Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] , через свого представника, звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Він, [PERSON] , являється власником земельних ділянок кадастровий номер 052228200:04:000:0132 площею 2,5040 га та кадастровий номер 52228200:04:000:0135 площею 3,0647 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території колишньої Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом №497 від 14.03.2023 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом №498 від 14.03.2023. Як вбачається із інформаційної довідки від 02.05.2023, державним реєстратором Вінницької філії Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень" Сміщуком Русланом Олександровичем на підставі прийнятого рішення (індексний №32016585 від 24.10.2016) було проведено державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) земельної ділянки кадастровий номер 052228200:04:000:0132 площею 2,5040 га за Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн "Сімекс-Агро" код ЄДРПОУ 32513287, правонаступником якого являється Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД", код ЄДРПОУ: 32513287. Вказані вище реєстраційні дії державного реєстратора Сміщука Руслана Олександровича було здійснено на підставі договору оренди б/н виданого 30.06.2015 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» (код ЄДРПОУ 32513287). Як вбачається із інформаційної довідки від 02.05.2023, державним реєстратором Вінницької філії Державного підприємства "Державний інститут судових економіко- правових та технічних експертних досліджень" Сміщуком Русланом Олександровичем на підставі прийнятого рішення (індексний №32016412 від 24.10.2016) було проведено державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) земельної ділянки кадастровий номер 052228200:04:000:0135 площею 3,0647 га за Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн "Сімекс-Агро" код ЄДРПОУ 32513287, правонаступником якого являється Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД", код ЄДРПОУ: 32513287. Вказані вище реєстраційні дії державного реєстратора Сміщука Руслана Олександровича було здійснено на підставі договору оренди б/н виданого 30.06.2015 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» (код ЄДРПОУ 32513287). У позові позивач вказує, що оригінали вказаних вище договорів оренди землі у нього відсутні. Крім того, як вбачається із даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у подальшому між [PERSON] та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» було укладено додаткові угоди до вказаних Договорів оренди від 13.07.2019 та 17.01.2022, де сторони дійшли згоди внести зміни до договору оренди землі, шляхом викладення їх в нових редакціях. Однак оригінали вказаних вище додаткових угод також відсутні у позивача, проте отримано їх копії тільки за результатами доступу до ЄДРРП на нерухоме майно представником позивача. Позивач стверджує, що всупереч ст.15 Закон України «Про оренду землі» між [PERSON] та ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» не було узгоджено такої істотної умови договору як строк дії Договору оренди землі, в тому числі дата його закінчення, тому позивач позбавлений реалізації свого права відмови від поновлення договору оренди землі, що є підставою для визнання його недійсним. Отже, за умови невизначеності дати закінчення Договору оренди землі, процедура реалізації переважного права орендаря на укладення Договору на новий строк, в тому числі порядок домовленостей щодо істотних умов договору є також неузгодженим, що порушує права позивача. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду з позовом, в якому позивач просить суд: - визнати недійсним договір оренди землі від 30 червня 2015 року, текст якого викладений у Додатковій угоді від 17.01.2022 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5040 га, кадастровий номер 052228200:04:000:0132, на підставі якого зареєстровано інше речове право (право оренди) за ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» (код ЄДРПОУ 32513287) 18 жовтня 2016 року, номер запису про інше речове право 17059753; - визнати недійсним договір оренди землі від 30 червня 2015 року, текст якого викладений у Додатковій угоді від 17.01.2022 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0647 га, кадастровий номер 052228200:04:000:0135, на підставі якого зареєстровано інше речове право (право оренди) за ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» (код ЄДРПОУ 32513287) 18 жовтня 2016 року, номер запису про інше речове право 17059589; - скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" (код ЄДРПОУ: 32513287), щодо земельних ділянок площею 2,5040 га, кадастровий номер 052228200:04:000:0132 та площею 3,0647 га, кадастровий номер 052228200:04:000:0135, які розташовані на території колишньої Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яке?зареєстроване 18.10.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно записів про інше речове право №17059753 та №17059589; - стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати. Ухвалою суду від 21.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідач через свого представника подав до суду відзив, який обґрунтовує наступним. Поданий позивачем позов про визнання недійсними договорів оренди є надуманим, необґрунтованим та не відповідає, а ні положенням Договору оренди, а ні вимогам законодавства, а визнання недійсними договору оренди землі та додаткової угоди до Договору оренди землі є незаконним та таким, що порушить права відповідача передбачені ст. 6, 16, 25, 28, 30 ЗУ «Про оренду землі», ст. 93, 95 Земельного кодексу України, ст. 627 Цивільного кодексу України з огляду на наступне. Договір оренди земельної ділянки площею 3,0647 га кадастровий номер: 0522282000:04:000:0135 укладено 30 червня 2015 року. Договір оренди земельної ділянки площею 2,5040 га кадастровий номер: 0522282000:04:000:0132 укладено також 30 червня 2015 року. Розділ 3. додаткової угоди від 17.01.2022 року, в примірниках, на підставі яких були проведенні реєстраційні дії зазначається наступне: «Даний договір укладено на ___ років з дати укладення та діє до 2027 року. Право оренди виникає з моменту державної реєстрації такого права, однак, при цьому сам договір набуває чинності з дати його укладення». Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Хоча, в п. 3.1 додаткових угодах, на підставі яких були проведенні реєстраційні дії не зазначається на скільки років укладено договір, даний пункт має чіткий рік закінчення орендних відносин - 2027 рік. Крім цього пункт 3.1. регламентує порядок обчислення кінцевої дати договору «з дати укладення» тобто - 30 червня, відповідно термін закінчення орендних відносин припадає на 30.06.2027, що повністю відповідає ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» - Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Таким чином, усі відомості заведені до державного реєстру прав, відповідають відомостям, що містяться у документах, на підставі яких проведено реєстраційні дії. Строк оренди земельної ділянки зазначено вірно та без помилок - 30.06.2027 року. Крім цього, відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Ст. 253 цього ж кодексу, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. 1 ст 254 ЦК України cтрок, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що викладена редакція пункту 3.1. в додаткових угодах, на підставі яких були проведенні реєстраційні дії, в яких не зазначається на скільки років укладено договір, жодним чином не порушує право Орендодавця на реалізацію його права відмови від поновлення договору оренди землі, оскільки даний пункт має чіткий рік закінчення орендних відносин 2027 рік та посилання на кінцеву дату договору «з дати укладення» тобто - 30 червня, відповідно термін закінчення орендних відносин припадає на 30.06.2027 року. Вказана дата орендних відносин зазначається і в документах, на підставі яких було зареєстровано право користування земельної ділянки - Витяг №298911329 від 10.02.2022 року, в якому зазначається дата закінчення дії іншого речового права - 30.06.2027 року та Витяг №298883668 від 10.02.2022 року, в якому зазначається дата закінчення дії іншого речового права - 30.06.2027 року. Відповідно Орендодавцеві чітко відомо дату закінчення орендних відносин, що жодним не позбавляє його права, своєчасно звернутися із відповідною заявою про небажання поновлювати оренду земельних ділянок. Тому відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні. Позивач відповіді на відзив не подав. 07.11.2023 на адресу суду від представника позивача адвоката Спесинцева В.В. надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 08.11.2023 задоволено клопотання представника позивача адвоката Спесинцева В.В. про витребування доказів від Вінницької районної державної адміністрації: належним чином завірені копії документів, поданих для державної реєстрації прав та розміщених у Державному реєстрі прав в електронному вигляді шляхом сканування, що стали підставою для реєстрації іншого речового права (права оренди) на земельну ділянку, кадастровий номер 0522282000:04:000:0135, згідно запису про інше речове право № 17059589 від 18.10.2016 року, зокрема: договір оренди землі від 30.06.2016 року, - додаткова угода від 13.07.2019 року та додаткова угода від 17.01.2022 року, укладені між [PERSON] та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» (ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД»); належним чином завірені копії документів, поданих для державної реєстрації прав та розміщених у Державному реєстрі прав в електронному вигляді шляхом сканування, що стали підставою для реєстрації іншого речового права (права оренди) на земельну ділянку, кадастровий номер 052228200:04:000:0132, згідно запису про інше речове право № 17059753 від 18.10.2016 року, зокрема: договір оренди землі від 30.06.2016 року; додаткова угода від 13.07.2019 року та додаткова угода від 17.01.2022 року, укладені між [PERSON] та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» (ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД»). Вказані вище докази надійшли на адресу суду 20.11.2023. 07.12.2023, по початку підготовчого судового засідання сторони надали заяви про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 07.12.2023 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. 02.05.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, за наявними матеріалами справи. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Cуд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази в цілому, встановив, що позивач [PERSON] , являється власником земельних ділянок кадастровий номер 052228200:04:000:0132 площею 2,5040 га та кадастровий номер 52228200:04:000:0135 площею 3,0647 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території колишньої Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом №497 від 14.03.2023 (а.с. 11) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом №498 від 14.03.2023 (а.с. 12), успадкувавши їх після смерті [PERSON] 30 червня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» було укладено договір оренди землі (надалі Договір оренди) за умовами якого, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Іваньківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, загальною площею 3,0647 га кадастровий номер: 522282000:04:000:0135. Право оренди за договором зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 18.10.2016 року, номер запису про інше речове право 17059589, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1063668105222 із встановленим строком користування земельної ділянки 10 років, з урахуванням ротації культур основної сівозміни з проектом землеустрою та діє до 31.12.2025 року (а.с. 13-17). В подальшому, до вказаного договору оренди земельної ділянки було укладено Додаткову угоду від 13.07.2019, якою викладено умови договору оренди землі у новій, зміненій редакції із встановленим строком дії договору оренди землі до 31.12.2025 року. Право оренди за вказаною угодою було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 18.09.2019 року (а.с. 18-23). Після цього, 17.01.2022 року, між [PERSON] та ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» було укладено ще одну Додаткову угоду до Договору оренди землі від 30 червня 2015 року, право оренди за вказаною угодою було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05.02.2022 року предметом якої являється земельна ділянка площею 3,0647 га. кадастровий номер: 05222820 00:04:000:0135 (а.с. 24-29, 50-52). Даною угодою викладено умови договору оренди землі у новій, зміненій редакції та змінено термін дії договору, який викладено у наступній редакції: «Даний договір укладено на __ років з дати укладення та діє до 2027 року. Право оренди виникає з моменту державної реєстрації такого права, однак при цьому сам договір набуває чинності з Дати його укладення. Крім цього, 30 червня 2015 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Концерн Сімекс-Агро було укладено договір оренди землі за умовами якого, Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Іваньківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, загальною площею 2,5040 га, кадастровий номер: 0522282000:04:000:0132. Право оренди за договором зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 18.10.2016 року, номер запису про інше речове право 17059753, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106367665222 із встановленим строком користування земельної ділянки 10 років, з урахуванням ротації культур основної сівозміни згідно з проектом землеустрою та діє до 31.12.2025 року (а.с. 30-34). В подальшому до вказаного договору оренди земельної ділянки було укладено Додаткову угоду від 13.07.2019 року, якою викладено умови договору оренди землі у новій, зміненій редакції із встановленим строком дії договору оренди землі до 31.12.2025 року. Право оренди за вказаною угодою було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.09.2019 року (а.с. 35-40). Після цього, 17.01.2022 року, між гр. [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» було укладено ще одну Додаткову угоду до Договору оренди землі від 30 червня 2015 року, право оренди за вказаною угодою було зареєстроване у реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.02.2022 року предметом якої являється земельна ділянка площею 2.5040 га. кадастровий номер: 0522282000:04:000:0132 (а.с. 41-46, 47-49). Даною угодою викладено умови договору оренди землі у новій, зміненій редакції та змінено термін дії договору, який викладено у наступній редакції: «Даний договір укладено на __ років з дати укладення та діє до 2027 року. Право оренди виникає з моменту державної реєстрації такого права, однак при цьому сам договір набуває чинності з дати його укладення. Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до положення ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На думку\~суду,\~на дату\~укладення договорів\~оренди землі\~та додаткових\~угод до\~них сторонами\~досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору оренди, що засвідчено підписами сторін. Основною причиною, яка є підставою для визнання недійсними Договорів оренди землі, викладених в редакції додаткових угод від 17.01.2022 року, на думку Позивача, є те, що державним реєстратором було здійснено безпідставну реєстрацію права оренди земельних ділянок строком на 12 років до 30.06.2027 року, що суперечить умовам самого договору, оскільки в розділі «Строк дії договору» в пункті 3.1. не зазначається на скільки років з дати укладання земельна ділянка передається в користування, а зазначається лише що діє до 2027 року. Позивач також вказує, що всупереч ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» між гр. [PERSON] та ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» не було узгоджено істотної умови договору, такої як строк дії договору оренди землі, внаслідок чого Позивач позбавлений реалізації свого права відмови від поновлення договору оренди землі. Разом з тим, як зазначалося вище, Договір оренди земельної ділянки площею 3,0647 га кадастровий номер: 0522282000:04:000:0135 укладено 30 червня 2015 року. Договір оренди земельної ділянки площею 2,5040 га кадастровий номер: 0522282000:04:000:0132 укладено також 30 червня 2015 року. Розділ 3 додаткової угоди від 17.01.2022 року, в примірниках, на підставі яких були проведенні реєстраційні дії зазначається\~наступне: «Даний договір\~укладено на\~__\~років з дати укладення та діє до 2027 року. Право оренди виникає з моменту державної реєстрації такого права, однак, при цьому сам договір набуває чинності з дати його укладення». Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обраховується від дати його укладення. Право оренди\~земельної ділянки\~виникає з\~моменту державної\~реєстрації такого права. Хоча,\~в п. 3.1. додаткових угод, на підставі яких були проведенні реєстраційні дії не зазначається на скільки\~років укладено\~договір,\~даний пункт\~має чіткий\~рік закінчення\~орендних відносин - 2027 рік. Крім цього пункт 3.1.регламентує порядок обчислення кінцевої дати договору «з дати укладення» тобто - 30 червня, відповідно термін закінчення орендних відносин припадає 30.06.2027 року, що повністю відповідає ст. 19. ЗУ «Про оренду землі» - дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Таким чином, усі відомості заведені до державного реєстру прав, відповідають відомостям, що містяться у документах, на підставі яких проведено реєстраційні дії. Строк оренди земельної ділянки зазначено вірно - 30.06.2027 року. Крім цього, відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Стаття 253 цього ж кодексу вказує, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Враховуючи викладене,\~редакція пункту\~3.1.\~в додаткових угодах на підставі\~яких були\~проведенні реєстраційні\~дії,\~в яких\~не зазначається\~на скільки\~років укладено договір,\~жодним чином\~не порушує\~право Орендодавця\~на реалізацію\~його права\~відмови від поновлення договору\~оренди землі,\~оскільки даний\~пункт має\~чіткий рік\~закінчення орендних\~відносин 2027 рік,\~та посилання\~на кінцеву\~дату договору\~«з дати\~укладення» тобто\~-\~30\~червня,\~відповідно термін закінчення орендних відносин припадає на 30.06.2027 року. Вказана дата орендних відносин зазначається і в документах, на підставі яких було зареєстровано право користування земельної ділянки - Витяг №298911329 від 10.02.2022 року (а.с.151-152), в якому зазначається дата закінчення дії іншого речового права - 30.06.2027 року та Витяг №298883668 від 10.02.2022 року (а.с.159-160), в якому зазначається дата закінчення дії іншого речового права 30.06.2027 року. Відповідно Орендодавцеві чітко відомо дату закінчення орендних відносин, що жодним чином не позбавляє його права, своєчасно звернутися із відповідною заявою про небажання поновлювати оренду земельних ділянок. На момент укладення додаткової угоди до договору оренди землі, Сторони дійшли спільної згоди по усім без виключення істотним умовам договору, в тому числі і строку дії договору, волевиявлення Орендодавця відповідало його намірам та внутрішній волі передати земельну ділянку в оренду, угоду було скріплено підписами Сторін та печаткою підприємства. Усі зміни та доповнення укладаються в тій самій формі, що й Договір оренди. У пункті 14.3 Додаткової угоди зазначено наступне: Визнання недійсними в подальшому окремих положень Договору не призводить до недійсності договору в цілому. Необхідно зазначити, що в примірниках додаткових угод до оспорюваних договорів оренди землі, що перебувають у розпорядженні орендаря, п. 3.1. заповнені, та зазначається строк оренди - 12 років (а.с. 145-150, 153-158). Впродовж орендних відносин, починаючи з 2015 року та після укладення оспорюваних додаткових угод, Орендодавець отримував орендну плату, звертався з відповідними заявами до орендаря про плату орендної плати, у яких зазначається, що орендодавець просить видати орендну плату згідно укладеного договору оренди, що підтверджується копією заяв, що додаються до матеріалів справи. Відповідно Договори оренди земельних ділянок виконувалися Сторонами (а.с.115-116, 137-144). Відповідно до Постанови ВСУ у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.07.2020 року в справі № 471/761/17-ц договір оренди землі не може бути визнаний недійсним судом у разі, якщо сторони протягом певного часу його виконували. При цьому наголошено, що підписавши договір оренди землі на умовах, які були узгоджені з іншою стороною, з усіма наявними недоліками такого договору, сторона виражає волевиявлення та розуміє наслідки. Отже, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивача з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 2. ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У статті 14 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. У частинах 1 та 5 статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатись інші умови. Під час реєстрації договору оренди уповноважена посадова особа, яка проводить державну реєстрацію перевіряє відповідність укладеного договору оренди землі вимогам Закону України «Про оренду землі» та Типового договору оренди землі. Оспорювані угоди укладені у письмовій формі, пройшли відповідну державну реєстрацію. При цьому, наявність підписів під оспорюваними договорами та додатковими угодами свідчить про наявність волевиявлення попереднього власника, яке було спрямоване на укладання договорів оренди. Суд дійшов до висновку, що викладена редакція пункту 3.1. в додаткових угодах, на підставі яких були проведенні реєстраційні дії, в яких не зазначається на скільки років укладено договір, не може свідчити про порушення прав та законних інтересів позивача. Що стосується істотних умов вказаних договорів, то ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог ст.ст. 4-6. 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином у справі про визнання недійсним договору оренди землі із вказаних підстав суд повинен встановити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв`язку з відсутністю у договорі оренди умов, передбачених ст.15 Закону України "Про оренду землі", визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав. На думку суду, позивачем не було наведено жодних доказів відносно того, що в пункті 3.1. додаткових угод, на підставі яких були проведенні реєстраційні дії, в яких не зазначається на скільки років укладено договір, було порушено права позивача, при цьому про будь-які порушення таких умов ні протягом строку користування земельними ділянками, позивач не повідомляв. Наведене свідчить про те, що між землекористувачем та попереднім власником (гр. [PERSON] ) при укладенні договорів оренди землі та додатків до них, погоджено істотні умови, у тому числі і строк дії договору, що підтверджується змістом договорів оренди. З огляду на вищевикладене, доводи позовної заяви є необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню. Таким чином, позивачем не доведено належним чином підстави, передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання договорів оренди землі та додаткових угод, що оспорюються, - недійсними. Спірні договори оренди землі укладені у встановленій законом формі та порядку й законних підстав для визнання їх недійсними немає. Тому права позивача у зв`язку з укладеними договорами оренди землі не порушені й у відповідності до статей 15, 16 ЦК України не підлягають захисту судом. Відповідно, оскільки вимоги про скасування державної реєстрації іншого речового права про реєстрацію права оренди спірних договорів оренди в Державному реєстрі земель є похідними від вимог про визнання договорів недійними, то і підстави для визнання незаконними рішень про реєстрацію договорів оренди відсутні. Верховний Суд у постанові від 30 липня 2020 року вказав, що відсутність однієї із істотних умов у договорі оренди землі, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору), може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у разі встановлення факту порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів особи, яка звертається із позовом. У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс 16 у подібній справі зазначено, що якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивачів з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, враховуючи позицію відповідача щодо відсутності порушених прав та законних інтересів позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо судових витрат у справі, суд враховує положення Глави 8 ЦПК України, зокрема приписи ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з квитанцією №ПН669 від 08.06.2023 за подачу позову [PERSON] було сплачено 2147,20 грн., тобто за дві позовні вимоги немайнового характеру, а також в подальшому згідно з квитанцією №ПН203 від 16.06.2023 було сплачено судовий збір 2147,20 грн. ще за дві позовні вимоги. При цьому, суд враховує, що вимога про скасування державної реєстрації договору оренди є похідною від вимоги про визнання договору недійсним, що вказує на сплату позивачем судового збору у розмірі більшому, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір» та є підставою для повернення переплаченої суми судового збору відповідно до п. 1 частини першої та частини другої статті 7 Закону України "Про судовий збір". Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Отже, з огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок, а переплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн підлягає поверненню позивачу.

Outcome: dismissed