Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

27 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Заявлені вимоги мотивують тим, що 14 березня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z06.00300.005017497. 07 липня 2023 року між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (ТОВ "ФК "ЄАПБ") укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором Z06.00300.005017497 від 14 березня 2019 року, укладеним між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (ТОВ "ФК "ЄАПБ"). Відповідно до Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу № 07072023 укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (ТОВ "ФК "ЄАПБ") та АТ "Ідея Банк" до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (ТОВ "ФК "ЄАПБ") перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z06.00300.005017497. [PERSON] не виконує свого зобов`язання, а саме припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором . Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № Z06.00300.005017497 від 14 березня у сумі 82378,56 грн. з яких: 34662,06 грн. - заборгованість за основним боргом, 20152,39 грн. - заборгованість за відсотками, 27564,11 грн. - заборгованість за комісіями. На підставі зазначеного просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, в розмірі 82378,56 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 24 січня 2024 року позовна заява ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийнята до провадження та з призначенням повторного судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20 лютого 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги позивача визнають частково. 14 березня 2019 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Z06.00300.005017497. Відповідно до умов вказаного Договору: Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49 999 грн. (пункт 1.1. Договору), строком 36 місяців. Датою видачі кредиту є дані про списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, зазначеного в пункті 1.14 Договору (при видачі у готовій формі), (п.1.2 Договору). Графік щомісячних платежів та їх розмір містяться в пункті 6.1 Договору. З вказаного графіку вбачається, що загальна сума боргу за кредитом, яку відповідач має сплатити становить 114 105 грн. 86 коп., яка складається з тіла кредиту (49999 грн.), проценти за користування кредитом (22 282 грн.) та плати за обслуговування (41823,96 грн.). Пунктом 1.11 Договору позичальнику встановлено плату для обслуговування кредиту, яка включає в себе плату за: - надання інформації за рахунками позичальника з використанням каналів зв`язку, а також зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт - центрі, шляхом направлення sms- повідомлення щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації за рахунком позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Розмір цієї плати визначений у пункті 6 кредитного договору, яким передбачено графік платежів за кредитом. Відповідно до абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( у редакції чинній на дату укладення Договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин 1,2,5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на дату укладення Договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язку на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 11 Закону України «Про споживчий кредит» (в редакції на дату укладення Договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розміри суми кредиту, зворотного кредиту, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявність) щодо погашення заборгованості, зокрема про інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належать платити, дати або періоди у часі та умови сплати таких сум ( за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надану якою передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Ч.5 ст. 18 Закону України «Про споживчий кредит» встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 суд зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо платності інформації про стан кредитної заборгованості, який споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з цим же висновком Верховного Суду, «якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатися з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен прийняти такі вимоги і заперечення; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд вказує про це у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається в резолютивній частині судового рішення». За такого вважає, що пункт 1.11 Договору є нікчемним, а тому відповідач не зобов`язаний сплачувати грошові кошти за обслуговування кредиту банком. У зв`язку з цим, сума боргу за Договором становить не 114 105,86 грн., а 72 281 грн. 90 коп., виходячи з розрахунку: 114105,86 грн. (загальна сума боргу згідно графіку платежів) -41 823,96 грн. (плата за обслуговування. Окрім того, відповідачем було сплачено кредит в сумі 53470 грн., тому фактично сума боргу, яку відповідач має сплати позивачу становить: 18811 грн. 90 коп., виходячи з розрахунку: 114 105,86 грн (загальна сума боргу згідно графіку платежів) - 41823,96 грн. (плата за обслуговування) - 53470 грн. (сума сплаченого боргу). Саме таку суму боргу відповідач визнає. 05 березня 2024 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що детально ознайомившись з відзивом представника відповідача, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Як зазначалося раніше в позовній заяві, 14 березня 2019 року [PERSON] уклав із Акціонерним товариством «Ідея Банк» кредитний договір № Z06.00300.005017497 від 14 березня 2019 року. Квитанції про перерахування коштів на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, які надані відповідачем, не підтверджують повного та своєчасного погашення заборгованості відповідачем. Враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність і допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві, як на підстави для часткового задоволення позовних вимог - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. Просить суд позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився. В відповіді на відзив було зазначено про розгляд справи у відсутність представника позивача, просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але до суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відповідача, просить позов задовольнити частково, а саме в розмірі 18811 грн. 90 коп., з яких 17772 грн. 48 коп. - тіло кредиту та 1039 грн. 42 коп. проценти за користування кредитом. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 березня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z06.00300.005017497, за умовами якого АТ «Ідея Банк» надало відповідачу [PERSON] кредит (грошові кошти) на поточні потреби у розмірі 49999,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами, строком на 36 місяців. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49 % (маржу Банку). Згідно п.1.4 Кредитного договору, станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9,5 %, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99 %. (а.с. 5-7). 07 липня 2023 року між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (ТОВ "ФК "ЄАПБ") укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором Z06.00300.005017497 від 14 березня 2019 року, укладеним між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (ТОВ "ФК "ЄАПБ") (а.с. 18-19). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу № 07072023 укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (ТОВ "ФК "ЄАПБ") та АТ "Ідея Банк" до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (ТОВ "ФК "ЄАПБ") перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z06.00300.005017497 (а.с. 20). Відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості за вказаним вище договором № Z06.00300.005017497 від 14.03.2019 року, станом на 30.11.2023 року становить у сумі 82378,56 грн. з яких: 34662,06 грн. - заборгованість за основним боргом, 20152,39 грн. - заборгованість за відсотками, 27564,11 грн. - заборгованість за комісіями (а.с. 17). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки. Пунктом 1.11 Договору позичальнику встановлено плату для обслуговування кредиту, яка включає в себе плату за: - надання інформації за рахунками позичальника з використанням каналів зв`язку, а також зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт - центрі, шляхом направлення sms- повідомлення щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації за рахунком позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Розмір цієї плати визначений у пункті 6 кредитного договору, яким передбачено графік платежів за кредитом. Відповідно до абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на дату укладення Договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживчий кредит» (в редакції на дату укладення Договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розміри суми кредиту, зворотного кредиту, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявність) щодо погашення заборгованості, зокрема про інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належать платити, дати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якою передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Ч. 5 ст. 18 Закону України «Про споживчий кредит» встановлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, суд зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо платності інформації про стан кредитної заборгованості, який споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з цим же висновком Верховного Суду, «якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатися з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен прийняти такі вимоги і заперечення; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд вказує про це у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається в резолютивній частині судового рішення». За такого вважає, що пункт 1.11 Договору є нікчемним, а тому відповідач не зобов`язаний сплачувати грошові кошти за обслуговування кредиту банком. Згідно п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За такого, нарахування банком плати для обслуговування кредиту є неправомірними, а відтак банк не має права й вимагати її сплати від відповідача. Як вбачається з наданого позивачем та представником відповідача розрахунку за кредитним договором № Z06.00300.005017497 від 14.03.2019 року відповідачем погашено заборгованість за тілом кредиту в сумі 32226 грн. 52 коп. та сплачено проценти за користування кредитом в сумі 21243 грн. 48 коп. Крім того, представником відповідача надано платіжні інструкції щодо сплати відповідачем грошових коштів в сумі 53 470 грн. в період з квітня 2019 року по січень 2021 року. За встановлених обставин, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість за Кредитним № Z06.00300.005017497 від 14.03.2019 року у розмірі 18 811 (вісімнадцять тисяч вісімсот одинадцять) гривень 42 (сорок дві) копійки, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 17772 (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 48 (сорок вісім) копійок (49999 грн. (тіло кредиту) - 32226 грн. 52 коп. (сума сплаченого тіла кредиту); проценти за користування кредитом - 1039 (одна тисяча тридцять дев`ять) гривень 42 (сорок дві) копійки (22282 грн. 90 коп. (проценти за користування кредитом - 21 243 грн. 48 коп. (сума сплачених відсотків). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача, враховуючи що позов задоволено частково, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) у розмірі 612 (шістсот дванадцять ) гривень 90 (дев`яносто) копійок (12 811,42 грн. (сума, задоволена судом) х 2684,00 грн. (сума судового збору за позовну заяву) : 82378,56 грн. (загальна сума позову). На підставі викладеного і

Outcome: partial