Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

В провадженні Приморському районному суді м. Одеси перебувала справа №522/7945/23 за позовом [PERSON] до Одеського національного університету імені І.І. Мечникова про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення моральної шкоди. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року у справі №522/7945/23 позовні вимоги [PERSON] до Одеського національного університету імені І.І. Мечникова про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково, а саме: визнати протиправним та скасувати наказ Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 20.03.2023 року №421-18 «Про оголошення догани» [PERSON] та стягнути з Одеського національного університету імені І.І. Мечникова (код ЄДРПОУ 02071091) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) моральну шкоду в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 08 квітня 2024 представник [PERSON] - Осипов Б.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у вказаній цивільній справі. В заяві представник [PERSON] - Осипов Б.В. просить стягнути з Одеського національного університету імені І.І. Мечникова на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок. 17 квітня від відповідача - Одеського національного університету імені І.І. Мечникова на адресу суду надійшло клопотання про зменшення розмірів витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач заперечує проти задоволення заяви позивача в повному обсязі та в обґрунтування своїх доводів зазначає, що відповідно до п. 4.1. договору № 1-47 від 31 березня 2023 року, було визначено гонорар за послуги, що надаються АО «Щит» в межах вказаного провадження у розмірі 20 000,00 грн., а не 36000,00 грн., які просить стягнути позивач. Крім того, на його думку розмір витрат на правничу допомогу позивачем значно завищено. До того ж позивачем в судовому засіданні було поставлено під сумнів компетенцію та професійні якості свого представника. Крім того, відповідач зазначає, що Одеський національний університет імені І.І. Мечникова є державним університетом, який фінансується з бюджетних коштів та покладання на нього таких витрат під час воєнного стану та обмеженого фінансування було б недоцільним. Тому просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до розміру 1000,00 грн. 24 квітня 2024 року представником позивача надіслано до суду додаткові пояснення, в яких він не погоджується з доводами відповідача щодо зменшення розмірів витрат позивачу на професійну правничу допомогу адвоката. Зазначає, що у Договором № 1-47 про надання правової допомоги від 31.03.2023 року крім винагороди за послуги в розмірі 20000,00 грн. пунктом 4.1. передбачена сплата грошових коштів в сумі 2000,00 грн. щомісячно та наголошує, що саме дії відповідача зумовили надання більшого об`єму правової допомоги ніж було передбачено. Крім того вважає некоректним твердження ректора Труби В.І. стосовно досвіду адвоката Осипова Б.В. Щодо посилання відповідача на фінансування за рахунок бюджетних коштів та недоцільність покладення на нього витрат під час воєнного стану і обмеженого фінансування, зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є крім компенсації стороні збитків спонукання відповідача утримуватись від вчинення певних дій. В судове засіданні 25 квітня 2024 року з`явилися позивач та представник відповідача. Позивач підтримала заяву про ухвалення додаткового рішення, які відповідають вимогам заяви її представника та додаткові пояснення свого представника. Представник позивача в наданих раніше до суду додаткових поясненнях просив проводити розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача клопотання про зменшення розмірів витрат підтримав, просив задовольнити. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 01.04.2024 року не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. За заявою представника позивача судом вирішується питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки при винесенні рішення не було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору та судових витрат на правничу допомогу та судового збору. Під час розгляду судової справи сторони можуть стати «заручниками» необізнаності в правових питаннях, так як сучасне цивільне судочинство має тенденцію до постійного ускладнення судових процедур. Відтепер не дивно, що для ефективного судового захисту сторони звертаються за кваліфікованою допомогою адвоката. Тому для особи, яка звертається за судовим захистом, дуже важливою є передбачена процесуальним законом можливість компенсації понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в разі задоволення позовних вимог. Водночас потрібно притримуватись закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності. Розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування відповідності заявлених витрат цим критеріям. Суд, дослідивши заяву про розподіл судових витрат, приходить до висновку про часткове задоволення заяви про розподіл судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. На підтвердження витрат на правову допомогу та їх сплати заявником надані суду: -Копію Договору № 1-47 про надання правової допомоги від 31.03.2023 року; -Копію Акту №1 приймання-передачі наданих правових послуг від 04.04.2024 року; -Копію платіжної інструкції № @2PL287493 від 03 квітня 2023 року; -Копію платіжної інструкції № @2PL247824 від 16 вересня 2023 року; -Копію платіжної інструкції № @2PL928417 від 29 листопада 2023 року; -Копію платіжної інструкції № @2PL095278 від 13 лютого 2024 року. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критеріїв розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно правової позиції, наведеною Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, згідно з якою склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З аналізу Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що даний Закон не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Дослідивши Акт №1 приймання-передачі наданих правових послуг від 04.04.2024 рокусуд встановлює, що перелік послуг, зазначених у ньому та вартість їх згідно договору №1-47 про надання правової допомоги від 31.03.2023 року є суттєво завищеною. Крім того в даному акті також зазначено про участь адвоката у п`яти засіданнях з наведенням їх дат, що також вказує на неспівмірність витрат, зазначених представником позивача. Щодо висловлювань сторін стосовно професійної кваліфікації спеціалістів та мети стягнення витрат як виховання сторін, суд не бере їх до уваги у зв`язку тим, що вони є думкою та припущенням сторін і не є доказами у розумінні належності, допустимості та достовірності згідно ст. 76-79 ЦПК України. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Таким чином, врахуючи складність справи, заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, вимоги про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 36 000,00 гривень є завищеними та такими, що не відповідають принципу співмірності, а тому суд вирішує задовольнити їх частково у сумі 20 000,00 грн. Щодо судового збору відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2147,20 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № ID b44b8ea1-5510-4909-90b7-08578fb138cd від 20 квітня 2023 року на зазначену суму. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, суд стягує судовий збір на суму 2147,20 грн.

Outcome: partial