Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-22 00:00:00

21.02.2023 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що 06.12.2022 між нею та КЖЕП Центрального району м. Миколаєва, на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 686 від 02.12.2022, був укладений Договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду № 47, відповідно до положень якого, наймодавець надає наймачу і членам його сім`ї у безстрокове користування житло, розташоване за адресою: [ADDRESS] тощо. Також позивач зазначає, що окрім неї, у спірному житлі, досі зареєстрована відповідач, яка не відноситься до членів сім`ї позивача (є колишньою дружиною її покійного чоловіка) та не мешкає у зазначеному вище житлі, понад 6 місяців, без поважних на те причин. Стверджує, що починаючи з червня 2021 року, відповідач, зібравши всі свої особисті речі, виїхала зі спірної квартири та через деякий час, на кошти, заздалегідь отримані від колишнього чоловіка, придбала на своє ім`я домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , де продовжує мешкати разом зі своєю сім`єю. На всі звернення позивача з приводу добровільного зняття з реєстраційного обліку, [PERSON] відповідає відмовою через різноманітні причини, зокрема тому, що вона не збирається їхати до м. Миколаєва, адже це далеко, незручно, а також тому, що в країні запроваджено військовий стан тощо. Все це у своїй сукупності стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. У підсумку позивач просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовної заяви через її безпідставність. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 8 ст. 178, ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Так, судом встановлено, що 12.02.2003 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, на підставі ордеру № 83 серія 004279, [PERSON] , була видана квартира [ADDRESS] , яка складається з 4 кімнат, загальною площею: 78,4 кв.м., житловою площею: 48,7 кв.м. 29.06.2022, [PERSON] , виконуючи функції із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а саме під час виконання бойового завдання в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником на Сході країни, загинув. 06.12.2022, між КЖЕП Центрального району м. Миколаєва, з одного боку та [PERSON] , з іншого, на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 686 від 02.12.2022, був укладений Договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду № 47, відповідно до положень якого, наймодавець надає наймачу і членам його сім`ї у безстрокове користування житло, розташоване за адресою: [ADDRESS] тощо. Окрім позивача, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована відповідач [PERSON] . Поряд із тим, зі змісту акту про не проживання від 20.02.2023, засвідченого уповноваженою особою ОСББ «Веста» убачається, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , щонайменше з червня 2021 року, перешкод для їх проживання у квартирі не має, особисті речі останньої, у зазначеній квартирі відсутні. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у судовому засіданні підтвердили факт відсутності відповідача [PERSON] у спірному приміщенні. Покази останніх різнились лише за часом, коли відповідач залишила спірне приміщення, деякі з допитаних вище осіб стверджували про те, що [PERSON] добровільно виїхала у червні 2021 року, а інші що остання виїхала у вересні 2021 року тощо. Також, суд критично ставиться до пояснень представника відповідача, зокрема щодо причин виїзду відповідача [PERSON] на інше місце мешкання та підстав для не проживання у спірній квартирі, враховуючи таке. Так, відповідно до змісту довіреності № 1032 від 19.11.2021, [PERSON] уповноважила [PERSON] на виконання певних юридично значущих дій, серед яких, зняття її з реєстраційного обліку, за місцем реєстрації останньої [ADDRESS] тощо. Ухвалою суду від 30.05.2023 було витребувано інформацію від приватного нотаріуса ММНО Миколаївської області Тищенко О.О. щодо того, чи була дійсною складена та записана зі слів [PERSON] , довіреність від 19.11.2021, видана на ім`я [PERSON] , що зареєстрована у відповідному реєстрі довіреностей за №\~1032, протягом всього строку її дії (до 19.11.2022). На виконання цієї ухвали, приватним нотаріусом підтверджена інформація щодо складання та підписання цієї довіреності відповідачем, а також зазначено про дійсність довіреності за № 1032 від 19.11.2021, протягом всього строку її дії. Більш того, по тексту копії розписки від 16 вересня 2021 року, написаної [PERSON] зазначається про те, що вона отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 50\~000 доларів США в рахунок того, що в подальшому не буде мати жодних претензій по відношенню до квартири [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2023 року вбачається, що починаючи з 26.07.2021, відповідачу на праві приватної власності належить нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Підводячи підсумок переліченого вище, суд констатує, що факт відсутності відповідача у спірній квартирі, як і строк такої відсутності, підтверджується доказами, які досліджені судом безпосередньо, зокрема такі відомості містяться як у долучених та додатково витребуваних судом письмових доказах так і в показаннях свідків, допитаних судом, із дотриманням принципу безпосередності тощо. Що ж стосується причин відсутності відповідача за вказаною вище адресою, то з цього приводу судом також досліджена відповідна інформація, яка підтверджує належність [PERSON] на праві власності, іншого нерухомого майна, станом на липень 2021 року, у зв`язку із чим її право на житло не буде порушено. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. На час подання зазначеної позовної заяви до суду, відповідач в силу закону не відноситься до членів сім`ї позивача /ч. 2 ст. 3 СК України, абз. 2 ст. 64 ЖК України/. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З цього приводу доречним буде посилання но постанову КЦС ВС від 04.10.2023 у справі № 520/7767/19 (провадження: 61-3153св22), зі змісту якого убачається, дослівно: «Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин, водночас на відповідача покладено обов`язок довести поважність причин такої відсутності. Під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право на жиле приміщення, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин її довготривалої відсутності». Подібні висновки містяться й у постановах КЦС ВС від 03.10.2023 у справі №\~754/5320/22 (провадження: 61-5958св23); від 22.08.2023 у справі № 289/2585/21 (провадження: 61-6863св23); від 31.07.2023 у справі № 591/1278/22 (провадження: 61-5471св23) тощо. Окрім цього, наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Такі ж висновки висловлено, зокрема, у постановах КЦС ВС від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц (провадження: 61-37646св18); від 22.11.2018 у справі №\~760/13113/14-ц (провадження: 61-30912св18); від 26.02.2020 у справі № 333/6160/17 (провадження: 61-7317св19); від 18.03.2020 у справі № 182/6536/13-ц (провадження: 61-23089св19); від 12.05.2021 у справі № 301/288/20 (провадження: 61-2566св21). У постанові КЦС ВС від 18.11.2020 у справі № 154/1282/19 (провадження: 61-11195св20), з цього приводу зазначено, що «Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення». Тобто, за результатами розгляду цієї справи, судом встановлено, що станом на сьогодні, відповідач [PERSON] не проживає у спірному житлі, понад строки, встановлені ст.ст. 71, 72 ЖК України (понад шість місяців), її особисті речі у квартирі відсутні, за період своєї відсутності, відповідач не несе тягар повного утримання спірного житла, не сплачує комунальні послуги та не несе відповідальність перед третіми особами, більш того має у власності інше відокремлене житло. Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved