліменти на користь відповідачки на утримання дитини, стягнення яких необхідно припинити. Посилаючись на зазначені обставини представник позивача за первісним позовом просить суд: 1) визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] ; 2) припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , які стягнуті судовим наказом Тростянецького районного суду Сумської області від 28.12.2023. Ухвалою суду від 30.01.2021 було відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання. 22.02.2024 представниця відповідачки за первісним позовом адвокат Мазурик З.Я. подала в інтересах [PERSON] зустрічний позов до [PERSON] ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та припинення стягнення аліментів. У зустрічному позові представниця [PERSON] виклала обставини аналогічні з тими, які зазначені у первісному позові щодо перебування сторін у шлюбі за час якого народився син [PERSON] . Разом з тим, представниця відповідачки зазначила, що [PERSON] постійно проживає разом із [PERSON] та на кілька днів міг залишитися у [PERSON] . Однак у літку 2023 року ситуація змінилася, син сторін заблокував телефон батька, припинив зустрічатися з батьком та не виявляв бажання з ним спілкуватися. [PERSON] здійснював фізичне та психічне насильство над [PERSON] та [PERSON] . На даний час, у зв`язку з військовим станом, для забезпечення безпеки себе та дитини [PERSON] разом із сином [PERSON] виїхали за кордон. Відповідачка працевлаштована у Франції, має дохід, тому має можливість забезпечити себе та дитину всім необхідним. Між [PERSON] та сином існує сильний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. [PERSON] бажає проживати з матір`ю. Також представниця відповідачки за первісним позовом вказала, що з її довірительки судовим наказом Тростянецького районного суду Сумської області від 06.12.2022 були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини, стягнення яких необхідно припинити. Посилаючись на зазначені обставини представниця [PERSON] просить суд: 1) визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] ; 2) припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 12.04.2024 зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Також ухвалою суду від 12.04.2024 було залишено без розгляду первісний позов. Таким чином суд вирішує спір в межах позовних вимог зустрічного позову. У підготовчому судовому засіданні представниця позивачки за зустрічним позовом заявлені вимоги підтримала повністю, просила задовольнити. Представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Жабко Ю.П. у підготовче засідання не з`явився, але подав заяву в якій вказав, що визнає заявлені вимоги повністю. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив і не подав письмових пояснень щодо спору. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження позовні вимоги визнав і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є підстави для ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення по справі. Заслухавши пояснення представниці позивачки за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом установлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Судовим наказом виданим Тростянецьким районним судом Сумської області від 06.12.2022 було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13). Згідно характеристики складеної головою вуличного комітету [PERSON] від 16.02.2024 [PERSON] з грудня 2021 року проживала по [ADDRESS] разом із сином[PERSON] , однак у липні 2023 року виїхала за кордон. Після того, з`являлася двічі у жовтні 2023 року та в січня 2024 року. За час проживання проявила себе виключно з позитивної сторони, займалась вихованням сина (а.с. 65). Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 15.02.2024 за №106 було затверджено висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тростянецької міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с. 90-91). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення положень ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку складеного відділом «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради Сумської області від 18.04.2024 місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] доцільно визначити разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 141-142). Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] постійно проживає з матір`ю, яка опікується ним, займається вихованням. Фактів та обставин, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови у позові, судом установлено не було. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства та судової практики суд вважає, що найкращим інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання з матір`ю. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти за своєю суттю - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере активну участь у її вихованні. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Оскільки суд вирішив визначити місце проживання дитини з матір`ю, тому наявні підстави для звільнення останньої від сплати аліментів, адже у такому випадку той з батьків із ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому статтею 141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини. Відтак позовні вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved