Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 24.10.2023 р. про уточнення позовних вимог, якою усунуто описки, які містились у прохальній частині первісно поданої позовної заяви (а. с. 94), просить стягнути на його користь з Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (далі - Завод) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме - за період з 18.04.2023 р. по 05.06.2023 р. включно у розмірі 53 921,35 грн., та грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] працював на Заводі на посаді головного інженера заводоуправління, у день звільнення [PERSON] з роботи 17.04.2023 р. Завод не виплатив йому належні при звільненні грошові суми, спір про розмір яких відсутній, ці суми були виплачені йому лише 05.06.2023 р. Через таку бездіяльність Заводу погіршився стан здоров`я [PERSON] , він став дуже знервований, через що в нього почалися виникати конфлікти з членами сім`ї та друзями, він змушений був прикласти додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки не мав достатньо коштів на прожиття. Завод просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що затримка виплати належних при звільненні [PERSON] грошових сум сталася за відсутності його (Заводу) вини, з об`єктивних причин, а саме - через скорочення замовлень на продукцію, яка виготовлялася, у зв`язку з військовою агресією російської федерації, так як значна частина основних замовників продукції знаходиться на тимчасово окупованих територіях або постраждала від військової агресії, що призвело до відсутності стабільних надходжень грошових коштів у 2022 - 2023 рр. Збройна агресія російської федерації є форс-мажорною обставиною, що підтверджується листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. Торгово-промислової палати України. [PERSON] не подав доказів на підтвердження обставин завдання моральної шкоди. Судом з`ясовано, що [PERSON] 17.04.2023 р. було звільнено з посади головного інженера заводоуправління Заводу, що підтверджується записом № 28 у його трудовій книжці та витягом з наказу від 17.04.2023 р. № 62-к Заводу (а. с. 12 - 14, 17). Відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Завод не заперечив проти обставини того, що у день звільнення - 17.04.2023 р., [PERSON] працював. Зважаючи на наведене, Завод мав провести у день звільнення [PERSON] - 17.04.2023 р. виплату всіх сум, що належать [PERSON] . Станом на 17.04.2023 р. (день звільнення) розмір всіх сум, належних [PERSON] при звільненні, які не були виплачені Заводом, складав 163 330,00 грн., що підтверджується довідкою від 07.08.2023 р. № 40/62 Заводу (а. с. 57) та іншими матеріалами справи. Ці суми були повністю (остаточно) виплачені Заводом [PERSON] 05.06.2023 р., що підтверджується зведеними відомостями суми для зарахування на картрахунку ввід 26.04.2023 р., від 28.04.2023 р., від 02.05.2023 р., від 26.05.2023 р., від 26.05.2023 р., від 02.06.2023 р., від 05.06.2023 р., від 05.06.2023 р., від 05.06.2023 р., від 05.06.2023 р., від 05.06.2023 р. (а. с. 46 - 56) та іншими матеріалами справи. Таким чином Заводом було порушено частинку першу статті 116 Кодексу законів про працю України. Згідно з частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Заводом не подано належних та допустимих доказів, які б вказували про відсутність його вини у невиплаті [PERSON] всіх сум, що належать при звільненні. Звіти про фінансові результати та фінансовий стан, на які посилається Завод, такими доказами не є, оскільки містять лише загальні дані за певні роки, а не дані про відсутність у Заводу коштів на день звільнення [PERSON] (такими доказами могли б бути, зокрема, виписки з розрахункових рахунків Заводу, які б містили дані про розмір наявних коштів станом на день звільнення [PERSON] ). (а. с. 58 - 61). Посилання Заводу на те, що збройна агресія російської федерації є форс-мажорною обставиною, що підтверджується листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. Торгово-промислової палати України, по-перше, не підтверджує того, що у Заводу на день звільнення [PERSON] були відсутні кошти для виплати всіх сум, що належать при звільненні. По-друге, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 р. у справі № 905/857/19 виклала висновок, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили. При цьому відступила від висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 р. у справі № 243/2071/18 про те, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 Цивільного кодексу України , від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні". Також Суд враховує, що, як випливає з витягу з наказу від 17.04.2023 р. № 62-к Заводу, [PERSON] було звільнено 17.04.2023 р. на підставі заяви від 21.03.2023 р. Тобто Заводу, починаючи з 21.03.2023 р., було відомо про звільнення [PERSON] 17.04.2023 р., а тому Завод мав достатньо часу (майже один місяць) для здійснення дій, необхідних для підготовки та виплати 17.04.2023 р. [PERSON] всіх сум, що належать при звільненні. Більше того, як вбачається з показань допитаного як свідка [PERSON] ("його адвокат подав запит на завод щодо суми невиплаченої зарплати, після цього через день чи два йому виплатили заборгованість по заробітній платі, тобто одразу після адвокатського звернення йому були проведені розрахунки"), які підтверджуються листом від 07.06.2023 р. № 84/48 та листом від 19.06.2023 р. № 84/49 Заводу, з яких вбачається що Заводом було отримано адвокатський запит представника [PERSON] від 01.06.2023 р. № 32 та від 05.06.2023 р. № 37 (а. с. 15, 18), саме після отримання адвокатських запитів представника [PERSON] . Завод 05.06.2023 р., тобто у строк не більше 4-х днів з дня отримання першого запиту здійснив повний розрахунок з [PERSON] , що непрямо підтверджує, що Завод мав можливість здійснити такий розрахунок і у день звільнення [PERSON] . Таким чином Завод повинен виплатити [PERSON] його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тобто за період з 18.04.2023 р. по 05.06.2023 р. Розраховуючи розмір цього заробітку, суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок). За змістом абзаців першого - третього пункту 2 Порядку у випадку, який розглядається, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом першим пункту 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З розрахунку середнього заробітку [PERSON] , здійсненого його представником, вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 1 540,61 грн., а тому його середній заробіток за період з 18.04.2023 р. по 05.06.2023 р. включно становить 53 921, 35 грн. (а. с. 36) Завод проти правильності цього розрахунку не заперечив, доказів, які б вказували, що цей розрахунок є необґрунтованим, неправильним тощо, не подав. Судом також не виявлено невідповідності зазначеного розрахунку вимогам Порядку та/або арифметичних чи інших помилок у ньому. Враховуючи викладене, Суд вважає, що позов [PERSON] в частині вимоги про стягнення на його користь з Заводу середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 53 921,35 грн. підлягає задоволенню. Частиною першою статті 237-1 Кодексу законів про працю України встановлено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Допитаний як свідок [PERSON] дав показання про те, що у квітня 2023 р. він звільнився за угодою сторін, так як на заводі були створені такі умови для працівників, неадекватне відношення керівництва до працівників, яке продовжується до цього часу. При звільненні йому не було виплачено заробітну плату, директор сказав, що будемо виплачувати невідомо коли. Він почекав деякий період часу і звернувся до суду із заявою про виплату мені середнього заробітку за період невиплати зарплати і про стягнення моральної шкоди. Так як він зазнав моральних страждань, погіршився стан мого здоров`я, він звертався до лікаря, приймав лікування, у нього підвищувався тиск, було багато неприємностей у зв`язку з станом, який у мене був, починаючи з 17.04.2023 р. У всього колективу вже велика заборгованість по виплаті заробітної плати, хоча можливість виплачувати заробітну плату у власників була завжди. Завод поставлений на межу виживання з того часу, як контрольний пакет акцій придбали нинішні власники. З 90-х років не було придбано жодного станка, обладнання закуповувалося при Радянському союзі, фінансові потоки йшли через Київ, де було створено Товариство з обмеженою відповідальністю "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес". Під час його роботи на заводі він характеризувався позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Він звільнявся з посади головного інженера, не мав ніякого доступу до рахунків і до виплат, тому не знає, чи були на рахунках кошти. Про виплату йому заробітної плати він розмовляв перед звільненням з керівником заводу "Прогрес", однак він сказав, щоб заробітну плату мені виплачував [PERSON] , який був колишнім керівником, звільненим на той момент, тобто він поглузував над ним. Він одразу не звернувся до суду, бо йому на карту приходили якісь кошти, але, коли вже не було за що жити, звернувся до адвоката. Щодо розміру заборгованості по заробітній платі у нього з керівництвом не було спорів. Після звільнення він не можу нормально спати, нормально їсти, йому не хочеться ходити по судах і адвокатах, його морально пригнічувало те, що він пропрацював більше десяти років на керівних посадах, а з ним так поступили. Його негативний моральний стан вплинув на сім`ю, він почував себе пригніченим і роздратованим, звертався за отриманням медичної допомоги одразу після звільнення у квітні і травні, у нього боліла голова, змінювався тиск, він приймав крапельниці та уколи, він досі приймає таблетки від тиску. Після його звільнення медикаменти купувала його дружина. Розмір моральної шкоди, яку він прошу стягнути, міг бути й більшим, бо ніхто не знає, якою є ціна здоров`я. Кошти, які він прошу стягнути у якості компенсації моральної шкоди, він планую витратити на оздоровлення. Після звільнення він звертався до невропатолога, у нього був тиск 180, раніше такого тиску у нього ніколи не було. Він не знаю, що означає діагноз, який йому поставив невропатолог, він не лікар і не розбирається в цьому. Перед зверненням до суду він звертався двічі до невропатолога, йому написали рецепт, він купив в аптеці ліки, його дружина лікар і вона ставила йому крапельниці. Після звільнення він не звертався до керівництва з питанням про виплату заборгованості, звернувся в суд через півтора місяці, до підприємства ніяких заяв я не подавав. Його адвокат подав запит на завод щодо суми невиплаченої зарплати, після цього через день чи два йому виплатили заборгованість по заробітній платі, тобто одразу після адвокатського звернення йому були проведені розрахунки. Визначаючи розмір моральної шкоди, він керувався своїм середньомісячним заробітком, розміром витрат на лікування, тим, скільки здоров`я це у нього забрало. Лікар-невропатолог, до якого він звертався, працює у Бердичівській міській лікарні, його прізвища він не знає, його направив до нього терапевт - [PERSON] , його дружина. Його медична картка оформлена в КНП "Обласна клінічна лікарня ім. Гербачевського", бо він проходив комісію в військкоматі, медичну картку оформили нову, коли він проходив комісію. На час звільнення він був оформлений за сумісництвом на двох роботах, він працював на "Прогресі" і на своєму власному підприємстві, яке до цього часу не приносить ніяких доходів, тільки одні збитки, коштів у нього не було. Невиплата йому заробітної плати ніяк не пов`язана з форс-мажорними обставинами, воєнних дій на нашій території не було. Обставина звернення [PERSON] 18.04.2023 р. до невролога підтверджуються відповідним записом у його медичній картці амбулаторного хворого (а. с. 22 - 24). З наведеного випливає, що порушення Заводом права [PERSON] на отримання у день звільнення всіх сум, що йому належать, призвело до моральних страждань [PERSON] , втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для проведення Заводом відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, Суд враховує розмір невиплачених Заводом всіх сум, належних [PERSON] при звільненні (163 330,00 грн.), період, за який їх не було виплачено - з 18.04.2023 р. по 05.06.2023 р., тривалість розгляду даної справи (з липня 2023 р. по квітень 2024 р.), глибину моральних страждань [PERSON] , а також вимоги розумності і справедливості, та зазначає, що цей розмір має становити близько 1/3 частки середнього заробітку [PERSON] , який стягується цим рішенням - 53 921, 35 грн., тобто 18 000,00 грн. Приймаючи до уваги зазначене, позов [PERSON] в частині вимоги про стягнення на його користь з Заводу у якості відшкодування моральної шкоди грошвих коштів у розмірі 100 000,00 грн. підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення 18 000,00 грн. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з Заводу на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат (судового збору, сплаченого за подання позовної заяви) підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 1 266,85 грн.

Outcome: partial