Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просять визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві позивачем зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишився житловий будинок [ADDRESS] , який належав їй, відповідно до довідки Клесівської селищної ради згідно погосподарської книги №1 особовий рахунок № [NUMBER] . Оскільки власниця будинку померла, а інші власники відсутні, позивач вселилась у вказане житло, де і проживає останні 20 років. Враховуючи наведені обставини, позивач відкрито і безперервно користується займаним житлом, яким свого часу добросовісно заволоділа - є усі підстави для визнання за нею права власності на це житло за набувальною давністю. В судове засідання позивач подала письмову заяву, якою заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача - Клесівської селищної ради, у судове засідання не з`явився, повідомлений про час розгляду справи відповідно до закону. В судове засідання відповідачем в особі Клесівського селищного голови подано письмову заяву, згідно із якою заперечень щодо заявлених позивачем вимог відповідач не має. Сторонами заявлені клопотання про розгляд справи у їх відсутності, яке судом задоволено. Крім цього, позивачем надано суду письмові пояснення свідка, які також долучені до матеріалів справи. Інших клопотань сторонами заявлено не було. Отже, правовідносини між сторонами по справі виникли в зв`язку із правом власності на нерухоме майно - житлове приміщення. Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до позовних вимог - позивач звернулась за захистом порушених відповідачем, на думку позивача, прав останньої на отримання житла у власність. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, при вирішенні даного спору слід з`ясувати - чи є права особи порушеними та чи порушені ці права саме відповідачем. Із наданої позивачем копії технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 10 травня 2022 року, вбачається, що по [ADDRESS] , розташований житловий будинок 1906 року забудови, загальною площею 48,7 м2. Копія повідомлення №1060 від 10 травня 2022 року за підписом директора КП Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації, доводить, що згідно архівних матеріалів та реєстрових книг бюро, станом на 01 січня 2013 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою : [ADDRESS] не зареєстровано. Однак, довідка Клесівської селищної ради №658 від 22 лютого 2023 року, доводить, що згідно погосподарської книги №1 особовий рахунок № [NUMBER] - будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] . Копія виданого повторно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 лютого 2023 року, доводить, що [PERSON] , 1896 року народження, померла [INFO] . Згідно із ч.1 ст.344 ЦК України - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). В даному випадку предметом позову є право позивача на житлове приміщення, яке складає будинок [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що добровільно заволоділа і користується цим житлом протягом тривалого періоду часу, що становить біля 20 років. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказані обставини позивач доводить копіями страхових свідоцтв від 13 червня 2004 року, від 23 липня 2005 року, від 03 серпня 2003 року, від 22 липня 2000 року, відповідно до яких [PERSON] застрахувала майно по [ADDRESS] , а також актом про встановлення факту проживання від 13 березня 2023 року, складеним депутатом Клесівської селищної ради зі слів сусідів, із пояснень яких встановлено, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] з 1999 року. Свідок [PERSON] , відповідно до письмових пояснень, наданих суду, повідомила, що проживає у [ADDRESS] , її сусідкою є позивач - [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] . Відповідно до правової позиції, що міститься у постанові КЦС ВС від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18 - давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. В даному випадку позивач, заволодівши певним нерухомим майном достовірно була обізнана про відсутність у неї таких правових підстав, оскільки майно, що залишилось після смерті [PERSON] , яка не мала спадкоємців, мало перейти до доержави, відповідно до ст.555 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини. З огляду на наведене, відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. На підставі наведеного, ст.ст.16, 328, 344 ЦК України,

Outcome: dismissed