Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

15\~січня 2024\~року позивач\~ [PERSON] звернулася\~до Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів,\~обґрунтовуючи вимоги\~тим,\~що 01\~листопада 2013\~року між\~мною,\~ [PERSON] ,\~та [PERSON] \~було укладено\~шлюб,\~який зареєстровано\~Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~Києво-Святошинського\~районного управління\~у Київській\~області,\~про що\~01\~листопада 2013\~року видано\~свідоцтво про\~шлюб серії\~ [NUMBER] \~(актовий\~запис №132). Рішенням Києво-Святошинський районний суд Київської області від 11 серпня 2023 року у справі № 369/6752/22 шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу спільні діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Зазначила, що факт проживання малолітніх дітей з матір`ю також підтверджується і постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі № 369/3735/22, якою відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визначення місця проживання дітей із ним. Позивачка зазначила, що відповідач самоусунувся та не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Угоду про сплату аліментів між сторонами не укладалась. Враховуючи вищезазначене, а також небажання відповідача добровільно виконувати свої батьківські обов`язки щодо утримання дітей, позивач звертається до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (приватний будинок), аліменти на користь, [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (приватний будинок) на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, та до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2024 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судом сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано копію позову з додатками. У судове засідання позивачка не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити, не заперечувала щодо винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.\~ст. 280-281 ЦПК України. У зв`язку із відсутністю заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст.280-281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/6752/22 від 11 серпня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] , було зареєстровано шлюб 01 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 132, який вказаним рішенням розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 13 грудня 2018 року Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] народилася [INFO] , про що виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 09 липня 2014 року складено відповідний актовий запис № 6. Батьками особи зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 03 серпня 2018 року Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області [PERSON] народився [INFO] , про що 02 серпня 2018 року виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області складено відповідний актовий запис № 6. Батьками особи зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Після розірвання шлюбу спільні діти сторін проживають зі мною та знаходяться на моєму утриманні Крім того, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/3735/22 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дітей відмовлено, встановлено судом, що діти проживають разом із матір`ю та проживання дітей з мамою відповідає їх якнайкращим інтересам, оскільки мати сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків. Постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року № 369/3735/22 рішення Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області\~від 10\~квітня 2023\~року змінено\~в мотивувальній\~частині,\~шляхом викладення\~її в\~редакції \~постанови,\~в іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року залишено без змін. Отже, малолітні діти перебувають на утриманні позивача та проживають разом з нею, відповідач є людиною працездатного віку, проте не надає матеріальної допомоги на утримання спільних дітей. Також, судом не встановлено, що у відповідач має на утриманні інших дітей, на користь яких він сплачує аліменти. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку позивач зазначила, що відповідач зобов`язаний на рівні із нею матеріально забезпечувати дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. По змісту ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи що спільні діти сторін проживають разом з позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд прийшов до переконання, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду, оскільки такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку кожної дитини, відповідатиме інтересам дітей, рівності сторін в їх обов`язку щодо утримання та можливості відповідача сплачувати такий розмір аліментів. Відповідно до норми ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено 15 січня 2024 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 1211,20 гривень в дохід держави. Відповідно до ст. ст. 141, 180, 182, 183, 185, 191 СК України, та,

Outcome: approved