Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що її дочка [PERSON] перебувала із відповідачем [PERSON] у шлюбі з 12.03.2016 року по 18.01.2022 року. 04.04.2016 року [PERSON] надала довіреність відповідачу для продажу її квартири [ADDRESS] , яка 27.09.2018 року була продана на підставі договору купівлі-продажу за 275 764,00 грн. Позивачка стверджує, що кошти від продажу вказаної квартири були спрямовані для придбання іншого житла, а саме, квартири [ADDRESS] , яка в подальшому була зареєстрована за [PERSON] , дочкою позивачки. Позивачка зазначає, що на її усну вимогу повернути кошти відповідач пояснив, що гроші пішли на потреби сім`ї, зокрема, на придбання квартири [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу між відповідачем та [PERSON] (дочкою позивачки), [PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ квартири [ADDRESS] (копія позовної заяви була додана до позову, а.с.33-37). У зв`язку з цим позивачка вважає, що порушені її законні права та інтереси, через що і був поданий позов на підставі положень ст.1212 ЦК України про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки відповідач незаконно кошти у себе утримує і користується ними без будь-яких правових підстав. Також позивачка зазначає, що вона перерахувала на картковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 81 360,00 грн., які теж просить повернути згідно позовних вимог (копія роздруківки по рахунку була додана до позову а.с.26-28). За наведеного позивачка просить ухвалити рішення, яким витребувати майно із чужого незаконного володіння та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти від продажу квартири у сумі 275 764,00 грн.; грошові кошти, які були перераховані на картковий рахунок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у сумі 81 360,00 грн.; інфляційні втрати в розмірі 156 80,32 грн. та 3% річних у розмірі 37 092,52 грн. Також просить відшкодування судових витрат по справі та витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесла позивачка, покласти на відповідача. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначає, що [PERSON] є колишньою тещою відповідача і сторони перебувають у неприязних стосунках через те, що з ініціативи [PERSON] (колишня дружина відповідача) було розірвано шлюб. Зазначає, що дійсно 04.04.2016 року він був уповноважений позивачкою на здійснення розпорядчих дій відносно квартири [ADDRESS] , яка була продана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2018 року, діючи від імені [PERSON] на підставі довіреності. Також вказує що згодом, а саме 23.10.2019 року [PERSON] уповноважила [PERSON] на вчинення всіх дій, пов`язаних з купівлею та реєстрацією квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що безпосередньо свідчить про передачу коштів згідно попередньої довіреності, та довіру до [PERSON] з боку [PERSON] . Більше того, у виданих довіреностях чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному, однак обов`язок передати кошти та спосіб їх передачі довірителю взагалі відсутні, проте [PERSON] зазначає, що кошти були передані [PERSON] готівкою при її приїзді в Україну у квартирі [ADDRESS] . Також зазначає про неможливість застосування положень ст.1212 ЦК України до спірних правовідносин. Щодо позовної вимоги щодо повернення коштів, які були перераховані позивачкою на рахунок відповідача, то [PERSON] зазначив, що у Рівненському міському суді перебуває справа №165/3981/21, предметом розгляду якої є вищезазначені кошти. Зважаючи на наведене відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Судом вчинялися наступні процесуальні дії. 14.12.2023 року відповідач звернувся до суду із заявою про відвід судді [PERSON] (а.с.143-144), який був задоволений, і судом була постановлена відповідна ухвала від 20.12.2023 року. В той же день матеріали справи №569/13531/22 були передані судді Красовському О.О., про що зазначено в ухвалі суду від 25.12.2023 року. Ухвалою суду від 13.03.2024 року було задоволено клопотання представника відповідача щодо переходу судом до попередньої стадії судового процесу та повернення до стадії підготовчого провадження. 01.04.2014 року судом постановлено ухвалу, якою: залишено без розгляду частину позовних вимог, оскільки після поданих представником Відповідача пояснень з додатками (а.с.95-106), від позивачки було отримано заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду. Зокрема, [PERSON] просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення 81 360 грн., інфляційний втрат в сумі 8 053,17 грн. та 3% річних в сумі 5 542,10 грн. (а.с.116); прийнято пояснення Позивачки про те, що вони не наполягають на виклику свідків (заява про виклик свідків а.с.92); прийнято до розгляду заяву позивачки від 01.04.2024 року про збільшення позовних вимог. Відтак, із врахуванням вищезазначеного, судом були розглянуті наступні остаточні позовні вимоги [PERSON] (включно із заявою про збільшення позовних вимог), які зводяться до наступного: -витребувати майно із чужого незаконного володіння та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти від продажу квартири у сумі 275 764,00 грн., -стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 185809,78 грн. (за період 01.10.2018 року 29.02.2024 року), -стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних за користування коштами у розмірі 54 620,02 грн. (за період 27.09.2018 року 30.03.2024 року), -відшкодування судових витрат та витрат, пов`язаних із розглядом справи, понесених позивачкою, стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивачка та її представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Додали, що кошти не повернуті. А повторна видача позивачкою довіреності на ім`я відповідача не свідчить про повернення ним коштів. Адже позивачка має право самостійно визначати, кого і на які дії уповноважувати, і у такому випадку вона уповноважила відповідача на вчинення певних дій. Також позивачка у своїх поясненнях зазначила, що цього позову могло б і не бути, якби подружжя й надалі проживали разом. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила відмовити в позові. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні, з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~ Із матеріалів справи вбачається, що на підставі довіреності від 04.04.2016 року [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися на умовах, на власний розсуд належною позивачці на праві власності квартирою [ADDRESS] (а.с. 20-21). Вказана квартира була продана [PERSON] як представником [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2018 року за 275\~764 грн., що становить предмет позову (а.с.22-23). Дані обставини визнаються обома сторонами по справі. 15.09.2016 року [PERSON] (рідна дочка позивачки) придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.24-25), яку згодом [PERSON] (відповідач) у судовому порядку просив визнати об`єктом спільної сумісної власності та визнати за кожним із подружжя по частині, оскільки такий об`єкт нерухомості був придбаний під час шлюбних відносин (а.с.33-37). У судовому засіданні судом з`ясовано, що вказана квартира поділена згідно заявлених вимог. Тобто, квартира [ADDRESS] була придбана задовго (за два календарних роки) до продажу квартири [ADDRESS] , що жодним чином не підтверджує доводи [PERSON] про те, що спірні кошти у розмірі 275 764 грн. були використані для придбання квартири [ADDRESS] . Відтак суд критично ставиться до таких доводів [PERSON] згідно її позовних вимог. Окрім того, у судовому засіданні було встановлено, що оцінку таким обставинам також надавав Рівненський міський суд Рівненської області у справі №569/4484/22, прийшовши до аналогічного висновку. Під час розгляду справи представником позивачки було також заявлено, що спірні кошти у розмірі 275 764 грн. необхідні були для облаштування квартири [ADDRESS] , проте такі обставини були спростовані у судовому засіданні представником відповідача шляхом надання суду доказів для огляду (копії з яких не вбачалося за можливе зробити через значну втрату кольору у зв`язку з друком квитанцій на термопринтері та відповідним вицвітанням кольору, на підставі клопотання від 11.03.2024 року №2). Зокрема, суду в порядку ст.85 ЦПК України були надані для огляду квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (в т.ч. інтернет послуг), розрахункові книжки за послуги з охорони квартири за 2017 та 2018 роки, а також накладна згідно замовлення №89 від 07.08.2017 року (щодо придбання дивану конкретно за адресою: [ADDRESS] ), що вказує на факт проживання подружжя [PERSON] вже в обладнаній квартирі [ADDRESS] ще до моменту продажу квартири [ADDRESS] . Окрім того, матеріали справи містять копію довіреності від 23.10.2019 року, згідно якої [PERSON] уповноважує [PERSON] представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно від місцезнаходження, підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в т.ч. в ОК «Житлово-будівельний кооператив «ПРЕСТИЖ», органах нотаріату, органах влади, податкових органах, Державної фіскальної служби, органах приватизації, БТІ, Центрах надання адміністративних послуг, комунальних службах, органах оформлення субсидій, санстанцій, газопостачання, водопостачання, фінансових та банківських установах та інших, перед фізичними та юридичними особами з питань: оформлення та реєстрації прав власності на ім`я [PERSON] житлового приміщення (квартири) [ADDRESS] (а.с.76-77). Тобто, довіреність від 23.10.2019 року була видана на ім`я [PERSON] через три роки і шість місяців після попередньої довіреності (від 04.04.2016 року), відповідно, через один рік після продажу квартири [ADDRESS] . Окрім того, у судовому засіданні судом було з`ясовано, що рідна дочка позивачки [PERSON] проживала також у м. Рівне, яку фактично позивачка також мала змогу уповноважити на здійснення будь-яких дій відносно кожного із об`єктів нерухомості, проте двічі уповноважила на це відповідача по справі. Доказів, які свідчили б про неповернення спірних коштів у сумі 275 764 грн. судом не здобуто і позивачкою не надано. Матеріали справи також не містять відомостей щодо звернення позивачки до правоохоронних органів відносно неповернення їй коштів відповідачем. З огляду на вищезазначені обставини справи суд вважає за доцільне зазначити про принцип «балансу ймовірностей» (balance of probabilities), що є одним з основних в розгляді судом питань приватно-правових відносин і цей стандарт притаманний саме цивільним справам, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини і основоположних свобод від 23.08.2016 року у справі «J.K. та інші проти Швеції», а також у рішенні від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України». Верховний Суд також зазначає про необхідність у застосуванні такого принципу, зокрема, про це зазначено у постановах від 23.10.2019 року по справі №917/1307/18, від 10.09.2019 року по справі №916/2403/18, від 02.10.2018 року по справі №910/18036/17, від 14.08.2018 року по справі №905/2382/17, зокрема, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто, у зазначених судових рішеннях наголошується на необхідності застосування при винесенні рішення стандарту переваги більш вагомих та переконливих доказів, тобто коли висновок про існування певної стверджуваної обставини з урахуванням поданих стороною доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Суд також зазначає, що при розгляді справи позивачка у своїх поясненнях зазначила, що цього позову могло б і не бути, якби подружжя й надалі проживали разом. За наведеного, застосувавши такий принцип, суд вважає, що комплекс представлених відповідачем доказів щодо повернення коштів та наявності приязних та довірливих стосунків превалює та має перевагу над доказами позивачки що неповернення коштів. Відтак, суд бере до уваги принцип «балансу ймовірностей» (balance of probabilities) з огляду на вищезазначені обставини та ті докази, на які покликаються обидві сторони по справі. Суд надалі зазначає про те, що у судовому засіданні представник позивачки покликалася на положення ст.1006 ЦК України (щодо обов`язків повіреного згідно договору доручення), проте у позовній заяві просить застосувати положень ст.1212 ЦК України, яка знаходиться у підрозділі ЦК України щодо недоговірних зобов`язань, тобто ці дві норми ЦК України є взаємовиключними, що також є окремою підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний спосіб захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 року у справі №910/10011/19). Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачки коштів від продажу квартири [ADDRESS] . Тому позов у іншій частині також не підлягає до задоволення, оскільки позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними від основної вимоги (стягнення коштів від продажу квартири [ADDRESS] ). Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, то судові витрати покладаються на позивача в порядку ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed