Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

20 березня 2024 року до суду надійшов позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та про повернення стягненого за виконавчим написом. Мотивуючи позовні вимоги представник позивача вказала, що 20.12.2021\~року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 28509, за яким з [PERSON] на користь ТОВ "Споживчий центр" стягнуто заборгованість за кредитним договором № 02.02.2020-100002545 від 02.02.2020р. в сумі 10 750 грн. 00 коп. 16.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68680994 з виконання вище вказаного виконавчого напису. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, оскільки, нотаріусом належним чином не перевірено безспірність заявлених до стягнення вимог. Крім того, відповідачем нотаріусу не було надано всі необхідні документи, передбачені переліком, які підтверджують безспірність заборгованості. Також, представник позивача вказує, що в межах виконавчого провадження з виконання вищезазначеного виконавчого напису з позивача було стягнуто грошові кошти в розмірі 4 112,72 грн., з яких: 3284,29 грн. кошти, що перераховані стягувачу ТОВ "Споживчий центр"; 500,00 грн. витрати виконавчого провадження; 328,43 грн. - основна винагорода приватного виконавця. Враховуючи наведене, представник позивача вважає, що стягнена з позивача на користь відповідача сума підлягає поверненню, оскільки набута останнім без належних правових підстав. Представник позивача, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує в повному обсязі, просила його задовольнити та справу слухати без її участі та участі позивача. Представник відповідача, ТОВ "Споживчий центр", в судове засідання не з`явився, надав суду заперечення проти вирішення спору в суді, вказуючи, що умовами кредитного договору встановлено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005 р., видане Київським міським управлінням юстиції), згідно з регламентом третейського суду. У зв`язку з чим, даний спір повинен вирішуватись у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, оскільки, на думку представника відповідача, правовідносини за кредитним договором № 02.02.2020-100002545 від 02.02.2020р. не підпадають під сферу дії Закону України «Про споживче кредитування». Просив справу розглядати без його участі. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, час та день розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Причини неявки не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов та письмові пояснення до суду не надходили. 21.03.2024 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження з повідомлення сторін, якою роз`яснено їх процесуальні права подачі заяв по суті справи та встановлено відповідні строки. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.02.2020 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] , укладено кредитний договір № 02.02.2020-100002545. Факт укладання зазначеного кредитного договору сторонами не оспорювався. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, 08.06.2023р. між [PERSON] та [PERSON] , Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1003. Після реєстрації шлюбу позивач змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». 20.12.2021\~року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 28509, за яким з [PERSON] на користь ТОВ "Споживчий центр" стягнуто заборгованість за кредитним договором № 02.02.2020-100002545 від 02.02.2020р. в сумі 10 750 грн. 00 коп.. В подальшому, 16.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 68680994 з виконання вище вказаного виконавчого напису, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. У запереченнях проти вирішення спору в суді, представник відповідача вказував, що даний спір повинен вирішуватись у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, оскільки, на його думку, правовідносини за кредитним договором № 02.02.2020-100002545 від 02.02.2020р. не підпадають під сферу дії Закону України «Про споживче кредитування». Просив справу залишити без розгляду. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.04.2024р. в задоволенні клопотання представника позивача про залишення даної позовної заяви без розгляду відмовлено. Разом з тим, у позовній заяві представник позивача вказувала, що зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, оскільки, нотаріусом належним чином не перевірено безспірність заявлених до стягнення вимог. Крім того, відповідачем нотаріусу не було надано всі необхідні документи, передбачені переліком, які підтверджують безспірність заборгованості. Дане твердження представника позивача є слушним виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15,16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК Українинотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, пунктом 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц, яка є обов`язковою для судів. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, будь які докази на підтвердження того, що наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису кредитний договір був посвідчений нотаріально в матеріалах справи відсутні, тоді як відповідно до п. 1 Переліку для вчинення нотаріального напису нотаріусу подається оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Крім того, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з вказаним Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому, існують підстави для застосування частини першої\~статті 35 Закону України «Про іпотеку»\~за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Так, фактично процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику, повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Однак, матеріали справи не містять жодних відомостей стосовно направлення позивачу повідомлень (письмової вимоги) про усунення порушень та про отримання останнім відповідного повідомлення. За вказаних обставин, неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ТОВ "Споживчий центр". Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. З наведеного слідує, що нотаріусом не дотримано одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса, яким є належне повідомлення боржника про заборгованість. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що нотаріусом не дотримано вимог щодо порядку вчинення виконавчого напису, відповідачем нотаріусу не були надані всі необхідні документи, передбачені переліком, які підтверджують безспірність заборгованості, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис не може вважатися безспірним і таким, що не потребує додаткового доказування, а тому вчинення виконавчого напису за заявою відповідача не ґрунтується на вимогах закону і виконанню він не підлягає. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, згідно листа, наданого приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. від 19.03.2024 за вих. в межах виконавчого провадження з виконання вищезазначеного виконавчого напису з позивача було стягнуто грошові кошти в розмірі 4 112,72 грн., з яких: 3284,29 грн. кошти, що перераховані стягувачу ТОВ "Споживчий центр"; 500,00 грн. витрати виконавчого провадження; 328,43 грн. - основна винагорода приватного виконавця. За змістом частини першої\~статті 177 ЦК України\~об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша\~статті 190 ЦК України). Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави\~ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз\~статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Тобто, положення статті 1212 ЦК України можливо застосувати до спірних правовідносин. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18. \~На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1\~211грн.20коп. за вимогу про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання даної позовної заяви в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 211,20грн. Крім того, представник позивача просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14\~500,00 грн. Представник відповідача в судове засідання надав клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, вказуючи, що заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості. У зв`язку з чим просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 5\~000грн. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2, 3\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката,в тому числі гонорару адвоката за представництво суді та іншу правничу допомогу,пов`язану зі справою,включаючи підготовку до її розгляду,збір доказів тощо,а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 15 березня 2024 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1113963, розрахунок № 3 наданих послуг і витрат від 18 березня 2024 року на суму 14500грн., акт № 3 наданих послуг/виконаних робіт від 18 березня 2024 року на суму 14500грн. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу не є пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін. Крім того, суд критично сприймає деякі пункти доданого до позову розрахунку таких витрат, зокрема вартість представництва адвоката в суді (участь в судових засіданнях), оскільки адвокат в судовому засіданні участі не приймав, вивчення судової практики ( в даному випадку ця справа є досить типовою), а також вартість складання самого розрахунку вартості наданих послуг, що на переконання суду не є складовою правової допомоги. Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що в частині відшкодування правової допомоги, вимоги позивача слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на його користь 5 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved