Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у справі. Позивач [PERSON] у порядку представництва, котре здійснює адвокат АО «Мицик, Кравчук і Партнери» - Кравчук П.І. (ордер на надання правничої допомоги серія ВС № 1257118 від 07.03.2024 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 522 від 10.05.2011 року у належно засвідчених копіях приєднані до матеріалів позовної заяви), 07.03.2023 року, сформувавши документ в системі «Електронний суд», подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 08.03.2024 року, в якій просить ухвалити рішення про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення на свою користь з відповідачки [PERSON] інфляційних втрат за період прострочення з 01.08.2014 року по 29.06.2022 року, з 01.08.2015 року по 07.11.2023 року, з 01.08.2016 року по 05.02.2024 року (за 8 656 днів) у розмірі 154 807 грн. 79 коп., а також трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період у розмірі 23 757 грн. 49 коп., а всього коштів у сумі 178 565 грн. 28 коп., за мінусом переплати відповідачкою [PERSON] 05.02.2024 року основної суми грошового зобов`язання на 18 656 грн. 30 коп., тобто всього коштів у сумі 159 908 грн. 98 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору у розмірі 1 279 грн. 27 коп. та понесених витратах на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн., в сього коштів у сумі 51 279 грн. 27 коп., позивач [PERSON] при ухваленні рішення просить покласти на відповідачку [PERSON] .. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що у провадженні Сколівського районного суду Львівської області перебувала цивільна справа за єдиним унікальним номером 2-374/11 та номером провадження 2/453/451/13, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Державного акта на право власності земельну ділянку, визнання нерухомого майна таким, що набуте за час перебування у шлюбі, поділ майна подружжя та стягнення компенсації за різницю у вартості нерухомого майна, що підлягає поділу. 25.11.2013 року Сколівським районним судом Львівської області постановлено ухвалу у вказаній справі, котрою затверджено мирову угоду, укладену між належним чином уповноваженим представником позивачки [PERSON] - адвокатом Гурським В.С. та відповідачем [PERSON] , за якою: 1) [PERSON] належить на праві власності частини житлового будинку по [ADDRESS] , частини господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частина земельної ділянки по [ADDRESS] ; 2) [PERSON] належить на праві власності частини житлового будинку по [ADDRESS] , частини господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частина земельної ділянки по [ADDRESS] ; 3) [PERSON] відмовляється від належних йому частини житлового будинку по [ADDRESS] , частини господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частини земельної ділянки по [ADDRESS] , у користь [PERSON] та визнає право власності за нею на вказане нерухоме майно; 4) [PERSON] приймає у власність частину житлового будинку по [ADDRESS] , частину господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частину земельної ділянки по [ADDRESS] та зобов`язується сплатити компенсацію за вказане майно [PERSON] у розмірі 100 000 грн. наступними платежами: 35 000 грн. - у червні-липні 2014 року, 35 000 грн. - у червні-липні 2015 року, 30 000 грн. - у червні-липні 2015 року; 5) право власності [PERSON] на частину житлового будинку по [ADDRESS] , частину господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частину земельної ділянки по [ADDRESS] припиняється; 6) встановлюється право власності за [PERSON] повністю на таке майно: житловий будинок (позначений на плані літерою А-1) загальною площею 121,7 кв. м.. що складається з приміщень 1-1 коридор площею 24, 2 кв. м., 1-2 житлова кімната площею 19, 2 кв. м., 1-3 житлова кімната площею 20, 5 кв. м., 1-4 житлова кімната площею 21, 5 кв. м., 1-5 кухня площею 20, 1 кв. м., підвальне приміщення І площею 15, 9 кв. м., сходи «сх» площею 7, 1 кв. м.; господарські будівлі і споруди - літня кухня (позначена на плані літерою Б) площею 30, 9 кв. м., сарай В площею 34, 9 кв. м., вбиральня Г, навіс Д, колодязь К, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4; земель на ділянка площею 0,1740 га., розташовані за адресою: [ADDRESS] . 7) [PERSON] відмовляється від стягнення на її користь понесених нею судових витрат у справі, а провадження у вказаній справі закрито. Вказане судове рішення, постановлене у формі ухвали, 02.12.2013 року набрало законної сили та підлягало виконанню. Протягом усього часу з дати набрання зазначеним судовим рішенням, постановленим у формі ухвали, законної сили, відповідачка [PERSON] не вчинила належних дій щодо своєчасної сплатити компенсації за нерухоме майно позивачеві [PERSON] у розмірі 100 000 грн. наступними платежами: 35 000 грн. - у червні-липні 2014 року, 35 000 грн. - у червні-липні 2015 року, 30 000 грн. - у червні-липні 2015 року, оскільки лише 29.06.2022 року нею вперше проведено платіж на суму 38 576 грн. 30 коп., 30.08.2023 року нею проведено платіж наступний на суму 20 060 грн. 90 коп., 04.10.2023 року нею проведено наступний платіж на суму 8 018 грн. 50 коп., 07.11.2023 року нею проведено наступний платіж на суму 44 000 грн., в сього упродовж червня 2022 року-лютого 2024 року нею проведено платежів на суму 118 656 грн. 30 коп.. Зважаючи на те, що вказане вище судове рішення, постановлене у формі ухвали, набрало законної сили 02.12.2013 року, то строк виконання наведеного грошового зобов`язання за цим рішенням суду почався саме від вказаної дати. Зважаючи також на те, що наведене грошове зобов`язання за вказаним судовим рішенням, постановленим у формі ухвали, відповідачкою [PERSON] замість липня 2015 року виконано лише у лютому 2024 року, то у позивача [PERSON] виникла необхідність подати до суду даний позов, у котрому просити про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання за судовим рішенням у вигляді стягнення на свою користь з відповідачки [PERSON] інфляційних втрат за визначений нею період прострочення - з 01.08.2014 року по 29.06.2022 року, з 01.08.2015 року по 07.11.2023 року, з 01.08.2016 року по 05.02.2024 року (за 8 656 днів) у розмірі 154 807 грн. 79 коп., а також трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період у розмірі 23 757 грн. 49 коп., а всього коштів у сумі 178 565 грн. 28 коп., за мінусом переплати відповідачкою [PERSON] 05.02.2024 року основної суми грошового зобов`язання на 18 656 грн. 30 коп., тобто всього коштів у сумі 159 908 грн. 98 коп.. Відтак позивач [PERSON] просить на підставі статей 11, 509, 524, 526, 533-535, 610-611, 625 ЦК України свої позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до неї про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, не подала, свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навела. Заяви та клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] у порядку представництва, котре здійснює адвокат АО «Мицик, Кравчук і Партнери» - Кравчук П.І., 13.03.2023 року, сформувавши документ в системі «Електронний суд», подав у Сколівський районний суд Львівської області клопотання про розгляд цієї справи по суті за їх відсутності, у котрій також висловив позицію на підтримання своїх позовних вимог з тих підстав, котрі викладені у пред`явленому ним позові, проти заочного розгляду цієї справи не заперечує. Позивач [PERSON] у порядку представництва, котре здійснює адвокат АО «Мицик, Кравчук і Партнери» - Кравчук П.І., 25.03.2023 року, сформувавши документ в системі «Електронний суд», подав у Сколівський районний суд Львівської області клопотання про приєднання до матеріалів цієї справи письмових доказів. Інших заяв чи клопотань від сторін цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 12.03.2024 року було вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання/перебування такої фізичної особи - відповідачки [PERSON] .. Інформацію про місце проживання/перебування відповідачки [PERSON] отримано Сколівським районним судом Львівської області з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 488270. Так, згідно наданої відповіді, зазначена відповідачка зареєстрована за адресою: с. Коростів, Стрийський район, Львівська область, у зв`язку з чим суддя вважав за необхідне вирішувати питання про відкриття провадження у цій справі. Так, ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 12.03.2024 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання/перебування відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 09.04.2024 року, 10:30 год.. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 09.04.2024 року судовий розгляд цієї справи по суті відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Визначено місце, дату та час нового судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 25.04.2024 року о 11:00 год.. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 25.04.2024 року постановлено проводити заочний розгляд цієї справи та ухвалення у ній заочного рішення на підставі статей 280-282 ЦПК України. Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте у таке судове засідання не з`явилися. Судом було задоволено клопотання позивача [PERSON] , поданого через свого представника - адвоката АО «Мицик, Кравчук і Партнери» - Кравчук П.І., про розгляд цієї справи по суті за їх відсутності, та, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання обох сторін у справі, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати заочний судовий розгляд цієї справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін у справі були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких його прав відповідачки [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 25.11.2013 року Сколівським районним судом Львівської області постановлено ухвалу у цивільній справі за єдиним унікальним номером 2-374/11 та номером провадження 2/453/451/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Державного акта на право власності земельну ділянку, визнання нерухомого майна таким, що набуте за час перебування у шлюбі, поділ майна подружжя та стягнення компенсації за різницю у вартості нерухомого майна, що підлягає поділу (копія міститься у справі, а. с. 12-13, 30, 44-45), котрою затверджено мирову угоду, укладену між належним чином уповноваженим представником позивачки [PERSON] - адвокатом Гурським В.С. та відповідачем [PERSON] , за якою: 1) [PERSON] належить на праві власності частини житлового будинку по [ADDRESS] , частини господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частина земельної ділянки по [ADDRESS] ; 2) [PERSON] належить на праві власності частини житлового будинку по [ADDRESS] , частини господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частина земельної ділянки по [ADDRESS] ; 3) [PERSON] відмовляється від належних йому частини житлового будинку по [ADDRESS] , частини господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частини земельної ділянки по [ADDRESS] , у користь [PERSON] та визнає право власності за нею на вказане нерухоме майно; 4) [PERSON] приймає у власність частину житлового будинку по [ADDRESS] , частину господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частину земельної ділянки по [ADDRESS] та зобов`язується сплатити компенсацію за вказане майно [PERSON] у розмірі 100 000 грн. наступними платежами: 35 000 грн. - у червні-липні 2014 року, 35 000 грн. - у червні-липні 2015 року, 30 000 грн. - у червні-липні 2015 року; 5) право власності [PERSON] на частину житлового будинку по [ADDRESS] , частину господарських будівель та споруд, приналежних до вказаного житлового будинку, а також частину земельної ділянки по [ADDRESS] припиняється; 6) встановлюється право власності за [PERSON] повністю на таке майно: житловий будинок (позначений на плані літерою А-1) загальною площею 121,7 кв. м.. що складається з приміщень 1-1 коридор площею 24, 2 кв. м., 1-2 житлова кімната площею 19, 2 кв. м., 1-3 житлова кімната площею 20, 5 кв. м., 1-4 житлова кімната площею 21, 5 кв. м., 1-5 кухня площею 20, 1 кв. м., підвальне приміщення І площею 15, 9 кв. м., сходи «сх» площею 7, 1 кв. м.; господарські будівлі і споруди - літня кухня (позначена на плані літерою Б) площею 30, 9 кв. м., сарай В площею 34, 9 кв. м., вбиральня Г, навіс Д, колодязь К, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4; земель на ділянка площею 0,1740 га., розташовані за адресою: [ADDRESS] . 7) [PERSON] відмовляється від стягнення на її користь понесених нею судових витрат у справі, а провадження у вказаній справі закрито. Вказане судове рішення, постановлене у формі ухвали, 02.12.2013 року набрало законної сили та підлягало виконанню. Судом встановлено й те, що протягом усього часу з дати набрання зазначеним судовим рішенням, постановленим у формі ухвали, законної сили, відповідачка [PERSON] не вчинила належних дій щодо своєчасної сплатити компенсації за нерухоме майно позивачеві [PERSON] у розмірі 100 000 грн. наступними платежами: 35 000 грн. - у червні-липні 2014 року, 35 000 грн. - у червні-липні 2015 року, 30 000 грн. - у червні-липні 2015 року, оскільки лише 29.06.2022 року нею вперше проведено платіж на суму 38 576 грн. 30 коп. (копія міститься у справі, а. с. 14), 30.08.2023 року нею проведено платіж наступний на суму 20 060 грн. 90 коп. (копія міститься у справі, а. с. 15), 04.10.2023 року нею проведено наступний платіж на суму 8 018 грн. 50 коп. (копія міститься у справі, а. с. 15), 07.11.2023 року нею проведено наступний платіж на суму 44 000 грн. (копія міститься у справі, а. с. 16), в сього упродовж червня 2022 року-лютого 2024 року нею проведено платежів на суму 118 656 грн. 30 коп.. Відтак, позивачем [PERSON] ставиться вимога щодо сплати суми відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за визначений ним у межах пред`явлення такої вимоги період прострочення - з 01.08.2014 року по 29.06.2022 року, з 01.08.2015 року по 07.11.2023 року, з 01.08.2016 року по 05.02.2024 року (за 8 656 днів) у розмірі 154 807 грн. 79 коп., а також трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період у розмірі 23 757 грн. 49 коп., а всього коштів у сумі 178 565 грн. 28 коп., за мінусом переплати відповідачкою [PERSON] 05.02.2024 року основної суми грошового зобов`язання на 18 656 грн. 30 коп., тобто всього коштів у сумі 159 908 грн. 98 коп.. Проведені позивачем [PERSON] розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості містяться у справі (а. с. 17-21). Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, у тому числі й за судовим рішенням, у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, у тому числі й у межах позовної давності, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколами до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. В силу ч. 1 ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно частинами 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене повністю узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі за єдиним ункальним номером 758/1303/15-ц та номером провадження 14-68цс18. Слід зазначити, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі за єдиним унікальним номером 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі за єдиним унікальним номером 686/21962/15-ц та номером провадження 14-16цс18. У свою чергу інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Так, згідно із ст. вказаного Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позову за результатами заочного розгляду цієї справи. Оскільки завдання майнової та моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою, й, залежно від змісту такого зобов`язання воно є грошовим, то до особи, яка завдала майнову та моральну шкоду потерпілій особі, можуть бути застосовані наслідки порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості. Зібраними матеріалами справи підтверджується та обставина, що відповідачка [PERSON] мала грошове зобов`язання перед позивачем [PERSON] , котре виникло на підставі ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 25.11.2013 року у цивільній справі за єдиним унікальним номером 2-374/11 та номером провадження 2/453/451/13, що 02.12.2013 року набрала законної сили, з-поміж іншого про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] компенсації за нерухоме майно у розмірі 100 000 грн. наступними платежами: 35 000 грн. - у червні-липні 2014 року, 35 000 грн. - у червні-липні 2015 року, 30 000 грн. - у червні-липні 2015 року, й у рахунок виконання такого грошового зобов`язання відповідачкою [PERSON] було перераховано позивачеві [PERSON] лише 29.06.2022 року кошти в сумі 38 576 грн. 30 коп., 30.08.2023 року кошти в сумі 20 060 грн. 90 коп., 04.10.2023 року кошти в сумі 8 018 грн. 50 коп., 07.11.2023 року кошти в сумі 44 000 грн., а в сього упродовж червня 2022 року-лютого 2024 року нею перераховано кошти в сумі 118 656 грн. 30 коп.. Відтак з огляду на те, що відповідачка [PERSON] порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Проте, на переконання суду, відповідні наслідки порушення грошового зобов`язання за рішенням суду можуть бути застосовані з урахуванням положень статей 256-257, 267 ЦК України, тобто за останні три роки, що передували зверненню позивача [PERSON] до суду із даним позовом, а саме з 09.03.2021 року, однак по 08.03.2024 року, як про це він ставить відповідні вимоги, проте, оскільки відповідачкою [PERSON] у встановленому порядку не було зробленозаяву про застосування наслідків спливу позовної давності, то застосувати самостійно таку позовну давність у даному випадку суд позбавлений можливості. З врахуванням наведеного, наявні правові підстави для стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] інфляційних втрат за період прострочення з 01.08.2014 року по 29.06.2022 року, з 01.08.2015 року по 07.11.2023 року, з 01.08.2016 року по 05.02.2024 року (за 8 656 днів) у розмірі 154 807 грн. 79 коп., а також трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період у розмірі 23 757 грн. 49 коп., а всього коштів у сумі 178 565 грн. 28 коп., за мінусом переплати відповідачкою [PERSON] 05.02.2024 року основної суми грошового зобов`язання на 18 656 грн. 30 коп., тобто всього коштів у сумі 159 908 грн. 98 коп., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отож, судові витрати у цій справі, котрі полягають у сплаті позивачем [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 1 279 грн. 27 коп. й підтверджуються квитанцією monobank Universal Bank № К9ХС-2ВЕТ-Х9В7-Р1Е4 від 07.03.2024 року (копія міститься у справі, а. с. 1), на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідачки [PERSON] , пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у повному обсязі, в розмірі 1 279 грн. 27 коп.. Що стосується інших судових витрат у цій справі, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн., то на підтвердження понесення таких судових витрат позивачем [PERSON] , окрім як ордера на надання АО «Мицик, Кравчук і Партнери» правничої допомоги серія ВС № 1257118 від 07.03.2024 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 522 від 10.05.2011 року адвоката Кравчука П.І., не надано суду жодних доказів, котрі б відповідали критеріям їх належності та допустимості, до прикладу договору про надання професійної правничої допомоги адвокатом АО «Мицик, Кравчук і Партнери» - Кравчуком П.І. з детальним описом робіт (наданих послуг), звіту та/чи акту виконаних робіт (наданих послуг) зазначеним професійним адвокатом, платіжних документів про сплату наведених коштів за отриману професійну правничу допомогу тощо, що, відповідно, має наслідком відмову у покладенні таких судових витрат на відповідачку [PERSON] .. Доказів понесення учасниками цієї справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved