Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

Позиція позивача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] з третьою особою Службою у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просив: - позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/8 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/8 частки від її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначив, що він народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , яка уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] . Його мати [PERSON] народила [INFO] дитину [PERSON] , батьком якого є [PERSON] . Рішенням Красногрдського районного суду Харківської області від 30.09.2022 року по справі №626/1645/22, яке набрало законної сили 31.10.2022 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано, а сина [PERSON] залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Фактично малолітній [PERSON] після розлучення його батьків, проживає з ним за адресою: [ADDRESS] , оскільки його батьки взагалі не піклуються про дитину, не проявляють заінтересованості в його подальшому житті, не цікавляться станом його здоров`я, не виконують покладених законом на батьків обов`язків. Всі питання щодо виховання [PERSON] вирішуються ним, як його рідним братом, спільно із бабусею [PERSON] . Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьками, свідоме нехтування ними своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачів до своїх батьківських обов`язків. Рух справи в суді. Ухвалою Краснограградського районного суду Харківської області від 10.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, ухвалою від 11.03.2024 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів та ухвалою від 01.04.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 22.04.2024 року. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відповідно до поданої заяви 01.04.2024 року справу просить розглядати за його відсутності, позов підтримує на задоволенні позову наполягає, а також подав заяву якою збільшив позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини та просить стягнути з них аліменти на утримання сина по частині з кожного. Від відповідача [PERSON] 25.01.2024 року до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, відзиву на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду до суду не надходило. Від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради 19.03.2024 року до суду надійшла письмова заява в якій просить розглядати справу за відсутності представника третьої особи, відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України надають суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, а також вказували, що заявлений позивачем розмір аліментів до стягнення не відповідає інтересам дитини. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи в судове засідання не з`явились, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Позиція суду. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , яка уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . Мати позивача [PERSON] - [PERSON] народила [INFO] дитину [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Рішенням Красногрдського районного суду Харківської області від 30.09.2022 року по справі №626/1645/22, яке набрало законної сили 31.10.2022 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано, а сина [PERSON] залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Фактично малолітній [PERSON] після розлучення його батьків, проживає з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки його батьки взагалі не піклуються про сина, не проявляють заінтересованості в його подальшому житті, не цікавляться станом його здоров`я, не виконують покладених законом на батьків обов`язків. Всі питання щодо виховання [PERSON] вирішуються позивачем, як його рідним братом, спільно із бабусею [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. У відповідності до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Красноградської міської ради від 18.03.2024 року №02-24/1931 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенні до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також відповідно до вказаного висновку встановлено, що мати дитини постійно пиячить, не виконує батьківські обов`язки, не приходить до дитини за місцем її проживання, матеріально не допомагає, а батько зовсім не приймає ніякої участі в житті дитини. Оцінюючи висновок, наданий Службою у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенні до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, оскільки в ньому наведені мотиви, чому орган опіки та піклування дійшов до висновку щодо позбавлення батьківських прав відповідачів по справі. Відповідно до ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини - батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином сукупністю наведених доказів підтверджується, що відповідачі нехтують своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, що у відповідності до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Зазначені факти, суд розцінює як ухилення від виховання дитини батьками, свідоме нехтування ними своїх батьківських обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачів до своїх батьківських обов`язків, не бажання займатися вихованням дитини, наявність яких відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідачів прав по відношенню до їх дитини, оскільки відповідачі не займаються вихованням сина не піклуються про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, тобто самоусунулися від виховання та утримання дитини, переклавши цей обов`язок на брата та бабусю. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову про стягнення аліментів та стягнути їх на користь позивача, оскільки на момент подання позову дитина проживає разом позивачем. Висновки за результатами розгляду справи. На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали цивільної справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки це буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також вважає за необхідне стягнути з відповідачів на утримання дитини аліменти в розмірі частки з усіх видів їх доходу (заробітку) з кожного, оскільки позбавлення батьківських прав, не звільняє особу від обов`язку щодо утримання дитини. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачам їх право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною у відповідності зі ст. 168 СК України, якщо це не причинить шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду, буде стимулювати відповідачів до виправлення та надасть можливість в майбутньому, при наявності їх бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат. У відповідності до ст. 141 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved