Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~14 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Обслуговуючого кооперативу «Екодом-1» та [PERSON] , третя особа Товариство з обмежено відповідальністю «ХАНБЕР» про визнання правочину недійсним, у якій позивач просив визнати недійсним договір №5 від 01.03.2017 року про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» укладений між ОК «ЕКОДОМ-1» в особі Голови ОК «ЕКОДОМ-1» [PERSON] та [PERSON] та здійснити розподіл судових витрат. \~ \~ \~ \~За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, вона передана на розгляд судді Косіциній В.В. \~ \~ \~ \~Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2023 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначене на 17 жовтня 2023 року. \~ \~ \~ \~У підготовче засідання, що відбулося 17 жовтня 2023 року з`явився представник позивача та представник ОК «ЕКОДОМ-1». Підготовче засідання відкладено на 16.11.2023 року у зв`язку із відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідача. \~ \~ \~ \~У підготовче засідання, що відбулося 16 листопада 2023 року з`явився представник позивача та представник ОК «ЕКОДОМ-1». Підготовче засідання відкладено на 12.12.2023 року. \~ \~ \~ \~12 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Заяць К.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. \~ \~ \~ \~У підготовче засідання, що відбулося 12 грудня 2023 року з`явився представник позивача та представник ОК «ЕКОДОМ-1». Підготовче засідання відкладено на 06.02.2024 року, у зв`язку із надходженням від представника відповідача клопотання про відкладення розгляду справи. \~ \~ \~ \~06 лютого 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у позовній заяві у повному обсязі. \~ \~ \~ \~У підготовче засідання, що відбулося 06 лютого 2024 року з`явився представник [PERSON] та представник ОК «ЕКОДОМ-1». Підготовче засідання відкладено на 06.03.2024 року. \~ \~ \~ \~06 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОК «ЕКОДОМ-1», у якому заявник просить провести підготовче засідання за його відсутності, а також просить закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~06 березня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача, у якому він просить провести підготовче засідання за його відсутності, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~У підготовче засідання, що відбулося 06 березня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06.03.2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 25.03.2024 року та пізніше відкладено на 29.04.2024 року у зв`язку із відсутністю електропостачання в суді, що підтверджується відповідною довідкою. \~ \~ \~ \~У судове засідання, що відбулося 29 квітня 2024 року з`явився представник позивача, представник ОК «ЕКОДОМ-1» та представник [PERSON] . \~ \~ \~ \~Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. \~ \~ \~ \~Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. З метою забезпечення будівництва за адресою: [ADDRESS] ТОВ «ХАНБЕР» (сторона 1) уклало з ОК «ЕКОДОМ-1» (сторона 2)договір про співробітництво від 22.10.2015 № 1, відповідно до якого, сторони домовилися об`єднати зусилля під час будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщеннями за вказаною адресою. Відповідно до п.2.1 Договору Сторони домовилися, що поділ об`єкта здійснюється в наступних долях: - 2.2.1. доля Сторони 1 складає 2295,9 м.кв. квартир, розташованих на 3,4,5,7 поверхах і одне паркомісце; - 2.2.2. доля Сторони 2 складає всі інші приміщення об`єкта (а.с.72). 15 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ХАНБЕР» (Сторона 1) та обслуговуючим кооперативом «ЕКОДОМ-1» (Сторона 2) було укладено даткову угоду №1 до договору про співпрацю №1 від 22.10.2015 року, відповідно до якої сторони дійшли до згоди внести зміни в п. 2.1.Договору, виклав його наступним чином: 2.1.1 всі приміщення створення в результаті будівництва об`єкта належать Стороні 1. 2.1.2. Сторона 2 здійснює, по попередній письмовій згоді Сторони 1, продаж приміщень об`єкта (прав на них) на підставі договорів пайової участі, відповідно до чинного законодавства України і отримує грошові кошти від продажу, які направляють виключно на будівництво об`єкта. Сторона 2 не має права здійснювати продаж приміщень об`єкта або інше відчуження прав на приміщення без отримання згоди Сторони 1. Зазначене підтверджується копією додаткової угоди, що наявна у матеріалах справи (а.с.76). 01 березня 2017 року між ОК «ЕКОДОМ-1» та [PERSON] було укладено договір про сплату пайових внесків №5 за яким ОК «ЕКОДОМ-1» зобов`язалося організувати багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими громадськими приміщенням за адресою: [ADDRESS] , за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів ОК, здати його в експлуатацію та передати Учаснику квартиру в об`єкті будівництва, зокрема, паркомісця № [NUMBER] , а також всі документи, необхідні учаснику для реєстрації права власності, а учасник зобов`язується сплатити внески у розмірах та у порядку, встановленому договором (а.с.26). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №337714391 від 03.07.2023 року, вбачається, що 01.08.2019 року державним реєстратором Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничуком Володимиром Олександровичем за [PERSON] було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , паркомісце № [NUMBER] на підставі договору про сплату пайових внесків №5, від 01.03.2017 року та акту прийому-передачі від 14.05.2017 року (а.с.35). Проте, з зазначеної довідки вбачається, що речове право [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] - припинено 07.02.2020 року на підставі наказу Міністерства юстиції України від 06.02.2020 року №452/5. 18 лютого 2020 року між ТОВ «ХАНБЕР» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким ТОВ «ХАНБЕР» передало у власність а [PERSON] приймає у власність паркомісце № [NUMBER] у будинку [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №378128104, станом на момент розгляду справ, [PERSON] є власником нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] , та яке набуто на підставі рішення про державну реєстрацію Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Стукаленко Лариси Савеліївни №51196613 від 18.02.2020 року. Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. У постанові ВС від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20 вказано, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору Оскільки, реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] була припинена на підставі наказу Міністерства юстиції України від 06.02.2020 року №452/5, на разі єдиним власником майна є [PERSON] , а тому, судом не вбачається наявність порушеного права [PERSON] . У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захистможливий заумови,що права,свободи чиінтереси власнепорушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) вказувала, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) від 04 вересня 2018 року вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зроблено висновок, що «за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи». У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність правочину чи договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати, а не застосовуватися з іншою метою. Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину, про що зазначено у постанові КЦС ВС від 26 січня 2022 року у справі № 754/5554/16-ц. У позовній заяві позивач вказує на те, що в теперішній час [PERSON] намагається отриматии право власності на спірний об`єкт нерухомого майна за результатами розгляду справи №757/20926/20-ц про визнанням незаконними дій, часткове скасування наказу, визнання права власності, тобто, фактично позивач просить здійснити розгляд справи з вимогами на майбутнє, що не передбачено чинним законодавством. У постанові ВП ВС від 13.10.2020 року у справі № 369/10789/14-ц вказано, що суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення. У справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом про визнання укладеним договору банківського вкладу, наявність зобов`язальних відносин за яким та, відповідно, обов`язок повернути кошти позивачу заперечувалися відповідачем. Позивач у цьому провадженні просить суд установити та надати правову оцінку фактичним обставинам справи, які підлягають встановленню та оцінці судами у межах спору позивача з Фондом про його право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду чи у межах спору позивача з ПАТ «КБ «Хрещатик» щодо права на включення його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Тож заявлені у цій справі вимоги про визнання договору банківського вкладу укладеним та визнання [PERSON] вкладником ПАТ «КБ «Хрещатик» за своєю природою є вимогами про встановлення юридичних фактів, підставами для обґрунтування звернення з позовом у спорі щодо права на отримання коштів (чи то як гарантованого відшкодування, чи визнання кредитором в межах реєстру акцептованих вимог), що не підлягають окремому розгляду в порядку позовного провадження в судах (цивільних, господарських чи то адміністративних). Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували цього та помилково задовольнили такі вимоги. Оскільки, [PERSON] не є учасником правовідносин, що виникли на підставі договору про сплату пайових внесків у ОК «ЕКОДОМ-1» №5 від 01.03.2017 року та ним належним чином не доведено, що його права, свободи та законні інтереси були порушені внаслідок укладання такої угоди, враховуючи той факт, що на момент вирішення спору позивач являється власником майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , суду не вдалося встановити, яким саме чином порушені права позивача, а заявлені позовні вимоги за своєю природою є вимогами про встановлення юридичних фактів, які в подальшому можуть використовуватися у інших правових спорах, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed