Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. 23.08.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 3954332, відповідно до якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 5000 гривень, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 23.08.2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами договору кредиту. 29.11.2021 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 29-11-102, відповідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 3954332 від 23.08.2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 3954332 від 23.08.2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, станом на 11.12.2023 року заборгованість за договором становить 45000 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 39000 грн., заборгованість з комісії 1000 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 3954332 від 23.08.2021 року в сумі 30050 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн., а також судові витрати в розмірі 2684 грн. Представник позивача Мостовенко О.І. у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Представник відповідача [PERSON] відзив на позов не надав, у судове засідання не з`явився вчетверте (05.02.2024 року, 07.03.2024 року, 03.04.2024 року, 25.04.2024 року), у письмовій заяві від 05.02.2024 року просив відкласти розгляд справи через перебування його на стаціонарному лікуванні - доказів поважності неявки у судове засідання не надав. У письмовій заяві від 07.03.2024 року просив відкласти розгляд справи для ознайомлення із матеріалами справи. У письмовій заяві від 03.04.2024 року просив відкласти розгляд справи через стан здоров`я - доказів поважності неявки у судове засідання не надав. У письмовій заяві від 25.04.2024 року просив відкласти розгляд справи через стан здоров`я -доказів поважності неявки у судове засідання не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що представник відповідача [PERSON] вчетверте не з`явився у судове засідання без поважних причин, а тому суд вважає можливим відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Судом встановлено, що 23.08.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3954332 (надалі - Договір) на суму кредиту 5000 грн. (п. 1.2 Договору), строк кредиту 30 днів з терміном повернення 22.09.2021 року (п. 1.3, п. 1.4 Договору). Вказані обставини підтверджуються копією договору про споживчий кредит № 3954332 від 23.08.2021 року, копією паспорту споживчого кредиту № 3954332, анкетою-заявою на кредит № 3954332 від 23.08.2021 року, довідкою про ідентифікацію, згідно даних якої вбачається, що [PERSON] , з яким укладено договір № 3954332 від 23.08.2021 року ідентифікований ТОВ «МІЛОАН» одноразовим ідентифікатором V53534 від 23.08.2021 року за номером телефону [NUMBER] . Пунктом 1.5.2 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом: 2250 грн., які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6.Договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 1.7. Договору передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою. Згідно п. 2.1 Договору кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Зарахування коштів в сумі 5000 гривень, на номер картки одержувача [PERSON] [NUMBER] відбулося 23.08.2021 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 01.02.2022 року. Відповідно до п. 2.4.2. Договору у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін передбачений пунктом 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно пунктами 1.3 та 2.3 договору, виконання зобов`язання зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4 договору. Відповідно до п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлений графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредиту (пролонгації) має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. 29.11.2021 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 29-11-102, відповідно умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 3954332 від 23.08.2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 29-11-102 від 29.11.2021 року відповідач [PERSON] у списку рахується за № 3071, загальна сума заборгованості становить 23250 грн. 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання споживчого № 3954332 від 23.08.2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Згідно реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, який є додатком № 3 до вказаного договору, за № 26229 значиться [PERSON] з сумою боргу на 10.01.2023 року в розмірі 45000 грн. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону . Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.5 ч.1 ст. 3 вказаного закону). Окрім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.512ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з розрахунком заборгованості зробленим ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 3954332 (а.с.13) [PERSON] нараховано за період з 24.08.2021 року по 22.09.2021 року (30 днів) проценти 75 грн. за кожен день (згідно з п. 1.5.2 договору) на суму 2250 грн., а за період з 23.09.2021 року(60 днів) по 21.11.2021 року проценти 250 грн. за кожен день (згідно з п.п.1.6, 2.3.1.2 договору) на суму 15000 грн., а всього відсотки на суму 17250 грн. Суд погоджується із розрахунком відсотків, оскільки вони проведені у період з 24.08.2021 року по 22.09.2021 року відповідно до п. 1.1.2. договору за ставкою 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом, а у період з 23.09.2021 року по 21.11.2021 року відповідно до п.1.6., п. 2.3.1.2 договору за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з розрахунком заборгованості зробленим ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 3954332 (а.с.14) [PERSON] нараховано відсотки за період з 29.11.2021 року по 23.02.2021 року (87 днів х 250 грн./день) на суму 21750 грн. Вказаний розрахунок відповідає умовам п.1.6, п.2.4.2, п.4.2 договору. Таким чином загальний розмір заборгованості по відсоткам складає 39000 грн., але враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути лише заборгованість по відсоткам у розмірі 24050 грн., що є правом позивача відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України), так як позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог. Загальний розмір заборгованості згідно розрахунку позивача складає 30050 гр., з яких: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 5000 грн., заборгованість за відсотками 24050 грн., заборгованість з комісії 1000 грн. Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3 ст.215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. 10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі «Правила про споживчий кредит»). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст. 11, частини п`ятої ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 13 липня 2022 року у справі №194/1387/19 (провадження №14-44цс21). Відповідно п.1.5.1 Договору встановлено комісію за надання кредиту 1000 грн, яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово. Однак, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, який визначено в договорі споживчого кредиту № 39544332 від 23.08.2021 року, встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. При цьому з тексту позовної заяви взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Умови вищевказаного Кредитного договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Враховуючи те, що позичальнику встановлено одноразову плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення п. 1.5.1 договору споживчого кредиту № 3954332 від 23.08.2021 року є нікчемними. Таким чином, з огляду на викладене, на підставі ст. ст. 203-204, 215, 228 ЦК України, ст. ст. 1, 8, 11, 12, 16 закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 1000 грн. необхідно відмовити. Позивач та його представник в порушення принципу змагальності сторін (ст. 12, ч.1 ст.81, ч.3 ст. 83 ЦПК України) не надали доказів на спростування обставин отримання споживчого кредиту та порушення відповідачем умов даного договору, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог. Враховуючи, що відповідачем не виконані умови договору про споживчий кредит № 3954332 від 23.08.2021 року, то відповідно до вимог ст. ст. 512, 514, 516, 526, 629, 1048, 1054 ЦК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Коллект центр» підлягає заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 3954332 від 23.08.2021 року в розмірі 29050 грн. (30050 грн. - 1000 грн.), а тому позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача по сплаті судового збору становлять 2684 гривні, що підтверджується платіжною інструкцією № 0403320054 від 21.12.2023 року. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» задоволено на 96,67 % (29050 грн. х 100 : 30050 грн.), а тому з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 2594 грн 62 коп. (2684 грн 00 коп. х 96,67 %). На підставі ст. ст. 512, 514, 516, 526, 610, 628, 629, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 8, 11, 12, 16 закону України «Про споживче кредитування»,

Outcome: partial