Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-23 00:00:00

У липні 2023 року позивач звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з вказаним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12.07.2023р. цивільну справу за позовом [PERSON] до Київської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, - передано до Шевченківського районного суду міста Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Романишеної І.П. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), єдиним спадкоємцем якої за законом є позивач. Оскільки з початку бойових дій в Україні позивач майже весь час знаходилась за межами м. Києва та не мала можливості спілкуватися зі знайомими своєї матері, лише наприкінці червня 2023 року вона дізналась, що у матері залишилось спадкове майно, а саме: золоті прикраси, з метою прийняття у спадщину яких вона, 26.06.2023р. звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Портала М.Д. із заявою про прийняття спадщини. Позивач зазначає, що приватним нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, що обумовило необхідність звернення позивача до суду, оскільки строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин. Ухвалою суду від 18.01.2024р. відкрито провадженя по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 06.02.2024р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що необізнаність позивача про наявність спадкового майна не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. 04.03.2024р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилається на обгрунтованість позовних вимог з огляду на те, що пропуск строку для прийняття спадщини є незначним (2 місяці), а позивач є єдиним спадкоємцем померлої матері. 12.03.2024р. представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено про відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 02.04.2024року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в заявах по суті справи просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивач у даній справі - [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої є: [PERSON] і [PERSON] , що вбачається зі Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , копія якого міститься в матеріалах справи. З Свідоцтва про укладення шлюбу від 04.05.1991р. вбачається, що 16 грудня 1987 року мати позивачки - [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу прізвище матері позивачки змінено на [PERSON] (актовий запис 2478 від 16.12.1987 року). [INFO] мати позивача - [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації акт цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22 жовтня 2022р. (актовий запис 1899 від 22 жовтня 2022р.). 29.06.2023р. приватним нотаріусом Партола М.Д. у Спадковому реєстрі було зареєстровано спадкову справу за номером 70864068 після смерті [PERSON] . Також, 29.06.2023р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Порталою М.Д. було повідомлено позивача про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] у зв`язку з пропуском встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України). Статтею 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого мана. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Відповідних висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 03 квітня 2024 року у справі № 235/6362/21. Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обгрунтовує пропуск строку для прийняття спадщини двома причинами: необізнаність про наявність спадкового майна, про яке позивач дізналась лише наприкінці червня 2023 року, та перебування з початку війни за межами міста Києва у Західній Україні у зв`язку з бойовими діями. Разом з тим, жодних доказів стверджуваним обставинам позивач суду не надала. Так, зазначаючи про перебування за межами міста Києва до червня 2023 року, позивач не надала доказів взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи, доказів найму квартири для проживання у Західній Україні, клопотання про виклик для допиту свідків, які б підтвердили вказані обставини, не зазначила, які ж перешкоди у позивача були у поданні заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку як за місцем відкриття спадщини, враховуючи відсутність у Києві активних бойових дій на момент відкриття спадщини (відповідно до додатку наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022р. № 309 (перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією), датою початку бойових дій в місті Києві є 24 лютого 2022р., а датою завершення бойових дій є 30 березня 2022р.), так і у Західній Україні шляхом направлення поштовим зв`язком чи електронним повідомленням (п.п. 2.1., 3.5. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Зазначаючи про те, що позивач дізналась лише наприкінці червня 2023 року від знайомої матері про наявність спадщини, клопотання про виклик даної особи для допиту як свідка на підтверження зазначеним позивачем обставин, доказів наявності спадщини після померлої матері, не надала. Так, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, відповідно до сталої практики Верховного Суду, суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 525/1067/20 міститься висновок, що суди правильно зазначили про те, що необізнаність позивача про наявність спадкового майна не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки сама по собі ця обставина, без встановлення інших об`єктивних обставин, не свідчить про поважність пропуску спадкоємцем цього строку. Щодо посилань позивача на те, що пропуск строку для прийняття спадщини є незначним, суд вважає за доцільне зазначити, що хоча ця обставина і є вважливою, проте не є визначальною, оскільки законодавство пов`язує наявність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини з поважністю причин пропуску строку, які у даній справі не встановлені та жодними доказами не підтверджені. Судова практика, наведена у відповіді на відзив, на переконання суду, не є релевантною, оскільки фактичні обставини даної справи та у справах, наведених у відповіді на відзив, є різними. Критерії оцінки відносин на предмет подібності сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у справі № 233/2021/19. За такими критеріями суд визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Необхідно розуміти, що оцінці на предмет подібності насамперед підлягає зміст спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини). Так, у зазначених справах судами враховано першочергово наявність заповіту, в якому померлі особи чітко висловили свою останню волю щодо розпорядження своїм спадковим майном, а також, невчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, нездійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі, а також недобросовісність дій іншого спадкоємця. Обставини щодо військової агресії росії проти України, незначний час пропуску строку для прийняття спадщини тощо не були визначальними при прийнятті рішень у заначених позивачем справах. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. При цьому, обставини, на які посилалась позивач як на підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, на переконання суду, не є поважними причинами пропуску вказаного строку, тобто такими, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили їй вчасно реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак не можуть бути визнаними об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, необхідно відмовити.

Outcome: dismissed