Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який разом із представником підтримала у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що у період з 06.06.2015 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . Від шлюбу у подружжя народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.11.2017 року по справі № 585/4282/17 шлюб між сторонами розірвано. З того часу відповідач не цікавився життям малолітнього сина [PERSON] , не телефонував йому, не займався його здоров`ям та розвитком. Позивач майже повністю утримує сина сама, займається його розвитком, купує одяг, приладдя для навчання. В забезпеченні сина позивачці допомагає її новий чоловік - [PERSON] , якого син сторін [PERSON] сприймає як батька. Під час відвідування дитиною дитячого садочка, тільки мати [PERSON] водила туди дитину, спілкувалася з вихователями, батько [PERSON] в цьому участі не брав. У 2022 році дитина почала навчатися в першому класі, відповідач [PERSON] не проявляє батьківської турботи про сина, не цікавиться його навчанням, не підтримує зв`язку із класним керівником, фізичним станом здоров`я сина не цікавиться, не надає добровільної матеріальної та моральної допомоги. Тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його біологічного сина - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача понесені судові витрати. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 12.04.2023 року відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначено по справі підготовче судове засідання з участю сторін. Ухвалою суду від 31.10.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. 18.05.2023 року відповідачем [PERSON] поданий зустрічний позов до [PERSON] , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини та вільному спілкуванні із батьком, однак ухвалою суду від 22.04.2024 року зустрічний позов залишений без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Відповідач [PERSON] , неодноразово повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом надіслання повідомлень про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання останнього, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позовну заяву не надав, що не позбавляє суд можливості розглянути справу по суті у його відсутність за наявними в справі матеріалами. Однак, 31.05.2023 року відповідач подав клопотання про долучення письмових доказів, в якому зазначив, що заперечує проти позову. Його дружина [PERSON] не заперечує проти спілкування [PERSON] з батьком [PERSON] , навіть в їх квартирі в м. Ромни. Крім того, відповідач зазначає, що він не перебуває на обліках в психо - і наркодиспансерах, що підтверджується довідками (а.с.112). До кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.126). Характеризується позитивно, відповідно до наданих характеристик, працевлаштований офіційно (а.с.67-69). З Акту обстеження умов проживання від 23.03.2023 року, складеного спеціалістами сектору профілактики Служби у справах дітей ВК Роменської міської ради вбачається, що в квартирі подружжя [PERSON] створені належні умови для всебічного і гармонійного розвитку та виховання дитини (а.с.113). Представник Управління «Служби у справах дітей» СМР у судове засідання не з`явився, надав висновок щодо можливості позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у період з 06.06.2015 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . Від шлюбу у подружжя народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Хмелівської сільської ради Роменського району Сумської області 16.12.2015 року, актовий запис № 08 (а.с.22). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.11.2017 року по справі № 585/4282/17 шлюб між сторонами розірвано (а.с.21). Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, син [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Як вбачається із Довідок про реєстрацію місця проживання з управління «ЦНАП у м. Суми» позивач [PERSON] та син [PERSON] спільно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.19,23). До позовної заяви долучена довідка, видана Сумським ДНЗ (ясла-садок) № 40 «Дельфін» м. Суми про те, що [PERSON] , [INFO] дійсно відвідував садок. Мати [PERSON] приводила та забирала дитину. Батько [PERSON] не спілкувався із вихователями, дитину не забирав (а.с.26). Відповідно до довідки, виданої Сумською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 20, дійсно навчається у цій школі. Мати [PERSON] приводить та забирає дитину із закладу освіти, відвідує батьківські збори (а.с.27). Практичний психолог [PERSON] у Довідці про обстеження психоемоційного стану [PERSON] та його ставлення до свого біологічного батька [PERSON] зазначила наступне: дитина проживає з матір`ю [PERSON] , татом [PERSON] , братом [PERSON] . Дитина називає батьком [PERSON] . В родині сприятливий емоційний клімат, члени сім`ї проводять час разом. [PERSON] називає батьків [PERSON] та [PERSON] бабусями та дідусями (а.с.147). 13.03.2024 року заступник начальника Управління «Служби у справах дітей» СМР у судове засідання не з`явився, надав висновок № 406/271-26 від 11.04.2024 року щодо можливості позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Під час перевірки умов проживання за місцем проживання дитини з матір`ю встановлено, що у хлопчика є окрема кімната, місце для сну, відпочинку, навчання, одяг та взуття. В квартирі зроблено ремонт, житло обладнано сучасною технікою та меблями. Мати повідомила, що біологічний батько не допомагає матеріально, наполягав забрати дитину жити до м. Ромни, але вона проти цього. У сина відсутній емоційний зв`язок із біологічним батьком [PERSON] , він його не знає, тому це може негативно впливати на його емоційний стан. Під час спілкування спеціаліста з дитиною виявлено, що [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON] . [PERSON] надав пояснення спеціалістам Служби у справах дітей Роменської міської ради, що після розлучення син залишився проживати разом із матір`ю. Після переїзду колишньої дружини та сина до м. Суми [PERSON] не має можливості спілкуватися із сином, так як колишня дружина чинить перешкоди у їх спілкуванні. У підсумку зазначено, що можливо позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків. На даний час обов`язки батька по вихованню дитини виконує [PERSON] . Між сторонами склалися сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані поважати дитину, виховувати її в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 3 статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зазначено в ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року по справі №753/2025/19, де також вказано, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є біологічним батьком неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , однак він не бере ніякої участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з сином та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, не підтримує та не сприяє спортивним починанням і досягненням сина, що суперечить забезпеченню інтересів дитини. Згідно Висновку про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , будь-яких заяв про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною чи з інших питань щодо виховання сина до Управління від [PERSON] не надходило. Управління «Служба у справах дітей» СМР вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, враховуючи викладене та аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, позбавивши [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не забезпечує та не піклується про неї, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що суперечить забезпеченню інтересів дитини; будь-яких доводів та аргументів на спростування встановлених обставин відповідачем надано не було. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved