Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

10 квітня 2024 року до суду надійшла позовна заява про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 04 вересня 2011 року з відповідачем по справі зареєстрували шлюб, який зареєстрований відділом ДРАЦС Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №\~51. Від шлюбу дітей немає. Подружнє життя між сторонами не склалося по тій причині. Що сторони не зійшлися характерами і вже тривалий час в них немає спільних інтересів. Через різницю в поглядах на життя між ними почали виникати непорозуміння, конфлікти, що привели до напружених відносин в сім`ї. Примирення між ними неможливе. Відповідач до органів ДРАЦС для подачі заяви про розірвання шлюбу відмовляється з`явитися. Вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірвання шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Просить розірвати шлюб, судові витрати залишає за собою. 10 квітня 2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області було відкрито спрощене провадження у справі та призначено до судового розгляду. 24 квітня 2024 року від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить строк для примирення не надавати. 24 квітня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та без звукозапису, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON] . Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В ч. 1 ст. 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч. 3). Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як зазначено у ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2). У ч. 1 ст. 113 СК України зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 04 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом ДРАЦС Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено відповідний актовий запис № 51, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 04 вересня 2011 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Враховуючи вищенаведене та те, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, позивач зазначає, що їх сім`я розпалась, а відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог, суд вважає, що їх шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, шо у позовній заяві позивач зазначив, що судові витрати залишає за собою та враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved