Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовна заява мотивована тим, що у 2019 році між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16.07.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. На час звернення із заявою позивач та відповідач не проживають разом вже більше 3-х років, припинили шлюбні відносини, припинили вести спільне господарство та втратили взагалі будь який зв`язок. На сьогодні спільна дитина сторін проживає разом із Позивачем. За увесь час, що Позивач та Відповідач не проживають разом, Відповідачка не надавала матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, не піклувавлася про виховання дитини, не цікавилася її життям та побутом, у зв`язку з чим Позивач вимушений був звернутися до суду. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024 головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.03.2024 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, надав також до заяви засвідчену копію Акту обстеження умов проживання. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, до суду нею не було подано відзиву на позовну заяву, при цьому остання належним чином повідомлялася про розгляд справи у суді, а саме за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання, направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судове повідомлення, розміщувалась судова повістка про виклик до суду на сайті суду, а також на номер телефону смс повідомлення. Зважаючи на вищевикладене суд вважає за можливе проведення заочного розгляду справи. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачкою у справі 23.02.2019 був зареєстрований шлюб, який рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16.09.2020 було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Факт проживання [PERSON] , [INFO] разом із Позивачем підтверджується: - засвідченою копією довідки від 24.12.2022 року №3003-5002668212 про взяття на облік [PERSON] , [INFO] як внутрішньопереміщену ососбу за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] ; - засвідченою копією довідки від 24.12.2022 року №3003-5002668186 про взяття на облік [PERSON] , [INFO] як внутрішньопереміщену ососбу за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] ; - засвідченою копією Акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей за адресою: [ADDRESS] , де проживають: батько [PERSON] , дитина - [PERSON] , дитина - [PERSON] , мачуха - [PERSON] . Згідно оригіналу Довідки від 04.03.2024 року виданої директором Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №768, яка видана [PERSON] зазначено, що матір вихованця [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , контакту з дитячим закладом не підтримує, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, з вихователями не спілкується, участі в житті батьківської громади не приймає. Дитину до садочку приводить і забирає тато, на виклики до садочку також приходить тільки тато. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Оскільки дитина сторін проживає разом з батьком, а відповідачка є її матір`ю то на неї покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. Відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків у відповідачки до суду не надійшло, відповідачка матеріально не утримує свою дитину, таким чином суд дійшов обгрунтованого висновку про доцільність визначення розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідачки з урахуванням потреб дитини і можливостей матір`ї. З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини справи, що мають значення для вирішення спору по суті, оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, такий в дохід держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачки по справі в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved