Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до Центру надання адміністративних послуг м. Києва, в якій просив суд скасувати рішення про зняття 13.12.2023 [PERSON] із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована наступним. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира є його єдиним житлом. 28.01.2024 з Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/000924066 від 28.01.2024, що 13.12.2023 було проведено реєстраційну дію щодо зняття (скасування) реєстрації його місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає рішення про зняття його зі зареєстрованого місця проживання таким, що суперечить вимогам та духу законодавства, оскільки він жодних дозволів на зміну свого місця проживання та/або перебування у територіальному центрі комплектування не отримував та відповідачеві на надавав. Ухвалою від 09.02.2024 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання. 22.02.2024 до суду через систему «Електронний суд» дійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення щодо позову обґрунтовані тим, що позивачем не надано до суду доказів порушення його прав Департаментом (центром) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради у зв`язку із їх відсутністю. Вважає, що Центр надання адміністративних послуг не може виступати відповідачем у даній справі. Ухвалою від 19.03.2024 замінено відповідача Центр надання адміністративних послуг м. Києва на Дарницьку районну у м. Києві державну адміністрацію. 25.03.2024 позивачем до суду надано нову редакцію позовної заяви та докази її направлення відповідачеві Дарницькій районній у м. Києві державній адміністрації. 05.04.2024 через систему «Електронний суд» до суду представником Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] було здійснено 13.12.2023 на підставі заяви власника житла [PERSON] , згідно з п. 2 частини 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», тобто здійснено правомірно, без порушень вимог законодавства з боку посадових осіб райдержадміністрації. У задоволенні позовних вимог просила відмовити. Ухвалою від 30.04.2024 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, визнали факт того, що зняття позивача із зареєстрованого місця проживання відбулося на підставі заяви власника квартири. Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У статтях 15, 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суб`єктивне право на захист реалізується у спосіб, визначений законом. Перш за все це право на звернення за судовим захистом, носієм якого виступає кожний з учасників цивільних правовідносин чи будь-яка заінтересована особа. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 5 цього Кодексу визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (статті 13 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] з 29.05.2014 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а 13.12.2023 його було знято з реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 28.01.2024. Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України). Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). За приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Водночас Основний Закон України так само гарантує право кожного на житло, невід`ємною складовою якого є заборона на примусове позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції). Вказане конституційне положення знайшло своє закріплення у статті 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Заборона виселення фізичної особи або примусового позбавлення її житла іншим чином, крім випадків, встановлених законом, передбачена і у нормі частини четвертої статті 311 ЦК України. Житлові відносини тісно пов`язані з правом особи на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, порядок реалізації яких визначає Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання місце проживання» (далі також - Закон № 1382-IV). За змістом положень цього Закону місцем проживання особи є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає. Відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV (у редакції, що була чинною до 01.12.2021) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. З 01.12.2021 набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05.11.2021 (далі також - Закон № 1871-IX), який регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг. На підставі цього Закону були внесені зміни до низки законодавчих актів, у тому числі і до Закону № 1382-IV, з якого було виключено статтю 7. Стаття 2 Закону № 1871-IX дає визначення, що орган реєстрації - це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи; реєстр територіальної громади - це інформаційно-комунікаційна система, призначена для обробки визначеної цим Законом інформації, що створюється, ведеться та адмініструється органом реєстрації у порядку, визначеному цим Законом; реєстраційна дія - це внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи; Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація в розумінні Закону № 1871-IX є органом реєстрації, який в межах Дарницького району міста Києва забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади та вчиняє відповідні реєстраційні дії. Частина перша статті 18 Закону № 1871-IX визначає, що зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності (пункт 2). Частиною тринадцятою цієї норми передбачено, що орган реєстрації приймає рішення про відмову у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, якщо: особа подала не в повному обсязі передбачені цим Законом документи (відомості) або документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є недійсним; відомості реєстру територіальної громади не відповідають відомостям у поданих особою документах або відомостях; за зняттям із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів. Відповідно до положень Закону № 1871-IX постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 було затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) (далі також - Порядок). Цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів. Згідно з пунктами 50, 61 Порядку реєстраційна дія по зняттю повнолітньої особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за заявою власника житла здійснюється на підставі таких документів: заяви за формою згідно з додатком 6; документа, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); документа, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається. Твердження позивача про те, що він не отримував дозволів на зміну свого місця проживання та/або перебування у територіальному центрі комплектування та відповідачеві на надавав (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку), суд не приймає до уваги, оскільки вказаний дозвіл передбачений до подання лише особою, яка ініціює зняття свого задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), і не є обов`язковим для подання власником житла, у якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи, що знімається. Як установив суд, зняття позивача із зареєстрованого місця проживання було здійснене органом реєстрації за наслідком подання власником о житла усіх необхідних для цього документів, що також було визнано позивачем у суді. Наведене дає підстави для висновку, що при вчиненні оспорюваної реєстраційної дії відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), а відтак доводи позову про порушення процедури зняття із зареєстрованого місця проживання не знайшли свого підтвердження в суді. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог [PERSON] до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про скасування рішення про зняття його з реєстрації, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. За правилом, установленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Отже з огляду на результат розгляду справи судовий збір залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed