Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивачка вказала, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який 24.02.2021 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. Відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, утриманців немає, а тому може сплачувати аліменти на утримання дітей, але самостійно не виконує свій батьківський обов`язок щодо їх утримання. У зв`язку з вищевикладеним позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам час для надання заяв по суті. 28.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якомі відповідач визнає позовні вимоги частково, вказує, що позивачка просить стягнути з нього аліменти на дітей у розмірі частини з усіх видів заробітку до повноліття кожної з дітей, але він не згоден з тим, що коли старша донька досягне повноліття, то аліменти на другу будуть більшими ніж 25 %. Тому відповідач просить задовольнити позов частково, та постановити рішення котрим стягнути з нього на користь позивачки аліменти на двох дітей у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення повноліття старшою донькою [PERSON] , [INFO] . Також відповідач просив розглянути цивільну справу за його відсутності, врахувавши викладене у відзиві. Інших заяв по суті, у встановлений судом строк. до суду не надходило. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню на таких підставах. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано 24.02.2021 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області, що підтверджується ксерокопією рішення (а.с.13). Від даного шлюбу у сторін народилися дві доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , відповідно (а.с.7-8). Згідно до довідок від 26.01.2024 року про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, позивачка разом з дітьми фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-11). Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року № 3 згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року № 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно законодавцем визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Стосовно заперечень відповідача, то суд роз`яснює йому, що відповідно до ч.ч.2-3 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на те, що діти проживають разом з позивачкою, знаходяться на її утриманні, зважаючи на часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що вимога позивачки підлягає задоволенню, та з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх дітей- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22.03.2024 року і до досягнення повноліття кожною з дітей. Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та принципу рівності батьків у утриманні дітей, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, та має забезпечити права малолітніх [PERSON] та [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 22.03.2024 року. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір".

Outcome: approved