Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором грошової позики. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказав, що відповідач [PERSON] взяв у нього в позику грошові кошти, які не повернув, а тому позивач, з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог просить стягнути із відповідача в його користь 3800 гривень неповернутих коштів, 3100 гривень завданої в зв`язку із неповерненням коштів матеріальної шкоди, а також 90520 гривень завданої в зв`язку із неповерненням коштів моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити у повному обсязі з урахуванням поданої заяви про доповнення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають виходячи із наступного. Положеннями ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. За результатами розгляду справи суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того факту, що відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] в позику грошові кошти. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed