Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом про виділ йому в натурі частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а саме в окремий обєкт нерухомості квартиру [ADDRESS] в житловому будинку літ. «А-1»: коридор 2-1, Загальною площею 8, 4 кв.м.; коридор 2-2, загальною площею 5, 1 кв.м.; кладова 2-3, загальною площею 1, 9 кв.м.; кухня 2-4, загальною площею 11, 9 кв.м.; житлова кімната 1-5, житловою площею 15, 4 кв.м.; кладова загальною площею 4, 4 кв.м., а також надвірні господарські будівлі та споруди: літ. «Б» - сарай 1920 року будівництва, площею 22, 3 кв.м.; літ «П» - гараж 1965 року будівництва, площею 31.0 кв.м.; вбиральню літ «У», 33/300 частини літ. №2 колонка; 33/300 частини №1, 8 огорожі; 33/300 частини №7 хвіртки. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу укладеному між ним та [PERSON] 02 листопада 1979 року, посвідченого державним нотаріусом 3-ї державної нотаріальної контори м. Харкова та зареєстрованого в реєстрі за №2-6763, належить 33/300 частини будинку з надвірними будівлями за адерсою: [ADDRESS] . Відповідно до п.2 мирової угоди від 18 травня 1973 року, затвердженої народним судом Московського району м. Харкова по справі щодо визнання користування жилим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою [PERSON] в будинку літ. «А» виділено в користування приміщення 5-15 на певному поверсі, залишивши в загальному користуванні приміщення 5-1, 5-2, 5-3, а також виділено в користування в цоколі приміщення 3-1, 3-2, 2-5, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-6, 4-4, залишено в загальному користуванні з [PERSON] приміщення 4-3. Також виділено в користування 248 кв.м. ділянки в центрі масиву з гаражем літ. «П», сараю літ. «Б» та льохом літ. «Ж». Таким чином, після укладення договору купівлі-продажу позивач почав користуватися приміщеннями згідно з експлікацією приміщень до плану будинку, а саме: приміщення 2-1 (коридор) загальною площею 8, 4 кв.м.; приміщення 2-2 (коридор) загальною площею 5, 1 кв.м.; приміщення 2-3 (комора) загальною площею 1, 9 кв.м.; приміщення 2-4 (кухня) загальною площею 11, 9 кв.м.; приміщення 2-5 (житлова кімната) загальною площею 15, 4 кв.м.; приміщення 2-6 (комора) загальною площею 4, 4 кв.м. Також йому в користування перейшли надвірні будівлі: гараж літ «П», сарай літ. «Б». Після придбання частини будинку, він збудував вбиральню літ. «У», яка не є самочинно забудованою. Між ним та відповідачами по справі, які є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями виникають спори щодо володіння, користування спільним майном. Зазначена спільна власність завдає йому значних незручностей, щодо розпорядження своїм майном, у зв`язку з чим, він звернувся до суду з цим позовом. 10.10.2023 до Московського районного суду м. Харкова з Октябрського районного суду м. Полтави надійшла вказана цивільна справа для розгляду за підсудністю. 12.10.2023 ухвалою Московського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 12.12.2023 ухвалою Московського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник позивача адвокат Надьон О.В. у судове засідання не з`явилася, до його початку подала письмові пояснення, в яких зазначила, що в матеріалах справи міститься висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №24026, складений 06 червня 2020 року судовим експертом ХНІДСЕ ім. засл. Проф. Бокаріуса Адамовою Д.В. З висновку вбачається, що існує технічна можливість для виділу часток нерухомого майна в натурі домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи норми законодавства України, регулюючого питання спільної часткової власності та виділення у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, просила суд задовільнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала письмове заперечення щодо позовних вимог, в яких вказала, що позовні вимоги вона не визнає в повному обсязі, просила суд залишити їх без задоволення, оскільки позивач [PERSON] спотворює факти. Так, згідно мирової угоди між спадкоємцями від 18 травня 1973 року «виділити [PERSON] в користування 248 кв.м. ділянки у центрі масиву з гаражем «П», сараєм «Е», льохом «Ж». Посилання позивача на сарай літ. «Б», замість вірного літ. «Е» є невірним. Спадкоємці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] народилися у цьому будинку та по цей час користуються виділеною частиною спадщини, в тому числі кімнатами 5-13 та 5-14 з виходом на балкон, а сарай літ. «Б» є його основою, та виступає його невід`ємною частиною. Вони користуються сараєм літ. «Б» усе життя по цей час. Проводять ремонт, укріплюють фундамент, стіни, витрачаючи на це свої кошти. Їх тітка [PERSON] ніколи сараєм літ. «Б» не користувалася, не володіла та не мала до нього ніякого відношення. Стосовно гаража літ. «П», позивач також ніякого відношення не має, оскільки згідно розписки-розпорядження від 30 жовтня 1979 року, яка підписана [PERSON] , позивачем [PERSON] та ще трьома свідками, остання за собою залишає: кімната-кладова 14 кв.м., гараж літ. «П» та дворова земля початок від вбиральні до гаража [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] виділено квартиру, дворову землю від кущів над парканом до початку вбиральні та квітник біля його квартири. Крім того, позивач в порушення усіх санітарних норм у 8 метрах від будинку збудував вбиральню літ. «У», яка є самочинно збудованою. Також позивач просить визнати за ним право власності на 33/300 №2 колонка, при цьому згідно мирової угоди від 1973 року «водорозбірна колонка на території домоволодіння є власністю і залишається в користування [PERSON] . Інші співвласники [PERSON] , [PERSON] відмовляються від її користуванням. Відповідач [PERSON] надала письмові заперечення проти позовних вимог [PERSON] аналогічні письмовим запереченням відповідача [PERSON] . Представниками відповідача [PERSON] адвокатами Боженко Г.В., [PERSON] надано письмові заперечення проти позовних вимог [PERSON] , у яких останні вказали, що позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки з технічного паспорту та наданого повідомлення КП «ХМБТІ» від 06.08.2009 видно, що на території домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є численні самочинні прибудови та господарські будівлі, що не приймалися до експлуатації та право власності на які не визначено, тому виділ з нього частки співвласника до вирішення питання про узаконення самочинного будівництва та узаконення усього будинку в новому складі є неможливим. Окремі прибудови та господарські будівлі не можуть бути окремими об`єктами права власності, а тому не можуть відокремлюватися від іншої частини будинку при вирішенні питання про право власності. З цих же підстав не можуть бути задоволені вимоги позивача про визнання за ним права власності на окремі господарські будівлі і споруди, що є на даний час складовою частиною усього об`єкту, яким є житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Також, позивач невірно вказує порядок користування надвірними будівлями, що нібито склався між сторонами, безпідставно намагається отримати в своє користування будівлі, відношення до яких не має. Так, він стверджує, що йому в користування за договором купівлі-продажу від 02 листопада 1979 року від продавця [PERSON] перейшли надвірні будівлі гараж літ. «П», сарай літ «Б». Однак, відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою народного судді Московського народного суду м. Харкова від 18 травня 1973 року, було вирішено виділити [PERSON] в користування 248 кв.м. ділянки в центрі масиву з гаражем «П», сараєм «Е» і льохом «Ж». Однак, позивач замість сараю літ. «Е» зазначив сарай літ. «Б». Відповідно до викопіювання з будівельного кварталу №192 на присадибну ділянку №15 сараї «Б» та «Е» - це різні будівлі. Сарай «Е», який перейшов до позивача від продавця [PERSON] , на момент звернення з позовом не існує. Замість нього позивач вказав сарай «Б», який з моменту його забудови в 1920 році постійно перебуває у користуванні співвласників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а до того в користуванні їх батька, який побудував його. Роллер- [PERSON] , у якої позивач придбав частину будинку, ніколи сараєм «Б» не користувалася, не володіла та не мала до нього ніякого відношення. Цей сарай є опорою та невід`ємною частиною балкону, на який виходять належні їм кімнати 5-13 та 5-14. Відокремити сарай від балкону неможливо. Вказані співвласники протягом всього часу користуються сараєм «Б», зберігають в ньому своє майно, вугілля, проводять ремонт, укріплення фундаменту. Стін, вкладають у нього свої кошти. Також позивач у своїй позовній заяві просить виділити йому в натурі 33/300 частини «літ.2» колонка, 33/300 частини №1, 8 огорожі, 33/300 частини №7 хвіртки. Однак, відповідно до наявних документів вказана колонка була встановлена та вода проведена у 1968 році за рахунок замовника [PERSON] , з чого видно, що позивач не має ніякого відношення до її установлення. В мировій угоді від 1973 року визначено, що «водорозбірна колонка на території домоволодіння є власністю і залишається в користування [PERSON] . Інші співвласники [PERSON] , [PERSON] відмовляються від її користуванням. В той же час, позивач [PERSON] має власний водопровід, у зв`язку з чим йому не потрібна в користування водорозбірна колонка, що знаходиться в загальному доступі усіх співвласників. Хвіртка та огорожа більше 80 років перебувають у спільному користуванні співвласників будинку та є єдиним входом на подвір`я, що унеможливлює їх виділення в натурі позивачу. Враховуючи наведене, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без його участі, вказав, що позовні вимоги позивача [PERSON] не підтримує повністю, просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що з позовними вимогами позивача погоджується, просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, проти позовних вимог заперечувала. Представник відповідача [PERSON] адвокат Крячко О.В. у судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву про розгляд справи без їх участі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, з підстав, викладених у письмових дебатах, поданих разом із заявою. У письмових судових дебатах вказав, що поділ спільного майна та виділ частки співвласника мають різне правове регулювання та різні наслідки. Позивач не зазначив чітко і не надав доказів про наявність у нього окремої системи водопостачання, водовідведення, опалення тощо, а також щодо технічної можливості виділу його частки. Експерт ці обставини теж не встановив, такі питання навіть не ставилися на вивчення експертного дослідження, єдине чим керувався експерт фактичний порядок користування, що склався між сторонами. У зв`язку з чим, позивач не довів головну обставину, а саме не довів технічну можливість виділу його частки у вигляді ізольованого об`єкту нерухомості. З приводу сараю літ. «Б» позивач у судовому засіданні пояснив, що ніколи ним не користувався. Отримати вказаний сарай він бажає лише тому, що той прибудований до його стіни і він не має до неї доступу. Це підтверджують і відповідачі по справі, і зміст листа позивача на адресу КП «ХМБТІ» від 16.09.2016 (а.с.327-328 інвентарної справи), а також факт перебування сараю «Б» в користуванні інших власників встановив і експерт. Згідно матеріалів справи сарай літ. «Б» побудований у 1920 році і заінвентаризований у 1954 році, тобто ще до придбання [PERSON] частки в домоволодінні, а тому позивачу під час купівлі було відомо про те, що після його стіни знаходиться вказаний сарай. З моменту побудови вказаний сарай знаходиться у користуванні родини [PERSON] . Також, позивач стверджує про наявність в домоволодінні численних самочинних прибудов та будівель, що не приймалися до експлуатації та право власності на які не визначено. Ця обставина доведена також відповідачами, матеріалами інвентарної справи, технічним паспортом, повідомленням КП «ХМБТІ» від 06.08.2009 та експертом. При цьому, останній вказує, що не може претендувати на частку самочинних будівель, тому просить виділи йому частку саме із об`єкту в складі, який є узаконеним. Наявність у складі домоволодіння самочинних будівель призводить до того, що склад об`єкту, який належить сторонам, в цілому змінився. При цьому, в залежності від способу оформлення прав на них в ході узаконення частки співвласників можуть змінитися. Законодавством заборонено визнавати право власності в судовому порядку на окремі прибудови та надвірні будівлі до житлового будинку, оскільки вони не є об`єктом нерухомості, право власності на які підлягає окремій реєстрації. Аналіз норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно побудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Тому немає підстав для задоволення позову до моменту узаконення самочинних будівель, а таке узаконення виходить за межі цього позову. Щодо використання в якості доказу висновку експерта, о він не може бути врахований оскільки не зрозуміло як експерт отримала технічний паспорт від 14.02.2019. В матеріалах справи відсутні відомості про його отримання судом та передачу експерту. Копія цього технічного паспорту також відсутня серед доказів, а тому в основу експертизи покладені якісь сторонні документи, що навіть не долучені до справи та не можуть бути досліджені судом. Так, експертиза проводилась з питань, що виходять поза межі позовних вимог визначено варіант поділу між співвласниками, а також варіант порядку користування земельною ділянкою, хоча встановлено самозахоплення 57 кв.м. землі. Варіант виділу лише частки позивача не досліджувався, технічна можливість виділу частки позивача не досліджувалась. Також експертом не розраховано компенсацію сторонам внаслідок наявності самочинних будівель. За таких умов, при визнанні варіанту виділу відповідно до експертизи права співвласників будуть порушені без реєстрації нового розміру часток і компенсації. Треті сторони у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Допитаний у судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві та виділити в натурі належну йому частку житлового будинку з надвірними спорудами на підставі доказів, що знаходяться в матеріалах справи, надав пояснення аналогічні викладеному в позові. У судовому засіданні допитано відповідача [PERSON] в якості свідка, яка пояснила, що заперечує проти позовних вимог і вони не підлягають задоволенню оскільки [PERSON] не має ніякого відношення до прибудинкових будівель, які він хоче виділити в натурі та визнати на них право власності. У судовому засіданні допитано експерта [PERSON] , яка пояснила, що експертиза нею була проведена на підставі матеріалів наданих для проведення експертизи, в тому числі, по технічному паспорту, виготовленому у 2019 році, який було направлено їй супровідним листом за підписом судді Московського районного суду м. Харкова Майстренко О.М. Для огляду судом у судовому засіданні надала копію вказаного супровідного листа та технічного паспорту. Вислухавши сторони, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини. Згідно з вимогами\~ст.55 Конституції України\~права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1ст. 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст.ст.\~12, 13, 43, 81 ЦПК України\~розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Судом встановлено, що відповідно до договору, зареєстрованого в реєстрі за №2-6763, від 02 листопада 1979 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив 33/300 частин будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (т.1 а.с.6-7). Згідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №1200369 від 12.02.2009 КП «Харківське МіськБТІ» повідомляє, що на праві власності житловий будинок з прибудинковими спорудами зареєстрований на: 1. [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 3-ю ХДНК 28.12.2004 №3-1246 1/36 ч; - згідно рішення народного суду Московського району м. Харкова б/н від 08.09.1972 1/12 ч. 2. [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 3-ю ХДНК 28.12.2004 №3-1246 1/36 ч; - згідно рішення народного суду Московського району м. Харкова б/н від 08.09.1972 1/12 ч. 3. [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 3-ю ХДНК 28.12.2004 №3-1246 1/36 ч; - згідно рішення народного суду Московського району м. Харкова б/н від 08.09.1972 1/12 ч. 4. [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Руденко О.Є. 29.11.2007 №8545 5/100 ч. 5. [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бесєда Т.Д. 01.07.1997 №2-7897 7/100 ч. 6. [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 3-ю ХМНК 02.11.1979 №2-6763 33/300 ч. 7. [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 3-ю ХМНК 30.10.1979 №2-6686 33/300 ч. 8. [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого 3-ю ХМНК 25.01.1988 №1-223 34/300 ч. 9. [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого 3-ю ХМНК 01.08.1995 №1-3854 64/300 ч. Згідно квартальної зйомки затвердженої рішенням Московського РВК м. Харкова №14501 від 05.12.1979 площа земельної ділянки [ADDRESS] складала 1293 кв.м. Фактична площа земельної ділянки станом на 12.02.2009 складає 1353 кв.м. Площа земельної ділянки змінилася у зв`язку із приєднанням частини міської землі (т.1 а.с.8-10). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 12.02.2009, інвентаризаційна справа №8415; реєстровий №3765, [PERSON] має розмір частки 33/300 (т.1 а.с.11-23). Згідно Мирової угоди від 18 травня 1973 року укладеної у судовому засіданні народного суду Московського району м. Харкова між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , від імені якої по довіреності діяв [PERSON] , [PERSON] щодо питання визначення користування житловим будинком, надвірними забудовами та земельною ділянкою домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] : житловий будинок з надвірними забудовами належить на праві власності [PERSON] 1/3 частина, [PERSON] 1/3 частина і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/12 частини кожному. Все домоволодіння складається із житлового будинку в два поверхи (першого та цокольного), відкритої та закритої веранд, сараїв И, П, Д, Е, З, Г, Ж, льохів, розташованих на ділянці 1293 кв.м. В цокольному поверсі будинку літ. «А» приміщення 4-3 залишити у загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Виділити у користування [PERSON] в будинку літ. «А» приміщення 5-15 на першому поверсі, залишивши у загальне користування приміщення 5-1, 5-2 і 5-3, а також виділити їй у користування в підвалі приміщення 3-1, 3-2, 2-5, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-6 і 4-4, залишивши у загальному користуванні з [PERSON] приміщення 4-3. Виділити [PERSON] у користування 248 кв.м. ділянки в центрі масиву з гаражем «П», сарай Е та льохом «Ж». Водорозбирна колонка на території домоволодіння являється власністю та залишається у користуванні [PERSON] . Інші співвласники [PERSON] і [PERSON] відмовляються від її користуванням. Залишити у загальному використанні усіх співвласників середню частину масиву 549 кв.м. куди виходять дверні отвори будинку «А», що забезпечує підхід до стін будинку т.1 а.с.24-26, 43-44). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2004 , спадкоємцями майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із 1/12 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель [ADDRESS] (т.1 а.с.46). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6240271 від 18.01.2005 реєстраційний номер житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Приватна, спільно-часткова власність, 1/36 належить [PERSON] (т.1 а.с.47). Згідно Мирової угоди від 30 жовтня 1979 року [PERSON] , [PERSON] купуючи квартири у [PERSON] по [ADDRESS] , відмовляються від частини земельної ділянки, яка належить [PERSON] , на користь [PERSON] , яка мешкає там же, а вони будуть користуватися загальним двором, туалетом та водопровідною колонкою, яка належить [PERSON] на праві приватної власності, згідно мирової угоди від 18 травня 1973 року (т.1 а.с.45, а.с.65-67, а.с.68). Згідно розписки від 30 жовтня 1979 року [PERSON] згідно рішення суду від 18 травня 1973 року отримала 1/3 частини спадщини. Спадщину продала [PERSON] , [PERSON] [PERSON] - квартиру. Він отримав дворової землі від кущів над парканом до початку вбиральні та квітник біля його квартири. Кімната-кладова 14 кв.м., гараж під літерою «П» і дворова земля початок від уборної до гаража [PERSON] і [PERSON] , належить їй, Роллер- [PERSON] (т.1 а.с.69). Згідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №442 від 06.08.2009 повідомляє виконком Московської ради, що в будинковолодінні по [ADDRESS] співвласники самовільно побудували прибудови літ. «а5», літ. «а10», літ. «а8», сарай літ. «Ц», літ. «Ш», гаражі літ. «Ю», літ. «Ч», навіс літ. «Я», сіни літ. «а12»; приміщення 6-8 переобладнане в житлове з нежитлового, літню кухню літ. «Б-1» переобладнана в житлову прибудову літ. «А-1» приміщення 6-10 6-14 (т.1 а.с.48). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 30.01.2017 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , зареєстрована земельна ділянка площею 1293 кв.м. на підставі рішення Московської районної ради м. Харкова від 05.12.1979 №14501, самозахват 57, 0 кв.м. Право приватної власності, серед інших, зареєстровано за [PERSON] у розмірі 33/300 частки. Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, р №2-6763, 02.11.1979, 3-я ХДНК (т.1 а.с.103-104). Згідно листа КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» №350 від 27.09.2016 на адресу [PERSON] , [PERSON] встановлено, що будівля сараю літ. «Б» була заінвентаризована під час первинної технічної інвентаризації у 1954 році і не є самовільною. У зв`язку з чим, ця літера не внесена до штампу «самовільні будівлі під час проведення поточної інвентаризації» (т.1 а.с.202). Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №24026 від 09.06.2020 встановлено наступне. На дослідження надано: матеріали справи №643/13572/16-ц (провадження №2/643/302/18) в 2 томах: 1 том на 249 арк., 2 том на 31 арк.; копія інвентаризаційної справи домоволодіння [ADDRESS] , №3765 в 1 томі на 332 арк.; копія технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] станом на 14.02.2019. В дослідницькій частині висновку експерта на сторінці 7 зазначено: За результатами обстеження 14.06.2019 житлового будинку і надвірних будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] , встановлені наступні невідповідності з технічним паспортом [1.3]: на території домоволодіння самовільно побудовані споруди душових на межі земельної ділянки у кількості трьох будівель. На першому поверсі житлового будинку літ. «А-1» демонтована перегородка між верандами літ. «а1» і літ. «а2». В приміщенні 5-15 встановлена перегородка. В порівнянні з викопіюванням з інвентарної справи [1.2, с.299], на технічному паспорті не зазначена будівля літ. «Л» - вбиральня; на місці вбиральні літ. «Д1», промаркована вбиральня літ. «Д» - на теперішній час споруда навіс для дров. Хвіртка №7 місце розташування відповідно до фактичного користування змінено. Огорожа №1 дерев`яна у дерев`яних стовпах суцільна частково демонтована і замінена на огорожу з шиферу (залишилась ділянка між хвіртками №6 і №7 20%); хвіртки №6 і №7 з дерева демонтовані і замінені на металеві. На території домоволодіння споруджені окремо дві огорожі з калітками, з металу і шиферу відповідно. Дані надвірні споруди особисто побудовані і до розрахунку не включаються. Згідно синтезуючого розділу висновку експертизи: враховуючи об`ємно-планувальне рішення, технічний стан конструктивних елементів житлового будинку та розташування на земельній ділянці надвірних будівель та споруд, а також враховуючи фактичне користування між співвласниками, запропонувати варіанти розподілу будинку та надвірних будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] , відповідно до ідеальних часток співвласників не надається за можливе. Враховуючи невідповідність технічного паспорту [1.3] фактичному складу будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , розрахунок перерозподілу часток співвласників із врахуванням особисто побудованих будівель і споруд, розрахунок компенсації не виконується. Відповідно до матеріалів інвентарної справи [1.2] сарай літ. «Б» знаходиться у користуванні співвласників [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , і не входить в частину будівель і споруд, якими користується [PERSON] . Згідно висновку експерта на розгляд суду пропонується один варіант розподілу житлового будинку та надвірних будівель з відступом від ідеальних часток та урахуванням фактичного порядку користування. Фактично частки співвласників, без врахування особисто побудованих будівель і споруд перерозподілились та становлять: [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~137/900 частини [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~137/900 частини [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~137/900 частини [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~43/300 частини [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~45/600 частини [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~45/600 частини [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~18/300 частини [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~14/300 частини [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~57/300 частини Розрахунок компенсації без врахування особисто побудованих будівель і споруд не виконується, див. дослідження. На розгляд суду пропонується один варіант порядку користування земельною ділянкою, враховуючи місце розташування існуючих будівель і споруд (включаючи самовільно побудовані), фактичне розподілення земельних ділянок співвласниками, влаштованих відокремлених виїздів на вулицю на земельній ділянці [ADDRESS] , з відступом від ідеальних часток (до І варіанту розподілу житлового будинку і надвірних будівель) (т.3 а.с. 47-90). За змістом ст.317 ЦК України право власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено Конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Цей принцип означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності визначено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України передбачено, що співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно зі ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. До аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд України у справі №6-1443цс16, який викладений в постанові від 16.11.2016. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року зі змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями такого будинку. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням мотивів. Отже, за вищезазначених обставин позовні вимоги [PERSON] щодо виділення йому в натурі частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а саме в окремий об`єкт нерухомості квартиру [ADDRESS] в житловому будинку літ. «А-1»: коридор 2-1, Загальною площею 8, 4 кв.м.; коридор 2-2, загальною площею 5, 1 кв.м.; кладова 2-3, загальною площею 1, 9 кв.м.; кухня 2-4, загальною площею 11, 9 кв.м.; житлова кімната 1-5, житловою площею 15, 4 кв.м.; кладова загальною площею 4, 4 кв.м., а також надвірні господарські будівлі та споруди: літ. «Б» - сарай 1920 року будівництва, площею 22, 3 кв.м.; літ «П» - гараж 1965 року будівництва, площею 31.0 кв.м.; вбиральню літ «У», 33/300 частини літ. №2 колонка; 33/300 частини №1, 8 огорожі; 33/300 частини №7 хвіртки, є необґрунтованими, оскільки надвірні споруди літ. «Б» - сарай 1920 року будівництва, площею 22, 3 кв.м.; літ «П» - гараж 1965 року будівництва, площею 31.0 кв.м, йому ніколи не належали, до складу придбаного у [PERSON] об`єкту нерухомого майна не входили, а відтак право власності на них у позивача не виникало. Тому, заявлені позивачем норми закону, на підставі яких він обґрунтовує свій позов до вказаних правовідносин не застосовується, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити з мотивів необґрунтованості та безпідставності. Крім того,\~згідно синтезуючого\~розділу висновку\~судової будівельно-технічної\~та земельно-технічної\~експертизи №24026\~від 09\~червня 2020\~року,\~експертним шляхом\~було встановлено,\~що враховуючи об`ємно-планувальне рішення, технічний стан конструктивних елементів житлового будинку та розташування на земельній ділянці надвірних будівель та споруд, а також враховуючи фактичне користування між співвласниками, запропонувати варіанти розподілу будинку та надвірних будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] , відповідно до ідеальних часток співвласників не надається за можливе. Враховуючи невідповідність технічного паспорту [1.3] фактичному складу будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , розрахунок перерозподілу часток співвласників із врахуванням особисто побудованих будівель і споруд, розрахунок компенсації не виконується. Тобто, виділення в натурі часток з спільної часткової власності для користування позивачем - не є можливим. Суд може встановити порядок користування домоволодінням тільки на підставі висновку експерта, оскільки для вирішення цього питання необхідні спеціальні знання у сфері інших, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Ці вимоги передбачені ст. 103 ЦПК України. В постанові № 7 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює право громадян власності на житловий будинок» зазначено, що суд повинен виносити рішення при визначенні порядку користування домоволодінням тільки відповідно висновку експерта, щоб при визначенні такого порядку користування будинком не обмежувати законні права співвласників. На це звертає увагу і касаційна інстанція у своїх провадженнях. При цьому,\~суд звертає\~увагу на\~те,\~що між\~співвласниками домоволодіння,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~вже встановлено\~порядок користування\~частками будинку,\~надвірними спорудами\~та земельною\~ділянкою. На цей час позивач користується домоволодінням за вказаною адресою і, як стверджують відповідачі, всіляко чинить перешкоди користуванню їм своєю власністю. Крім того, на дослідження експерту серед іншого було надано копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] станом на 14.02.2019. Однак в матеріалах цивільної справи вказаний технічний паспорт відсутній, позивач його для приєднання до матеріалів справи чи огляду судом - не надавав. При цьому, як вбачається із синтезуючої частини висновку експерта, останнім була виявлена невідповідність технічного паспорту [1.3] фактичному складу будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , що ставить під сумнів правдивість інформації, яка міститься у вказаному документі, а відповідно суд позбавлений можливості однозначно зробити висновок щодо допустимості, належності та достовірності цього доказу та похідних від нього. За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимоги до доказів встановлені ст.77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed