Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-21 00:00:00

У листопаді 2023 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до Устилузької міської ради Володимирського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, а саме нажитловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спадщина за законом на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0.85 гектарів, з яких 0.25 гектарів для обслуговування житлового будинку та 0.60 для ведення особистого підсобного господарства. Окрім неї є ще інші спадкоємці за законом, рідна дочка померлої [PERSON] , однак вона відмовилась від оформлення своєї частки спадкового майна в її користь. На даний час виникла необхідність оформити право власності на спадкове майно, проте, державним нотаріусом Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті матері їй було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду із зазначеним позовом. З врахуванням уточнений вимог, просить визнати за нею право власності на господарську будівлю хлів «Б-1», за адресою: [ADDRESS] , який вона успадкувала згідно заповіту після смерті матері [PERSON] Земельну ділянку площею 0.25 га передану для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд та на земельну ділянку площею 0.60 гектарів, для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться по [ADDRESS] за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача Устилузької міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої позов визнали повністю, просили розгляд справи проводити у їх відсутності. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із фактичних даних, які містяться в матеріалах справи, правовідносини щодо набуття права власності на спадкове майно виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 01 січня 2004 року та продовжують існувати у даний момент. У відповідності до п. п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За таких умов, при розгляді даного спору суд опирається на норми законодавства, які діяли як до 01 січня 2004 року, так і на даний час, залежно від часу виникнення та існування відповідних правовідносин. У відповідності до ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР (1963 року), які діяли на момент смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В судовому засіданні встановлені наступні факти. Згідно свідоцтва на право власності на житловий будинок від 21.08.1997 виданого на підставі рішення виконкому Рогожанської сільської ради народних депутатів за №17 від 20.08.1997, житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований [ADDRESS] належить [PERSON] . Із наявного у справі копії заповіту посвідченого заступником голови Рогожанської сільської ради Володимирського району Волинської області 20.02.1995 року зареєстрованому в реєстрі за №8 вбачається, що [PERSON] належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Рогожани Володимирського району Волинської області, заповіла позивачці [PERSON] . Згідно з долученою до справи довідкою про знищення/знесення майна, реєстраційний номер документу: DT01:6493-9597-6516-5148, зазначається, що за заявою позивачки [PERSON] житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS] , був знесений. Це було зроблено через аварійний стан будинку, який виник з 06.09.2023. На земельній ділянці залишився хлів «Б-1». Позивачкою до початку судового слідства змінено позовні вимоги та зазначено про визнання за нею права власності на господарську будівлю хлів «Б-1». Разом із тим, відповідно до ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, у зв`язку з чим є залежною від головної речі і має допоміжний статус. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарської призначення речі. Поняття та співвідношення головної речі та приналежності у світлі питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно, також розкривалося у п. 1.2 ("Деякі акценти державної реєстрації права власності на нерухоме майно") Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації", що були затверджені наказом Міністерства юстиції України № 660/5 від 14.04.2009 та діяли до квітня 2014 року). Так, Методичними рекомендаціями визначено, що приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому, є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі. І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ. Державній реєстрації підлягає право власності на головну річ, а витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно має містити інформацію про приналежну річ у розділі "опис нерухомого майна". Так, основним призначенням будинку є забезпечення власника і членів його сім`ї житлом. Відповідно до Будівельних норм і правил жиле приміщення (квартира) повинно складатися з жилої кімнати та інших допоміжних приміщень, а в умовах індивідуального жилого будинку - також інших господарських будівель (до яких, зокрема, відноситься сарай), розташованих на одній земельній ділянці з жилим будинком. Те, що надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об`єкт, було визначено в Інструкції з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ (затверджено наказом Державного казначейства України від 17.07.2000 № 64 (у редакції наказу Державного казначейства України від 21.02.2005 № 30)). Враховуючи норми ст.ст. 186, 380, 381 ЦК України, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі як на окремі об`єкти визнаватися не може. Отже, враховуючи наведені норми законодавства, а також той факт, що житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS] , був знесений, підстав для визнання права власності на хлів «Б-1» не вбачається, у зв,язку з чим в цій частині позов задоволенню не підлягає. Щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0.25 га передану для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд та на земельну ділянку площею 0.60 гектарів, для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться по [ADDRESS] за законом після смерті матері [PERSON] . Згідно наявної у справі копії рішення Рогожанської сільської ради народних депутатів двадцять першого скликання від 04.02.1994 №16/2 та списку громадян селян Рогожани, яким передано у приватну власність земельні ділянки, [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 0.85 га, з яких, з яких 0.25 гектарів для обслуговування житлового будинку та 0.60 для ведення особистого підсобного господарства, що розташована території Рогожанської сільської ради. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] засвідчено, що [PERSON] померла [INFO] , а відтак після її смерті відкрилась спадщина на усе належне їй на праві власності майно, в тому числі і на вказану вище земельну ділянку. У відповідності до ч.2 ст.529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про одруження виданого 28.12.1999 підтвекрджується, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , а отже її спадкоємцем першої черги за законом. Як вбачається з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В матеріалах справи наявна заява на ім`я Володимирської державної нотаріальної контори Юзюк Є.Ф. , яка відмовилась від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] на користь [PERSON] . За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що позивачка [PERSON] , яка є дочкою померлої [PERSON] та спадкоємицею першої черги за законом, прийняла спадщину та фактично володіє нею з моменту відкриття, вправі успадкувати належну померлій земельну ділянку. У відповідності до повідомлення Володимир-Волинської державної нотаріальної контори №1252/01-16 від 10.11.2023 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну ділянку, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст. 16 цього Кодексу, може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст.328 ЦК України). У відповідності до ст.346 ЦК України, смерть власника є однією з підстав припинення права власності. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті спадкодавця не залишилося оригіналів правовстановлюючого документа на спадкове майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини. Таким чином вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0.25 га передану для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд та на земельну ділянку площею 0.60 гектарів, для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться по [ADDRESS] за законом після смерті матері [PERSON] ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.524-525, 529, 548-549 ЦК Української РСР (1963 року - в редакціях часу правовідносин, на момент їх виникнення та існування), ст.ст.15, 328, 392, 1217-1218, п. п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.116, п.17 Розділу Х Земельного кодексу України,.

Outcome: partial