Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-28 00:00:00

І. Описова частина Стислий виклад позиції позивача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 12.12.2023 надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 88603,86 грн за договором про надання кредиту №501142374 від 16.05.2019. Свій позов ТОВ "Фінансова компанія" Еліт Фінанс"обґрунтовує тим, що 16.05.2019 між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] укладено електронний договір про надання кредиту 501142374. Відповідно до умов якого АТ "Альфа-Банк" надав позичальнику кредит на суму 64050,00 грн строком на 48 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,99%. Між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" 20.09.2021 укладено договір факторингу №3, відповідно до якого відступлено позивачу право грошової вимоги до відповідача відповідно до умов договору. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, має заборгованість за кредитним договором в сумі 88603,86 грн, яку в добровільному порядку відшкодувати не бажає, а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом здійснювалися виклики відповідача відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідача судової повістки. Поштове відправлення було повернуто до суду з поміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17.01.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.03.2024 постановлено про заочний розгляд справи та винесення заочного рішення суду. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ухвали суду від 18.01.2024. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Відповідно до відомостей з ЄДРПОУ від 25.08.2021 ТОВ "Фінансова компанія" Еліт Фінанс" зареєстроване як юридична особа 14.03.2016, види економічної діяльності, 64.99 - надання інших фінансових послуг(крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у. (основний) (а.с. 35). Із оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501142374 від 16.05.2019 встановлено, що між [PERSON] звернувся до АТ "Альфа-Банк" укласти договір про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби у розмірі 64050,00 грн на строк 48 місяців з відсотковою ставкою 18,99 % річних, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит в строк визначений умовами договору, а саме до 16.05.2023 (а.с. 5). АТ "Альфа-Банк" акцептував пропозицію на укладання угоди про надання кредиту №501142374, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на вказаних умовах (а.с.5). Згідно з паспортом споживчого кредиту [PERSON] встановлена суму ліміту на кредитній картці 20000,00 грн строком на 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії. Процентна ставка становить 26% річних, комісійна винагорода 2,25% від суми кредиту (а.с. 6). Суд з`ясував, що 20.09.2021 між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Фінансова компанія" Еліт Фінанс" укладено договір факторингу №3, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору. Право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 8-12). Відповідно до додатку №1-1 до договору факторингу №3 від 20.09.2021 ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" отримало право вимоги з [PERSON] за кредитним договором №501142374 від 16.05.2019 загальна сума боргу 88603,86 грн (а.с. 13). З виписки по особовим рахункам [PERSON] за період з 16.05.2019 по 20.09.2021 підтверджується факт користування наданими відповідачу кредитними коштами (а.с. 14-33). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 501142374 від 16.05.2019 становить 88603,86 гривень та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 52104,88 гривень; заборгованості за відсотками у розмірі 13248,75 гривень; заборгованості за комісією у розмірі 23250,23 гривень (а.с. 34). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу . Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, який не спростовано відповідачем, утворилася заборгованість у сумі становить 88603,86 грн, з яких: сума за основною заборгованістю у розмірі 52104,88 грн, сума заборгованості проценти та комісія у розмірі 36498,98 гривень. З огляду на доведеність факту існування між сторонами грошового зобов`язання та обізнаність відповідача з умовами кредитування, визначена кредитним договором комісія та нараховані проценти є складовою загальної вартості кредиту та враховується при обчисленні загальної вартості кредиту для позичальника. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно з ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору, отримання кредиту. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Копія договору факторингу відступлення права вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали АТ "Альфа-Банк" за кредитним договором, до позивача у справі. Щодо позовних вимог про стягнення комісії за користування кредитом слід зазначити наступне. З кредитного договору вбачається, п. 1 "б" передбачено сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту у розмірі 2,25% від суми кредиту, зазначеній в цій оферті без ПДВ (а.с.5). Аналіз умов вказаного кредитного договору дає підстави для висновку, що даний кредит є споживчим, а тому для врегулювання даних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги банку про сплату спірної комісії не відповідають вимогам справедливості. Як вказав Верховний Суд у постанові від 27 грудня 2018 року по справі №695/3474/17 відповідно до положень абзацу 2 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, що передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, на думку Верховного Суду, за змістом статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10 травня 2007 року №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо). Верховний Суд дійшов висновку, що положення спірного договору про споживчий кредит у частині встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими. Це є підставою для визнання таких положень недійсними. Судом першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин, коректно застосовано норми закону, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги. Отже, судова практика традиційно виходить з того, що споживач є вразливою стороною договірних відносин і потребує посиленого захисту своїх прав. Вказані висновки також кореспондуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц. При цьому\~позивач нараховував\~комісію за\~послуги,\~що супроводжують\~кредит,\~а саме\~за його\~користування,\~а саме\~згідно з\~наданим банком\~розрахунком,\~нарахована заборгованість за комісією\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором №\~501142374\~від 16.05.2019\~становить 23250\~гривень 23\~копійки (а.с.34), що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16. Усталена практика Верховного Суду зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою. Так само договори зі споживачами не повинні містити умови, які є несправедливими. Отже, суд вважає, що стягнення комісії за користування кредитом на умовах, визначених у договорі, не ґрунтується на положеннях закону, тому вимоги банку в цій частині не підлягають задоволенню. Отже вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 23250\~гривень 23\~копійки заборгованості за комісіями згідно з розрахунком заборгованості станом на 20.09.2021, як сукупної складової кредитної заборгованості із заборгованістю за відсотками, є безпідставною. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову у розмірі 65353,63 грн, а саме стягнення з відповідача на користь позивача: - за договором №501107973 від 04.02.2019, з яких: 52104,88 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 13248,75 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 1979,70 гривень пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 514, 526, 530, 549-551, 599, 624, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,

Outcome: partial