Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Представник заявника звернувся в суд із заявою, у якій просив встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , правовстановлюючого документа, а саме Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720, виданого 10 жовтня 1994 року Зимноводівською сільською Радою народних депутатів Пустомитівського району Львівської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 121, згідно якого [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,08 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Конопниця. Мотивував вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] , який на випадок своє смерті розпорядився майном та склав заповіт, який посвідчено 18 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Вегерою Н.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 3522. За вказаним заповітом [PERSON] на випадок своєї смерті заповів [PERSON] земельну ділянку площею 0,08 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Конопниця. Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720 від 10 жовтня 1994 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшло згадане майно. 26 травня 2021 року заявник звернулася для оформлення спадщини до приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Вегери Н.Б., однак остання листом № 22/01-16 від 23 січня 2024 року фактично відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , оскільки у згаданому Державному акті прізвище спадкодавця зазначено як « [PERSON] ». Зазначив, що вказана помилка унеможливлює реалізацію заявником права на спадщину. З огляду на вказане, просив заяву задовольнити. Ухвалою судді від 13 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак 01 травня 2024 року останнім подано заяву, згідно мотивів якої просив заявлені вимоги задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Заінтересована особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення судового розгляду не подала. Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі\~ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з\~п.\~6\~ч.\~1\~ст.\~315\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи про\~встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено з Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720, виданого 10 жовтня 1994 року Зимноводівською сільською Радою народних депутатів Пустомитівського району Львівської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 121, земельна ділянка площею 0,08 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Конопниця, належала на праві приватної власності [PERSON] . З заповіту, посвідченого 18 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Вегерою Н.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 3522, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , заповів [PERSON] земельну ділянку площею 0,08 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Конопниця, що належала йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720 від 10 жовтня 1994 року. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05 травня 2021 року Виконавчим комітетом Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області, встановлено що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Вегери Н.Б. № 22/01-16 від 23 січня 2024 року, заявнику [PERSON] повідомлено, що у наданих нею документах містяться розбіжності в написанні прізвища спадкодавця, зокрема у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720 від 10 жовтня 1994 року зазначено, як « [PERSON] », а в інших документах зазначено, як « [PERSON] ». З огляду на вказане рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. У постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Таким чином, судом встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 038720, виданий 10 жовтня 1994 року Зимноводівською сільською Радою народних депутатів Пустомитівського району Львівської області та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 121, належав при житті особі [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а внести виправлення у такий неможливо. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які покликався представник заявника у поданій заяві, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому вимоги такої підлягають задоволенню.

Outcome: approved