Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-01 00:00:00

В лютому 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та [PERSON] та визначити місцем проживання дітей, місце проживання їхнього батька. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що подружні відносини між ним та відповідачем [PERSON] фактично припинені, сімейне життя не склалося через протилежні погляди на сімейне життя, втрату почуття любові та відсутності взаєморозуміння. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе та суперечитиме його інтересам. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, доньку [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду суддею Костюченко Г.С. та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації. Від неї на адресу суд 18.03.2024 надійшов відзив, згідно якого [PERSON] позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із позовної заяви встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені та подальше їх спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Шлюб між сторонами зареєстрований 11.04.2009 у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 175, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, доньку [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (статті 110 СК України). Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у частині розірвання шлюбу. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року визначено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності з ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінювала прізвище, вона має право його залишити. Післяшлюбне прізвище відповідачки визначити як « [PERSON] ». Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання дітей, місцем проживання їхнього батька, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Позивач не залучи в до розгляду справи третьою особою, що не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради та не надав суду висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком, , а тому позовна вимога про визначення місця проживання дітей, місцем проживання їхнього батька не підлягає задоволенню. Одночасно суд наголошує на тому, що позивач [PERSON] не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з ним у разі наявності підстав вважати, що проживання дитини з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду з позовом. Інші 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: partial