Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 06 листопада 1988 року Степангородською сільською Радою Володимирецького ЗАГСу Ровенської області, про що зроблено запис № 4. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 12 серпня 2012 року сторони не проживають разом, шлюбних відносин не підтримують, між подружжям відсутні будь-які відносини та зв`язки, мають протилежні погляди на шлюб, сім`ю та взаємні обов`язки. Між ними втрачено почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. Змусити чоловіка прибути до відділу ДРАЦС для подання спільної заяви про розірвання шлюбу позивач не може, тому звернулася до суду. Ухвалою суду від 21 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10 квітня 2024 року. Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року розгляд справи відкладено на 30 квітня 2024 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, причини неявки не повідомив, відзиву не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. 06 листопада 1988 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) уклали шлюб, про що Степангородською сільською Радою Володимирецького ЗАГСу Ровенської області зроблено запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 06 листопада 1988 року. Спільних неповнолітніх дітей на день подання позовної заяви про розірвання шлюбу сторони не мають. Матеріали справи не містять доказів наявності спору між сторонами з приводу поділу спільного майна. У ч.1 ст.24 СК України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113\~СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позовній заяві вказала, що після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Встановивши, що розлад подружніх стосунків сторін носить стійкий характер, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved