Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в місті Києві про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивач знайома з відповідачем багато років, згодом вони почали зустрічатися та перебували у близьких стосунках протягом декількох років. Унаслідок цих стосунків позивач у 2008 році завагітніла та [INFO] у них народився син [PERSON] . Проте, оскільки вона та відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі під час реєстрації народження дитини Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва 12.12.2008 року було складено актовий запис № 3743, де відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. У зв`язку з чим дитині було надано прізвище матері « [PERSON] », а в графі батько зі слів матері вказано ім`я та по батькові біологічного батька « [PERSON] », оскільки була відсутня відповідна заява відповідача. При цьому, з метою захисту прав сина у майбутньому, позивач не хотіла, щоб відомості про батька у свідоцтві про народження їх сина були записані зі слів матері та неодноразово зверталася до відповідача, який є біологічним батьком її сина, з проханням звернутися до органів РАЦС, з метою зміни та внесення відомостей до актового запису № 3743, в частині відомостей про батька, однак відповідач всіляко уникав її прохань та повідомляв, що йому відомо, що [PERSON] є його сином та йому неважливо, що вказано у документах. Відповідач не заперечує те, що він є батьком [PERSON] , інколи навіть зустрічається з сином та бере участь у його вихованні, але офіційно визнати себе батьком відмовляється. Згодом, після народження сина, стосунки між позивачем та відповідачем погіршилися та припинили своє існування. Після припинення стосунків син [PERSON] залишився проживати разом із позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач життям сина цікавиться мало, однак при зустрічі з ним завжди купує йому солодощі та іграшки. При цьому на постійній основі матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, окрім подарунків на день народження та зовсім мізерних періодичних коштів. З народження сина позивач змушена працювати, щоб утримувати сина, однак самостійно вона не має змоги забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку сина, який повинен бути неменше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Натомість відповідач є офіційно працевлаштованим, має стабільних дохід і можливість матеріально утримувати власного сина. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється офіційно визнати батьківство відносно сина [PERSON] та відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на його утримання позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. З цих підстав [PERSON] просила суд визнати батьківство [PERSON] відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; судові витрати по справі покласти на відповідача. Позивач у судове засідання не з`явилася. При цьому, подала до суду заяву, згідно з якою просила суд проводити судовий розгляд справи за її відсутності, де також вказала, що позов підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. У свою чергу, відповідач також у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно з якою просив суд проводити судовий розгляд справи за його відсутності, де також вказав, що проти позовних вимог позивача заперечує. Представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в місті Києві в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про проведення судового розгляду справи за відсутності представника третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, з матеріалів справи вбачається, що 06.11.2020 року, позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в місті Києві про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2020 року, вказана справа надійшла до провадження судді Усатова Д. Д. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.02.2024 року у справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. При цьому, у зв`язку з неодноразовими клопотаннями відповідача [PERSON] про відкладення судового розгляду справи, судовий розгляд у справі було відкладено. Разом з тим, 22.07.2021 року за вх. № 33002 від відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про призначення у справі судово-біологічної (судово-генетичної експертизи), згідно з якою останній просив суд призначити у справі експертизу на вирішення якої поставити запитання: чи наявне кровне споріднення між [PERSON] та [PERSON] ; чи являється [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , оплату за проведення вказаної експертизи просив суд покласти на нього. У подальшому, згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області [PERSON] № 335 від 09.09.2021 року щодо повторного автоматичного розподілу справи №369/14006/20 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 року вказану справу було передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчку А. Я. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А. Я. від 10.09.2021 року вказану справу прийнято до провадження та призначено її до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 07.12.2021 року, клопотання відповідача про призначення судово-генетичної експертизи задоволено та у справі призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: чи наявне кровне споріднення між [PERSON] та [PERSON] матір`ю якого є [PERSON] ?; чи являється [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , на підставі проведеної судово-генетичної експертизи? Проведення експертизи доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи та попереджено їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. У розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи №369/14006/20. Витрати по проведенню експертизи покладено на [PERSON] , а провадження по справі зупиннено на час проведення експертизи. 11.02.2022 року до суду за вх. № 5832 надійшла заява [PERSON] про визнання позову, згідно з якою останній визнає позовні вимоги та просить суд при визначенні розміру аліментів врахувати наявність у нього на утриманні ще однієї дитини та у підтвердження долучає свідоцтво про народження серії [NUMBER] . 08.08.2022 року за вх. № 22874 до суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшло повідомлення про виклик сторін до експертної установи для проведення експертизи призначеної судом. 02.09.2022 року за вх. № 26449 від відповідача [PERSON] повторно надійшла заява про визнання позову, аналогічного попередній заяві змісту, до якої долучено довіку про його доходи. 24.11.2022 року за вх. № 38882до суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшло повідомлення про неможливість проведення призначеної судом експертизи у зв`язку з неявкою учасників справи яких вона стосується та ухвалу суду повернуто без виконання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2022 року у справі відновлено провадження та призначено її до судового розгляду. При цьому, 15.03.2023 року за вх. № 15.03.2023 від позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про повторне призначення у справі судово-біологічної (судово-генетичної експертизи), згідно з якою остання просила суд призначити у справі експертизу на вирішення якої поставити запитання: чи наявне кровне споріднення між [PERSON] та [PERSON] ; чи являється [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , оплату за проведення вказаної експертизи просила суд покласти на неї. Ухвалою суду від 15.03.2023 року, клопотання позивача про призначення судово-генетичної експертизи задоволено та у справі повторно призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: чи наявне кровне споріднення між [PERSON] та [PERSON] матір`ю якого є [PERSON] ?; чи являється [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , на підставі проведеної судово-генетичної експертизи? Проведення експертизи доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи та попереджено їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. У розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи №369/14006/20. Витрати по проведенню експертизи покладено на [PERSON] , а провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Через повторну неявку сторін до експертної установи, експертизу проведено не було Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.09.2023 року у справі відновлено провадження та призначено її до судового розгляду. Питання реєстрації народження та визначення походження дитини регулюються ЦК України та СК України, Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5. Під час судового розгляду судом встановлено, [PERSON] , [INFO] у м. Києві народила сина [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 12.12.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 3743. При цьому, згідно з наявною у матеріалах справи копією довідки № 272 від 12.12.2008 року, вбачається, що дитина була зареєстрована в органах РАЦС на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. За положеннями ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У свідоцтві про народження [PERSON] матір`ю дитини вказана [PERSON] . Оскільки на час народження сина позивач у шлюбі не перебувала, відомості про батька в актовому записі про народження записані відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] вказувала на те, що [PERSON] є біологічним батьком її сина [PERSON] , [INFO] , однак він відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства та цього факту не визнає. Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Водночас позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року, №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї ж Постанови при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Як зазначалось вище, у ході розгляду справи ухвалами Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2021 року та 15.03.2023 року у справі призначалися судово-генетичні (молекулярно-генетичні) експертизи для з`ясування чи є кровне споріднення між неповнолітнім [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. На відбір зразків крові, призначений експертною установою на 08.09.2022, 03.11.2022 року відповідач [PERSON] не з`явився та про причини неявки не повідомив. За наведених підстав експертна установа повернула матеріали справи без виконання ухвали про проведення експертизи. Крім того, при призначенні повторної експертизи вже за клопотанням позивача, відповідач [PERSON] знову на відбір зразків крові, призначений експертною установою на 02.06.2023, 07.07.2023 року, не з`явився та про причини неявки не повідомив. За наведених підстав експертна установа повернула матеріали справи без виконання ухвали про проведення експертизи. Згідно зі ст. 109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] ухиляється від проведення судово-генетичної експертизи у справі про визнання батьківства, судово-генетична експертиза у цій справі не проведена не з вини позивача, відповідно до норми ст.109 ЦПК України суд визнає факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, тобто факт батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Як встановлено судом, на даний час неповнолітній [PERSON] , [INFO] . мешкає з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, є офіційно працевлаштованим у ТОВ «Завод Металоконструкцій Укрсталь Житомир» та має постійний стабільний дохід, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою виданою на ім`я [PERSON] , за підписом директора ТОВ «Завод Металоконструкцій Укрсталь Житомир». Крім того, судом встановлено, що [PERSON] має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.03.2021 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 614. Будь-яких відомостей щодо наявності на утриманні відповідача інших непрацездатних осіб судом не встановлено. Відомостей, щодо незадовільного стану здоров`я суду також не надано. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також наявності на утриманні відповідача ще однієї дитини, суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до досягнення повноліття. На думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дітей їхня мати [PERSON] є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов позивачем [PERSON] пред`явлено 06.11.2020 року, тому аліменти суд присуджує саме з цього дня. Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд вважає позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із ч.1 п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача на користь держави мають бути стягнуті судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до статтей 126, 128, 130, 135, 180, 182, 183, 191, 199, 201 Сімейного кодексу України, та

Outcome: partial