Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-30 00:00:00

29.02.2024 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свій позов тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 22.09.2021 року і від спільного подружнього життя народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач залишив сина без належної батьківської уваги, а також ніяким чином не бере участі в його утриманні та вихованні, не відвідує класні заходи та батьківські збори, не цікавиться його навчанням. Відповідач в січні місяці 2021 року виїхав до Республіки Польща, ніде офіційно на території Україні не працює, але підробляє за кордоном і отримує певний дохід. Позивач на даний час ніде не працює, оскільки займається доглядом і вихованням сина. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн на кожну дитину, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.02.2024 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 18). Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 04.03.2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 04.04.2024 року (ас 19-20), в якому було оголошено перерву до 18.04.2024 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 18.04.2024 року судове засідання відкладено на 01.05.2024 року (ас 43-44). Позивач в судове засідання не з`явилася, але 01.05.2024 року подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (ас 49). Крім того, позивач зазначила, що місце проживання відповідача: м. Гданськ, Поморське воєводство, Республіка Польща (ас 39). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча судом вживалися заходи щодо вчасного і належного його повідомлення про день, час і місце розгляду справи (ас 35, 36, 37, 47, 48). Згідно інформації ДПС України від 07.03.2024 року, [PERSON] виїхав з території України, у зв`язку з чим відповідач був повідомлений про день, час і місце розгляду справи шляхом розміщення судового оголошення на офіційному сайті судової влади України (ас 36, 46). Крім того, відповідач був поінформований про день, час і місце розгляду справи 18.04.2024 року та про зміст позовних вимог через месенджер «Вайбар» (ас 37, 40). Відзив на позовну заяву відповідач у встановлений ухвалою суду строк не подав. Суд ухвалив: проводити заочний розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно частини 11 статті 128, частини 10 статті 130, частини 1 статті 223, частини 1 статті 279 ЦПК України, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 01.05.2024 року - дата складення повного судового рішення. В судовому засіданні, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення позовної заяви по суті, суд встановив наступне. В судовому засіданні зі змісту позовної заяви встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 22.09.2021 року і від спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач в\~січні місяці\~2021\~року виїхав\~до Республіки\~Польща і залишив сина без належної батьківської уваги, а також ніяким чином не бере участі в його утриманні та вихованні, не відвідує класні заходи та батьківські збори, не цікавиться його навчанням в КЗЗСО «Рожищенський ліцей № 2». Позивач на даний час офіційно ніде не працює, а її середньомісячний дохід з 01.01.2023 року по даний час становить 7\~560 гривень. Дані обставини\~підтверджуються:\~копією паспорта\~ [PERSON] \~Кудрай (ас\~6);\~ рішенням\~Великоновосілківського районного\~суду Донецької\~області від\~22.09.2021\~року (ас\~7);\~свідоцтвом про\~народження Кудрая\~Максима (ас\~8);\~ довідкоюКЗЗСО\~«Рожищенський ліцей\~№ 2» від 09.02.2024 року (ас 9); характеристикою КЗЗСО «Рожищенський\~ліцей №\~2»\~на Кудрая\~Максима (ас\~10);\~ довідкою\~Рожищенського УСНЗ\~від 16.02.2024\~року (ас\~11);\~ довідкою\~ПФУ (ас\~12-16). Судом установлено, що рівень доходів позивача не дає їй можливості самостійно утримувати неповнолітнього сина на належному рівні, а сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні сина, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Відповідач твердження позивача про те, що він залишив сина\~без належної\~батьківської уваги,\~а також\~ніяким чином\~не бере\~участі в\~його утриманні\~та вихованні, не заперечив і не спростував, хоча суд надав йому таку можливість у встановленому ЦПК України порядку. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина 3\~статті 51 Конституції України). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України\~передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини в їх сукупності, а саме: наявність у сторін неповнолітньої дитини, яка перебуває на утриманні позивача, дохід якої не дозволяє їй забезпечити належний матеріальний рівень його життєдіяльності, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча працює і щомісячно отримує дохід, розмір якого суду не повідомив, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Також, згідно абзацу 3 пункту 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини. З досліджених у судовому засіданні письмових доказів суд позбавлений можливості перевірити матеріальне становище відповідача, оскільки він не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та не долучив докази на підтвердження свого матеріального стану, документально не підтвердив види та розміри своїх доходів. За таких обставин суд зазначає наступне. Частиною 2\~статті 182 СК України\~встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік»\~встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня \~3 196\~гривні. Положеннями\~статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дітей повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. За змістом\~статті 141 СК України\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до частини 1\~статті 182 СК України\~передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, виходячи із засад розумності, справедливості, а також враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, і визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, не інвалід, не хворіє, на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків немає, а також те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині визначення розміру твердої грошової суми, яка підлягає стягненню з відповідача щомісячно на кожну дитину, є таким, що підлягають до задоволення і з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3\~000 гривень на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним та обтяжливим для відповідача, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітньої дитини та відповідає принципу рівноправності обов`язків обох батьків по утриманню неповнолітньої дитини. На підставі частини 1\~статті 430 ЦПК України\~рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, згідно пункту 3 частини1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути у дохід держави судові витрати.

Outcome: approved