Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів У листопаді 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі - ТОВ «Новобудова»), про визнання наймачем житлового приміщення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2006 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації її батьку - [PERSON] видано ордер на квартиру [ADDRESS] на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29 вересня 2006 року № 1430. Вона вселилася у вказану квартиру до батька у червні 2007 року. Письмова згода її батька на її вселення до квартири викладена в його заяві від 06 березня 2007 року, яка написана ним власноруч. З 08 червня 2007 року її місце проживання зареєстровано у квартирі [ADDRESS] . [INFO] помер її батько [PERSON] . Вказує на те, що 21 грудня 2021 року вона зверталася до ТОВ «Новобудова», яке здійснює управління вказаним будинком із заявою, в якій просила переоформити особовий рахунок її батька на неї, однак ТОВ «Новобудова» відмовило їй в переоформленні особового рахунку, посилаючись на те, що вона не надала рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про переоформлення особового рахунку на квартиру. 09 жовтня 2023 року вона повторно звернулася до ТОВ «Новобудова» з заявою, в якій просила переоформити особовий рахунок батька на неї. В подальшому, 17 жовтня 2023 року звернулася до ТОВ «Новобудова» із заявою, в якій просила укласти з нею договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо квартири [ADDRESS] , однак ТОВ «Новобудова» відмовило їй в укладенні договору з тих підстав, що вона не є власником квартири. 28 вересня 2023 року вона звернулася до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про визнання її наймачем квартири [ADDRESS] та внесення змін до договору найму квартири, однак Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація листом від 04 жовтня 2023 року відмовила їй, посилаючись на те, що райдержадміністрація не укладає договори найму та не вносить до них зміни. 09 жовтня 2023 року вона звернулася до Центру надання адміністративних послуг Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] , однак Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією відмовлено їй у приватизації вказаної квартири у зв`язку з тим, що вона не подала копію витягу з рішення (розпорядження) про зміну наймача. Зазначає, що вона на законних підставах вселилась до квартири, проживає та зареєстрована у спірній квартирі з червня 2007 року, сплачує комунальні платежі, доглядає за квартирою та утримує її в належному стані, а тому набула право користування цим житловим приміщенням. З урахуванням зазначеного, [PERSON] просить суд визнати її наймачем квартири [ADDRESS] . Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ТОВ «Новобудова», про визнання наймачем житлового приміщення та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 15 січня 2024 року (а с. 44-45). 19 грудня 2023 року від відповідача Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, в якому Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація не визнає позовних вимог, оскільки є неналежним відповідачем у цій справі (а. с. 51-54). 05 лютого 2024 року від представника третьої особи ТОВ «Новобудова» Яценко Т.Ю. надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви (а. с. 72-75). 07 лютого 2024 року від [PERSON] надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача Дарницьку районну в місті Києві державну адміністрацію на належного відповідача - Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та позовна заява в новій редакції (а. с. 91-101). 06 березня 2024 року від [PERSON] надійшло клопотання про залучення до участі у справі як відповідачів Київської міської ради і Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та позовна заява в новій редакції (а. с. 138-150). Ухвалою суду від 06 березня 2024 року замінено первісного відповідача Дарницьку районну в місті Києві державну адміністрацію на належного відповідача - Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та залучено до участі у справі у якості співвідповідача Київську міську раду (а. с. 184-187). В підготовчому судовому засіданні представник позивачки - адвокат Мітрошичева Л.Ю. подала клопотання про витребування доказів (а. с. 195-196). Ухвалою суду від 04 квітня 2024 року клопотання представника позивача - адвоката Мітрошичевої Л.Ю. про витребування доказів задоволено частково. Витребувано від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) докази, які містять інформацію щодо управителя квартир комунальної власності, розташованих в будинку [ADDRESS] . Витребувано від ТОВ «Новобудова» докази, які містять інформацію: чи є ТОВ «Новобудова» управителем квартир комунальної власності, розташованих в будинку [ADDRESS] , хто змінює (переоформлює) особові рахунки наймачів комунальних квартир в будинку [ADDRESS] . Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 07 травня 2024 року об 14:00 год. 08 квітня 2024 року від представника Київської міської ради та Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Марченко Г.А. до суду надійшли пояснення у справі, у яких представник просила слухати справу у її відсутність. (а. с. 209-212, 216-219). 07 травня 2024 року від представника ТОВ «Новобудова» надійшло клопотання про долучення доказів. 07 травня 2024 року від представника позивачки - адвоката Мітрошичевої Л.Ю. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування 04 жовтня 2006 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації батьку [PERSON] - [PERSON] видано ордер на квартиру [ADDRESS] на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29 вересня 2006 року № 1430 (а. с. 11). 08 червня 2007 року місце проживання [PERSON] зареєстровано у квартирі [ADDRESS] (а. с. 14). [PERSON] вселилась до вказаної квартири за письмовою згодою наймача - батька [PERSON] від 06 березня 2007 року (а. с. 12). Згідно з довідками ТОВ «Новобудова» від 16 червня 2009 року та від 12 липня 2016 року у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані такі особи: [PERSON] з 13 жовтня 2006 року та дочка [PERSON] з 08 червня 2007 року (а. с. 19, 20). [INFO] батько позивачки - [PERSON] помер (а. с. 13). Відповідно до Витягу з протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 24 жовтня 2019 року за місцезнаходженням: [ADDRESS] , визначено ТОВ «Новобудова» управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] , уповноважено його подати на зберігання протокол зборів до органу місцевого самоврядування, затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] , обрано уповноважену особу (осіб) співвласників [PERSON] та [PERSON] під час укладання, внесення змін та розірвання договору на управління багатоквартирним будинком і визначено, що уповноважені особи можуть діяти як кожен окремо, так і всі разом. Згідно з листом ТОВ «Новобудова» від 24 січня 2022 року № 56/8 [PERSON] повідомлено, що у ТОВ «Новобудова» відсутні підстави для переоформлення особового рахунку по квартирі [ADDRESS] (а. с. 21). Відповідно до листа ТОВ «Новобудова» від 10 листопада 2023 року № 1629/8 [PERSON] роз`яснено, що вона отримає копію договору про надання послуг після надання нею правовстановлюючого документа на квартиру [ADDRESS] , оформленого за нею (а. с. 27). Згідно з листом Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 04 жовтня 2023 року [PERSON] роз`яснено, що багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] знаходиться в управлінні ТОВ «Новобудова» та не відноситься до сфери управління райдержадміністрації і остання не укладає договори найму та не вносить до них зміни (а. с. 28). Відповідно до листа відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 22 листопада 2023 року [PERSON] повідомлено, що Відділ не має правових підстав задовольнити її прохання щодо приватизації квартири [ADDRESS] , оскільки вона подала неповний комплект документів, а саме, відсутні документи, передбачені пунктом 7 Інформаційної картки (у разі зміни наймача додається завірена копія витягу з рішення (розпорядження) про зміну наймача) (а. с. 29-30). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин першої, третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частинами першою, четвертою статті 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і прибудинкової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК України). Згідно із пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК України). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12. Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (частина перша та друга статті 106 ЖК України). Частиною другою статті 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою. Відтак, у зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою. Відповідно до положення статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Отже, стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача або членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). «Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року). Так, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява №58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, пункт 50). У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Згідно із рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). Судом встановлено, що [PERSON] , як член сім`ї наймача вселилась до квартири [ADDRESS] за письмовою згодою останнього про її вселення, яка написана ним власноруч, з 08 червня 2007 року позивачка зареєстрована у вказаній квартирі, з червня 2007 року постійно проживає у вказаній квартирі. Спірна квартира є постійним житлом та місцем проживання позивачки, що також слідує із наведених вище доказів, і будь-який порядок користування квартирою між позивачкою та її батьком (наймачем) не обумовлювався. Позивачка тривалий час до смерті наймача проживала у спірному житлі та вела з наймачем (батьком) спільне господарство (з червня 2007 року до дня смерті наймача [INFO] ), а саме більше 14 років, і продовжує проживати в цьому помешканні, приймає участь в утриманні майна, сплачує комунальні послугу. Належних доказів, що позивач має інше житло, ніж спірна квартира, матеріали справи не містять. При цьому, будь-які спори щодо права користування спірною квартирою іншими особами під час розгляду справи не заявлялися. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Враховуючи те, що наймач квартири [ADDRESS] помер, після його смерті у спірній квартирі залишилась проживати його дочка [PERSON] , яка вселився до житлового приміщення згідно з частиною першою статті 65 ЖК України та проживає в ній тривалий час, сумлінно користується зазначеним приміщенням, суд дійшов висновку про те, що позивачка набула у встановленому законом порядку право користування спірною квартирою і порушені права позивачки підлягають захисту шляхом визнання її наймачем квартири [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved