Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що [PERSON] згідно Договору приєднання №2021/І_С/206-000546 від 27.06.2021р. отримав кредит у вигляді встановленого ліміту овердрафту на платіжну картку у сумі до 300000 грн. зі сплатою 48 відсотків за користування кредитом на суму залишку. У зв`язку з тим, що [PERSON] не виконує зобов`язання щодо повернення коштів належним чином, у нього утворилася заборгованість станом на 27.07.2023 року в розмірі 39529,76 грн., яка складається з заборгованості по кредиту 29886,01 грн., процентів 9643,75 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з твердженнями та вимогами позивача, категорично заперечує проти їх задоволення у повному обсязі, мотивуючи свою позицію тим, що він ніколи не укладав та не підписував будь-яким чином з позивачем жодних кредитних договорів ані в письмовій, ані в електронній формах, а також не отримував грошових коштів від «Укргазбанк», крім того, ніколи не звертався до «Укргазбанк» задля їх отримання, він не заповнював будь-яких заяв-анкет, не реєструвався та не створював жодних особистих кабінетів у позивача або на його сайті. Паспорт серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , який знаходиться в матеріалах справи і наданий позивачем, як єдиний доказ на підтвердження ідентифікації відповідача, а також усіх його наступних дій, щодо укладення Договору споживчого кредиту №2021/ОВР/206-000237, є підробленим документом, оскільки на першій його сторінці було замінено первісний фотознімок на фотознімок іншої особи, та він не належить відповідачу, що встановлено вироком Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 у справі №947/269/22 та ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2023. Отже, позивачем, якому був наданий невідомою особою, вказаний вище підроблений паспорт, не була проведена належна ідентифікація особи, яка до нього звернулася. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що до позивача звертався саме відповідач [PERSON] , позивачем не надано. Також, номер телефону [NUMBER] , не належить відповідачу. При цьому, за його зверненням, відділом поліції Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області, 7.09.2021 року, розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021167480000336 від 7.09.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з наданих стороною позивача документів, 27.07.2021 між позивачем та [PERSON] , було укладено Договору споживчого кредиту Договір №2021/І_С/206-000546 за наданням послуг за платіжними картками з лімітом овердрафту від 10000 до 300000 грн. процентною ставкою 48% річних. Як зазначає позивач, свої зобов`язання за Договором споживчого кредиту він виконав, а відповідач до теперішнього часу свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість станом на 27.07.2023 року в розмірі 39529,76 грн., яка складається з заборгованості по кредиту 29886,01 грн., процентів 9643,75 грн. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі змісту ч.3 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 215 названого Кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Кодексу. Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого недійсним. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин - це вольова і правомірна дія, яка безпосередньо спрямована на досягнення правового результату, - на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Для чинності правочину сторонам необхідно дотримуватися загальних і спеціальних вимог. Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначених у статті 203 цього Кодексу в частинах третій та п`ятій визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. За вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу). Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись. Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву, зазначав, що паспорт серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , який знаходиться в матеріалах справи і наданий позивачем, як єдиний доказ на підтвердження ідентифікації відповідача, а також усіх його наступних дій, щодо укладення Договору споживчого кредиту №2021/І_С/206-000546, є підробленим документом, оскільки на першій його сторінці було замінено первісний фотознімок на фотознімок іншої особи, та він не належить відповідачу, що встановлено вироком Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 року у справі №947/269/22 та ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2023 року. Відповідно вироку Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.358 ч.4 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Як вбачається з витягу з ЄРДР, відділом поліції №4 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області, 26.08.2021 року, розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021164480000954, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України. З витягу з ЄРДР, відділом поліції №4 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області, 26.08.2021 року, розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021167480000468, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2023 року, вказаний вище вирок Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 року, скасовано, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.358 ч.4 КК України, на підставі ст.45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям та кримінальне провадження №12021164480000954, внесене до ЄРДР 29.07.2021 року, за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України, закрите. На звернення відповідача ПАТ «Укргазбанк» надано відповідь від 23.09.2021, що Банком на адресу правоохоронних органів направлена заява про кримінальне правопорушення і відповідно витягу з ЄРДР, відділом поліції №4 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області, 07.09.2021 року, розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021163330000336, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 209 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Наведене свідчить про те, що у [PERSON] , не виникло зобов`язань перед позивачем щодо повернення грошових коштів на підставі Договору 2021/І_С/206-000546 від 27.07.2021 року, оскільки він вказаний договір, не укладав та не підписував, а також не отримував грошових коштів від позивача, що позивачем не спростовано та не надано будь-яких інших доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за спірним кредитним договором, у зв`язку з чим, підстави для задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або належно засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів (ст. 67 ЦПК України). Статями 77-80 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Стаття ст. 89 ЦПК України визначає принцип оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує й оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, і ця оцінка повинна спрямовуватись на встановлення обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення. Оцінюючи всі докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, судом встановлено, що Договір надання споживчого кредиту 2021/І_С/206-000546, відповідач не підписував, за його отриманням до позивача, не звертався, вказаний кредит було оформлено за підробленим документом, що підтверджується іншими подібними випадками, факт отримання коштів відповідачем не підтверджений, а також, враховуючи, що інших доказів на підтвердження виконання позивача свого обов`язку по наданню позичальнику кредитних коштів та відповідно отримання позичальником цих коштів у користування не надано, суд приходить до висновку про недоведеність, необґрунтованість та безпідставність вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог то судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed