Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, за участю заінтересованої особи [PERSON] . Заяву мотивує тим, що з 25.01.2023 року вона проживає у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що під час спільного проживання з [PERSON] останній постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень в присутності їх малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 20.04.2024 відносно її чоловіка був виданий терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №278472, у зв`язку з тим, що він здійснював психологічне та фізичне насильство відносно неї, ображав її лайливими словами, нецензурно виражався, а також від дій [PERSON] постраждала бабуся заявниці - [PERSON] , про що вказано у приписі. Зазначає, що 21.04.2024 приблизно о 15:40 год. її чоловік - [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство, а саме вдарив по обличчю її матір - [PERSON] , при цьому постійно нецензурно висловлювався, в результаті чого було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] перебувати в місці її проживання за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з нею та контактувати через інші засобу зв`язку особисто та через третіх осіб. Заявниця у судовому засіданні подану нею заяву підтримала, просила таку задоволити з підстав, наведених в заяві. Заінтересована особа [PERSON] заперечив щодо задоволення заяви, просив відмовити у такій. Пояснив, що заявниця, її мати та бабця систематично вживають спиртні напої, провокують його на конфлікти та без жодних на те підстав викликають поліцію. Конфлікт виникає виключно через те, що квартира, в якій вони проживають, є у власності родини дружини, а він там «ніхто». Окрім того, як доказ систематичного вживання алкоголю заявницею, бабусею та матір`ю заявниці, просив оглянути в судовому засіданні відео, яке ним знято на мобільний телефон та яке підтверджує зазначені ним обставини. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.01.2023, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25.01.2023 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У сторін є двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 сформульовано правову позицію про те, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. На підтвердження вимог заяви заявницею до суду подано протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] від 21.04.2024 за ч.2 ст.173-2 КУпАП та терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №278472 від 20.04.2024, винесений відносно [PERSON] . Разом з тим, суд не бере до уваги наданий заявницею протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.173-2 КУпАП, оскільки такий не може бути доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а у ньому лише фіксуються обставини, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення. Відповідно до ст.221 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі ст.173-2 КУпАП розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. Разом з тим, доказів того, що долучений заявницею протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.173-2 КУпАП розглянутий судом та за результатами такого розгляду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП заявницею не подано. Окрім цього, інших доказів заявницею не подано, про такі у заяві не зазначено та відповідного клопотання про їх витребування, як цього вимагає закон, не заявлено. Відтак, заявницею, на підтвердження вимог поданої нею заяви, не долучено об`єктивних доказів, які б підтверджували учинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та були б достатніми для підтвердження існування юридичних фактів, з яким закон пов`язує можливість видачі обмежувального припису, а тому суд приходить до висновку щодо недостатності підстав для застосування до заінтересованої особи такого спеціального заходу як обмежувальний припис. Сам факт звернення заявниці до поліції з підстав вчинення щодо неї психологічного та фізичного домашнього насильства може свідчити про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що [PERSON] вчиняє щодо неї домашнє психологічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про те, що заявницею не надано належних і допустимих доказів на підтвердження постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, а також судом не встановлено в ході розгляду справи беззаперечних ризиків настання насильства у майбутньому. Окрім того, заявницею не доведено, що після видачі одного термінового заборонного припису стосовно [PERSON] , останній продовжував систематично вчиняти стосовно неї домашнє насильство, у зв`язку із чим існують обґрунтовані ризики застосування насильства у будь-якому його прояві. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису. На підставі ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed