Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. Виклад позиції позивача. 02.02.2024 ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики на загальну суму 60 864 грн. Дана позовна заява мотивована тим, що 30.08.2021 між позичальником [PERSON] \~та ТзОВ «МАНІФОЮ» шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором) був укладений договір позики № 3071380, за умовами якого позика в сумі 12 000 грн надається для придбання товарів (робіт, послуг) до 29.09.2021, тобто на строк 30 днів. Умовами договору позики визначено: умови надання коштів (шляхом безготівково переказу на рахунок банківської карти, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на вебсайті товариства протягом 3 днів з дати підписання договору); умови користування позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику). Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши позичальнику кошти. Натомість відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти та проценти не повернув. 09.02.2022 між ТзОВ «МАНІФОЮ» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до якого ТзОВ «МАНІФОЮ» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до Боржників, у тому числі за договором позики № 3071380 від 30.08.2021, що укладений між [PERSON] \~та ТзОВ «МАНІФОЮ». ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників за кредитними договорами ТзОВ «Коллект Центр»\~ відповідно\~до Договору\~відступлення права\~вимоги №\~10-01/2023\~від 10.01.2023, у тому числі за договором позики № 3071380 від 30.08.2021, що укладений між [PERSON] \~та ТзОВ «МАНІФОЮ». Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 09.01.2024 відповідно до розрахунку заборгованості, становить 157 704 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 12 000 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 145 704 грн. Однак, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути з\~\~відповідача\~\~заборгованість за договором позики № 3071380 від 30.08.2021 у розмірі 60 864 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 12 000 грн; заборгованість за відсотками 48 864 грн, 3 028 грн судового збору та 17\~000 грн витрати на правову допомогу. 2. Виклад позиції відповідача. Представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що жодним доказом не доведено: укладення договору позики; надання (перерахування) відповідачу коштів у кредит; відступлення права вимоги до відповідача на користь позивача за договором позики; наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Вважає, що усі твердження позивача ґрунтуються виключно на припущеннях та не доведені документально. Так, у позові не вказано, яким чином відповідачу була надана (надіслана) пропозиція (оферта), і які істотні умови вона містила. Позивач не надав із позовом жодного доказу, що відповідач здійснив вказані дії, зокрема (але не виключно): зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) ТОВ «Маніфою» (кредитодавця); створив в такій системі особистий кабінет; отримав пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) кредитодавця; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) кредитного договору; яким чином ним був надісланий та отриманий відповідачем такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер тощо. Окрім цього, як вбачається із доказу - Договору позики від 30.08.2021 № 3071380 із додатками, відповідачем було отримано та введено 3 (три) одноразових ідентифікатори для підписання Кредитного договору та додатків до нього, але в позовній заяві ця обставина не була позивачем пояснена. Отже, вважає, що позивач не надав із позовом жодних доказів ідентифікації відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Маніфою» при вході в особистий кабінет, отримання одноразового ідентифікатора та його використання для підписання оспорюваного кредитного правочину. Вказує, що позивачем були надані суду лише паперові копії електронних документів (електронних доказів) в розумінні ст.100 ЦПК України, достовірність яких неможливо встановити без дослідження оригіналів електронних доказів. Окрім того, вказані копії не посвідчені Позивачем належним чином. Також у позові не вказано, на підставі якого первинного фінансового документа та в якому розмірі кредитодавцем були перераховані грошові кошти на виконання Договору, а відповідач отримав такі кошти в користування на споживчі цілі. Більше того, позивач не вказує номер такої банківської картки відповідача. Зауважує, що єдиними письмовими доказами, що можуть доводити отримання грошових коштів та наявність заборгованості, є оригінали первинних фінансово-господарських документів. Натомість копія листа ТОВ «Маніфою» від 01.03.2023 № 582 містить лише інформацію про невідому транзакцію № od197ffс-54а9-4Зае-b1f7-1dcfedеae62e та факт її здійснення. При цьому відсутні такі дані: відомості про кредитний правочин (зокрема, його дата та номер); дата здійснення транзакції; номер банківського рахунку отримувача; сума транзакції; призначення платежу. В свою чергу, копія листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 28.02.2023 не містить: назву отримувача; номер банківського рахунку; призначення платежу; посилання на первинний документ фінансово-бухгалтерського обліку, за який було здійснено такий переказ. У даному доказі вказаний номер банківської картки « [NUMBER] ». Однак, даний номер не є повним, що унеможливлює його ідентифікацію. Позивач не вказує, на чиє ім`я була емітована вказана картка, яким банком та який її строк дії. Окрім цього, відповідач фізично не може перевірити рух коштів на банківській платіжній картці [NUMBER] , оскільки позивач навіть не вказав її повний номер. Також вважає, що надані позивачем розрахунки заборгованості не можна вважати належними, достовірними та достатніми. Зокрема, неможливо встановити, які документи первинного фінансово бухгалтерського обліку є підставою таких розрахунків, адже відомості про такі документи відсутні. Копія розрахунку ТОВ «Маніфою» заборгованості за Договору позики від 30.08.2021 № 3071380 станом на 09.02.2022, тобто створеного самим кредитодавцем, не піддається прочитанню через дуже дрібний шрифт та низьку якість друку. Також зауважує, що копії Реєстру боржників до Договору факторингу від 09.02.2022 № 09/02-2022 та Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги від 10.01.2023 № 10-01/2023 не піддаються прочитанню через дуже дрібний шрифт та низьку якість друку. Щодо доказу Зміни в Реєстрі боржників до Договору відступлення права вимоги від 10.01.2023 № 10-01/2023, то він як доказ виготовлений самим позивачем, а тому цей доказ виготовлено зацікавленою особою самостійно із порушенням принципів незалежного доказування обставин (фактів). З огляду на викладене вище просить виключити із числа доказів паперові копії (додатки 2- 6, 8, 9, 14, 15 до позову), а саме: договору позики від 30.08.2021 № 3071380 із додатками; листа ТОВ «Маніфою» від 01.03.2023 № 582; Листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 28.02.2023; розрахунку ТОВ «Маніфою» заборгованості за Договору позики від 30.08.2021 № 3071380 станом на 09.02.2022; розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за Договору позики від 30.08.2021 № 3071380 станом на 10.01.2023; розрахунку ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за Договору позики від 30.08.2021 № 3071380 станом на 09.01.2024; реєстру боржників до Договору факторингу від 09.02.2022 № 09/02-2022; витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 09.02.2022 № 9/02-2022; витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги від 10.01.2023 № 10-01/2023; змін в Реєстрі боржників до Договору відступлення права вимоги від 10.01.2023 №10- 01/2023 та розглянути справу на підставі інших доказів, що знаходяться в матеріалах цієї судової справи. 3. Щодо відповіді на відзив. 19.03.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, яка була відправлена позивачем за вих. № 1-4696 13.03.2024, що вбачається з поштового конверту. Дослідивши відповідь на відзив, суд дійшов висновку про залишення її без розгляду виходячи з такого. Частиною 4\~ст. 179 ЦПК України\~визначено, що відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Ухвалою суду\~від\~ 06.02.2024 встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Судом встановлено, що позивач отримав відзив 05.03.2024, що підтверджується трекінгом відстеження поштового відправлення. Оскільки позивач\~05.03.2024\~отримав\~відзив,\~відтак\~відповідно\~до ухвали\~суду\~від\~06.02.2024 останнім днем для подання відповіді на відзив є 11.03.2024. Будь-яких клопотань про пропущення встановленого процесуального строку від позивача чи його представника не надходило. Також і сама відповідь на відзив не містить жодної аргументації про поважність пропущеного процесуального строку. Статтею 120 ЦПК України\~передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Відповідно до приписів ч. 1, 2\~ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду. Отже, враховуючи що відповідь на відзив подано з порушенням строків, встановлених ухвалою суду від 06.02.2024, суд залишає відповідь на відзив без розгляду, а відтак не приймає її до уваги. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду. Ухвалою суду від 06.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. 22.02.2024 представником відповідача подано клопотання про витребування доказів. 27.02.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву. 29.02.2024 ухвалою суду за клопотання представника відповідача витребувано у позивача докази. 14.03.2024 на виконання вказаної ухвали на адресу суду надійшли докази. Доказів направлення позивачем їх стороні відповідача не додано. 19.03.2024 представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, яка залишена судом без розгляду з підстав зазначених в п. 3 рішення. Крім того у відповіді на відзив представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів. 01.04.2024 представником відповідача подано заперечення на відповідь, в яких останнім викладені аргументи на залишення без розгляду відповіді на відзив та відмову в задоволенні клопотання про витребування доказів. 15.04.2024 ухвалою суду відмовлено представнику позивача в клопотанні про витребування доказів. ІІІ.\~ Пояснення сторін. У судовому\~засіданні представник\~позивача [PERSON] \~позов підтримала\~в повному\~обсязі,\~просила його\~задовольнити з\~підстав,\~викладених у\~позовній заяві.\~Додатково зазначила,\~що підписання\~відповідачем договору\~позики в\~електронній формі\~за допомогою одноразового ідентифікатора відповідає вимогам ЗУ «Про електронну комерцію». Дійсно першочерговий строк позики становив 30 днів. Проте, як видно з додаткових угод, в подальшому саме за ініціативою відповідача, вказаний договір позики двічі продовжувався, перший раз на 7 днів, другий на 30 днів. Окрім того, саме в дні продовження строку позики відповідач частково здійснював оплату заборгованості за відсотками: 29.09.2021 - 3940 грн 20 коп., 06.10.2021 1671 грн. Вказане часткове виконання умов договору позики відповідачем свідчить про те, що останній повністю погоджується з мовами вказаного договору. Зазначила, що в пунктах 3.2.1 та 3.1.3 Договору передбачено можливість нарахування відсотків за прострочення позики. Вказала, що доказом отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов Договору є лист ТзОВ «Вердикт Капітал» від 01.03.2023, в якому зазначено П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер договору позики та номер транзакції. Також доказом на підтвердження даної обставини є лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», в якому вказано суму коштів, дату транзакції, карту, номер транзакції, який співпадає з номером транзакції у вказаному вище листі. Доказами про перехід права вимог до позивача за відповідним договором позики є договори факторингу та відступлення прав вимоги, реєстри боржників, витяги з них, акти приймання-передачі реєстрів боржників. На додаткові запитання відповіла, що компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» надавала послугу первісному кредитору «МАНІФОЮ» з переказу коштів і саме за допомогою вказаної платіжної системи відбувся переказ первісним кредитором коштів відповідачу. Підтвердила, що відповідний договір на підтвердження договірних відносин між «МАНІФОЮ» та «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» позивачем не подавався. В обґрунтування нечитабельності реєстру боржників зазначила, що даний доказ виготовлений самим первісним кредитором, а тому у позивача відсутня можливість його змінити. В обґрунтування неможливості подачі всіх доказів, зокрема виписки по рахункам відповідача, зазначає, що позивач не є банківською установою, а тому оскільки ця інформація є банківською таємницею у позивача є труднощі з її отриманням. Обставин за яких позивач не зміг подати до суду відповідне клопотання про витребування доказів разом з позовною заявою, не повідомила. Також, не може підтвердити інформації чи направлялися позивачем стороні відповідача копії витребуваних судом доказів. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, інтереси якого представляє представник, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалися своїми процесуальними правами. Представник відповідача адвокат Андрущак С.В. просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково вказав, що наданий позивачем на виконання ухвали суду доказ не направлявся стороні відповідача, що призвело до позбавлення можливості сторони відповідача ознайомитись з даними доказами, подати свої заперечення та заявити відповідні клопотання. З огляду на це просить вказані докази не брати до уваги. Також вказав на те, що стороною позивача не надано доказів того, які саме були правовідносини між «МАНІФОЮ» та «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», що ставить під сумнів право останньої компанії здійснювати фінансові операції від імені первісного кредитора, в тому числі право переказу коштів відповідачу. Окрім того зазначає, що надані позивачем листи на підтвердження переказу коштів відповідачу не є первинними фінансовими документами, а є похідними від даних документів, а отже не можуть бути доказами на підтвердження вказаної обставини. Також відповідачем не надано відповідних фінансових документів на підтвердження його тверджень про часткову оплату відповідачем заборгованості за договором позики. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 30.08.2021 між ТзОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] \~укладено договір\~позики №\~ 3071380\~(а.с.\~5-8),\~який підписаний електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором). За умовами договору ( п. 2.3.3 та 2.3.4) позика надається у сумі 12 000 грн на строк до 29.09.2021 (30 днів). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,09450% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (п.2.4.2). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (п.2.4.3). Розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1,01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики (п.2.5). Також вказаним договором передбачена можливість продовження строку його дії шляхом укладення додаткових угод (п. 3.6) та відступлення права вимоги (п. 4.2.2). До вказаного договору додані підписані електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором): паспорт позики з зазначенням всіх істотних умов договору (а.с. 9-10), додаток 1 до договору, в якому міститься розрахунок та графік нарахування процентів за користування позикою (а.с. 10-12). У листі ТзОВ «Вердикт Капітал» від 01.03.2023 зазначено П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер договору позики та номер транзакції od197ffс-54а9-4Зае-b1f7-1dcfedеae62e (а.с. 17). У листі ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», який адресований ТзОВ «МАНІФОЮ» 02.02.2023 за вих. № 6161-ВП вказано, що між підприємствами укладено угоду на переказ коштів. На виконання даної угоди було здійснено переказ коштів: 30.08.2021 на суму 12 000 грн, маска картки [NUMBER] , код авторизації 366948, номер транзакції od197ffс-54а9-4Зае-b1f7-1dcfedеae62e (а.с. 18). Згідно з\~Додатковою угодою\~№ 1, яка\~підписана електронним\~підписом (вчиненим\~одноразовим ідентифікатором),\~та відповідно до умов якої: залишок заборгованості за сумою позики 12 000 грн; строк користування позикою продовжено до 06.10.2021 (7 днів); середньоденний розмір за користування позикою, базовий 1,99000%; визначено графік обов`язкових платежів за даною угодою (а.с. 13-14). Згідно з\~ Додатковою\~угодою №\~2, яка\~підписана електронним\~підписом (вчиненим\~одноразовим ідентифікатором),\~та відповідно до умов якої: залишок заборгованості за сумою позики 12 000 грн; строк користування позикою продовжено до 05.11.2021 (30 днів); середньоденний розмір за користування позикою, базовий 1,99000%; визначено графік обов`язкових платежів за даною угодою (а.с. 14-16). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТзОВ «МАНІФОЮ» позивачем надано розрахунок заборгованості за договору позики № 3071380 від 30.08.2021, згідно з яким заборгованість [PERSON] за позикою станом на 09.02.2022 становить 37104 грн 98 коп, з яких: 12000 грн 00 коп. - заборгованість за сумою позики, 25104 грн 00 коп заборгованість за процентами (а.с. 16-17). 09.02.2022 між ТзОВ «МАНІФОЮ» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до якого ТзОВ «МАНІФОЮ» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до Боржників, зазначених в реєстрі боржників (а.с. 21-23). Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 від 09.02.2022 до Договору факторингу № 09/02-2022 від 09.02.2022\~ТзОВ «Вердикт\~Капітал» набуло права грошової вимоги за договору позики № 3071380 від 30.08.2021 (а.с. 26). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТзОВ «Вердикт\~Капітал» позивачем надано розрахунок заборгованості за договору позики № 3071380 від 30.08.2021, згідно з яким заборгованість [PERSON] за позикою станом на 09.01.2023 становить 157704 грн 00 коп, з яких: 12000 грн 00 коп. - заборгованість за сумою позики, 25104 грн 00 коп заборгованість за процентами на дату відступлення права, 129600 грн 00 коп нараховані відсотки (а.с. 19). 10.01.2023 між ТзОВ «Вердикт капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено Договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт капітал» відступило ТзОВ «Коллект Центр» право\~вимоги до\~Боржників вказаних\~у Реєстрі\~боржників (а.с. 27-32). Відповідно до зміни в реєстрі боржників від 29.12.2023 до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 та відповідного витягу, ТзОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги за договору позики № 3071380 від 30.08.2021 (а.с. 32-34). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТзОВ «Коллект Центр» позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 3071380 від 30.08.2021, за період з 10.01.2023 по 09.01.2024, згідно з яким заборгованість [PERSON] за позикою станом на 09.01.2024 становить 157704 грн 00 коп., з яких: 12000 грн 00 коп. - заборгованість за сумою позики, 145704 грн 00 коп заборгованість за процентами (а.с. 20). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Виходячи з наведених вище положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що відповідачем 30.08.2021\~\~було укладено в електронній формі кредитний договір\~\~позики № 3071380 з ТзОВ «Маніою» на\~\~суму кредиту\~\~12 000\~\~грн. Посилання у відзиві на недоведеність\~\~того,\~\~що саме відповідачем було застосовано\~\~електронний підпис при підписанні\~\~кредитних\~\~договорів\~\~ є необґрунтованим,\~\~оскільки\~\~вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що її персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від її імені, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладених договорів. Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Представник відповідача заперечував проти наданого суду розрахунку заборгованості за відсутності документів первинної фінансової документації. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є позивачем у справі, а відтак з огляду на положення ст.ст.12, 13 ЦПК України мав об`єктивну можливість надати докази до суду. Однак,\~позивачем не\~подано у\~встановлений процесуальним\~законом строк\~первинних документів,\~оформлених відповідно\~до статті\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність»,\~які підтверджують\~наявність заборгованості\~відповідачки за\~кредитним договором. Також позивачем не наведено жодної аргументації із зазначенням причин, з яких такі докази не могли бути подані у встановлений цивільно-процесуальним законодавством строк. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинним фінансовим документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання відповідачу кредитних коштів у розмірі, які були передбачені кредитним договором, наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд приходить до висновку про те, що позивач не довів наявність заборгованості у розмірі, вказаному у наданих ним розрахунках за кредитним договором позики № 3071380 від 30.08.2021. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021року у справі №554/4300/16-ц,від 26 травня 2021року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №686/6783/21. При цьому, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, у достатньому обсязі для ухвалення рішення по суті, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed