Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зменшення розміру аліментів, у якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання з 1/4 на 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2014 року в справі №206/1169/14-ц з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , до її повноліття на користь матері [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 лютого 2014 року. Сплата аліментів провадиться у рамках виконавчого провадження. Позивач зазначив, що також сплачує аліменти на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2010 року про стягнення з нього аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 листопада 2010 року і до повноліття дитини. Крім того, у виконавчому провадженні [NUMBER] з нього стягується заборгованість по аліментам у сумі 198 209,45 грн. шляхом відрахування 50% доходів позивача. Зазначив, що його майновий стан суттєво змінився після ухвалення рішення про стягнення аліментів, у зв`язку з чим звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач, її представник, кожна окремо, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що з 12.03.2014 по день пред`явлення позову зміни сімейного стану у позивача не відбулись; позивач має невиконані зобов`язання, не виконує їх; дохід позивача порівняно з доходом станом на 12.03.2014 значно виріс, так за другий квартал 2023 року дохід відповідача складає 152 366,40 грн.; позивач отримує постійний дохід з двох джерел: військової частини [NUMBER] та КП «Дніпроводоканал» ДМР; крім того, несплата аліментів дозволила позивачу за цей час придбати автомобіль, у зв`язку з чим, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.15). Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2010 року із [PERSON] стягуються аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 листопада 2010 року і до повноліття дитини. Також, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.14 зворот). Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2014 року із [PERSON] стягуються аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , до її повноліття у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 лютого 2014 року і до її повноліття. Державним виконавцем Самарського ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , до її повноліття у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 лютого 2014 року і до її повноліття. Постановою державного виконавця Самарського ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 07.11.2022 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с.11). З розрахунку заборгованості по виконавчому провадженні [NUMBER] за [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів станом на 02.11.2023 у розмірі 209 005,60 грн. (а.с.47-49). Дохід [PERSON] на посаді енергетика за період з січня 2022 по вересень 2022 року становить 112 316,20 грн.; сума утриманих аліментів 8 274, 45 грн., що підтверджено копією довідки КП «Дніпроводоканал» ДМР від 21.10.2022 (а.с.63). З довідки про доходи ВЧ [NUMBER] від 10.04.2023 вбачається, що дохід [PERSON] на посаді водія складає за період грудень 2022 року по лютий 2023 року 147 623,83 грн. (а.с.11 зворот). З відповіді МВС України у ВП [NUMBER] вбачається наявність у позивача транспортного засобу «HYUNDAI STAREX» (а.с.66). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Позивач зазначає, що внаслідок ухвалення рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2014 року в справі №206/1169/14-ц з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , до її повноліття на користь матері [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 лютого 2014 року, у зв`язку з чим, змінився його матеріальний стан, що є підставою для зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] указував на те, що в нього змінився матеріальний стан, оскільки рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2014 року стягнуто із нього на користь відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до її повноліття на користь матері [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 лютого 2014 року. Проте, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку зі стягненням аліментів на утримання дитини від іншого шлюбу, а навпаки судом було встановлено збільшення доходів останнього. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Разом із тим, розмір аліментів, що стягуються за рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2014 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приймаючи до уваги, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2014 року, суд вважає, що наявні підстави для відмови в позові. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У пункті 2 частини 2 статті 141 ЦПК України зазначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то на підставі пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Проте, враховуючи відсутність відповідних заяв від відповідача згідно вимог ст.141 ЦПК України, сума витрат на правничу допомогу з позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed