Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-05 00:00:00

07.02.2023 позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 20.08.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та АТ «КБ «»ПриватБанк» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №VOY0CPS-197K5H4. Предметом даного договору були майнові інтереси cтрахувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Renault Koleos н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.\~Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2021 у справі №161/7031/21 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вказує, що страховою компанією було здійснено страхове відшкодування у розмірі 179\~829,81 грн. власнику автомобіля, який був пошкоджений. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», то останньою на вимогу позивача було відшкодовано 127\~400,00 грн. Зазначає, що на даний час залишається невиплаченою різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 76\~868,01 грн. Ухвалою суду від 24 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. 29 березня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача про відмову у позові, клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи. Ухвалою суду від 4 квітня 2023 року суд перейшов до розгляду справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у судове засідання. У відповіді на відзив від 11.04.2023 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 3 травня 2023 року провадження у справі зупинялося на час проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи. 3 серпня 2023 року на адресу суду від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи. Ухвалою суду від 15 серпня 2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року провадження у справі зупинялося на час проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи. 21.03.2024 на адресу суду від Волинського відділення науково-дослідницького інституту судових експертиз надійшов лист про повернення ухвали суду без виконання. Ухвалою суду від 2 квітня 2024 року поновлено провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, представник подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, справу просить розглянути за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, причин не явки не повідомив, клопотань про відкладення до суду не надходило. У відзиві від 29.03.2023 відповідач просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Renault Koleos н.з. [NUMBER] є завищеною. У відповіді на відзив від 11.04.2024 представник позивача надав свої заперечення щодо обставин, викладених у відзиві. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі за таких підстав. Судом встановлено, що 20.08.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та АТ «КБ «»ПриватБанк» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №VOY0CPS-197K5H4. Предметом даного договору були майнові інтереси cтрахувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Renault Koleos н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.\~ [PERSON] 09.04.2021 о 08:55 год у м. Луцьку по вул. Рівненській, 11, керуючи автомобілем Opel Insignia н.з. [NUMBER] , не дотрималася безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем Renault Koleos н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався попереду, та якого в результаті удару відкинуло на автомобіль Volkswagen Polo н.з. [NUMBER] , який рухався попереду під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Такі дії кваліфіковані поліцейським як порушення пункту 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП. Постановою Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від 14.05.2021\~у справі\~№161/7031/21\~ [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124\~КУпАП (а.с. 25). Постанова суду набрала законної сили 25.05.2021. За заявою власника автомобіля Renault Koleos н.з. [NUMBER] [PERSON] з врахуванням звітів про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, калькуляцій, актів огляду транспортного засобу, страхових актів ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» було виконано майнове зобов`язання та перераховано ТОВ «Луцьк-Експо» суму страхового відшкодування в розмірі 179\~829,81 грн. та 24\~438,20 грн (а.с. 27-74). Оскільки транспортний засіб відповідача був застрахований у ТДВ «СК «ГАРДІАН», то позивач звернувся до останнього з вимогою про відшкодування коштів, який в свою чергу в межах ліміту відшкодував 127\~400,00 грн. 28.10.2021 позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія про сплату непогашеної суми збитку у розмірі 76\~868,01 грн., яка залишення без відповіді та належного реагування (а.с. 75-76). Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до частини першої статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України. Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. У преамбулі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Натомість, відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування". Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц, провадження № 61-7833св18. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. Тому, з урахуванням вимог тягаря доказування заперечень проти позову, який сформульований у нормах ст.ст. 12, 81 ЦПК України, - обов`язок доведення вищевказаних обставин що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією, у даному випадку покладається на відповідача, а не на позивача. Позивач, як страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону «Про страхування» реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого винна у завданні шкоди особа застрахувала свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Обсяг відповідальності відповідача, як страхувальника своєї цивільної відповідальності обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілої внаслідок протиправних під час ДТП дій відповідача особи. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі суброгації можливе за умови, якщо страхова компанія, яка виконала свій обов`язок перед потерпілою особою, з урахуванням отримання страхового відшкодування в інтересах винної в ДТП особи від його страховика та сплаченої суми франшизи винною особою - не одержала повного відшкодування здійсненого нею страхового платежу на підставі договору добровільного страхування на користь потерпілої особи, яку позивач внаслідок цього замінив у спірних правовідносинах. Правові висновки, які були висловлені Великою Палатою Верховного Суду про покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, що має відповідати меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)) Відповідачем не спростовано обов`язку сплатити заявлену у позові суму, оскільки відповідач не спростував того факту, що страховий платіж, який був сплачений ТДВ «СК «Гардіан» на користь ПрАТ «СК «УНІКА» в його інтересах був здійснений не у повному обсязі. Стороною відповідача не надано доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог. Варто зауважити, що за клопотанням відповідача провадження у справі двічі зупинялося на час проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, однак остання проведена так і не була у зв`язку з недоплатою відповідачем. З урахуванням вищевказаного, суд вбачає достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог до [PERSON] та стягнення на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 76\~868,01 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved