Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-24 00:00:00

26.01.2024 адвокат Дон В.О., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши [PERSON] в користування окремі житлові кімнати № 5 площею 8,1 кв.м. та № 8 площею 13,8 кв.м., а [PERSON] виділивши в користування окрему житлову кімнату № 11 площею 18,1 кв.м. Місця загального користування, а саме кухню № 12 площею 8,5 кв.м., ванну кімнату № 4 площею 2,6 кв.м., туалет № 3 площею 1,3 кв.м., коридор № 1 площею 4,6 кв.м., № 2 площею 5,0 кв. м залишити в спільному користуванні. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 14.09.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 05.12.2022 розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . 12.11.2020 сторони придбали квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване за позивачкою. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.08.2023 у справі № 711/1791/23 квартиру [ADDRESS] визнано об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . На сьогоднішній день виникла необхідність в судовому порядку визначити порядок користування вище вказаною квартирою оскільки, між позивачкою та відповідачем відсутнє порозуміння щодо використання житловими кімнатами. Відповідач на власний розсуд користується житловим простором, не зважаючи на думку позивачки та потреби дитини. Через це між сторонами неодноразово виникали конфліктні ситуації, а 17.01.2024 позивачці навіть прийшлося викликати поліцію через вчинення домашнього насильства. Крім того, відповідач не приймає участі в сплаті комунальних послуг. Виходячи з вищевикладеного, позивачка просить визначити наступний порядок користування квартирою: виділити в користування [PERSON] окрему кімнату № 11 житловою площею - 18,1 кв.м., виділити в користування [PERSON] житлову кімнату № 5 площею 8,1 кв.м. та житлову кімнату № 8 площею 13,8 кв.м., всі інші приміщення квартири залишити в загальному користуванні. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського\~районного суду\~м.\~Черкаси від\~29.01.2024\~відкрито провадження\~у справі,\~розгляд справи\~вирішено проводити\~за правилами\~загального позовного\~провадження з\~проведенням підготовчого\~судового засідання. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, 25.04.2024 від її представника адвоката Дон В.О. надійшла заява, в якій останній підтримав позовні вимоги та просив проводити розгляд справи без участі позивачки та її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 25.03.2024 від його представника адвоката Різник В.П. надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Частиною 8 статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.09.2019 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який в подальшому рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 05.12.2022 було розірвано. Під час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м. Право власності на вказану квартиру 12.11.2020 було зареєстроване за позивачкою. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.08.2023 по справі № 711/1791/23 квартиру [ADDRESS] визнано об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту, виготовленого Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] знаходиться на 1-му поверсі 5-ти поверхового будинку, має загальну площу 62,7 кв.м. та складається з трьох кімнат площею 40,0 кв.м., зокрема: 1-а кімната 8,1 кв.м., 2-а кімната - 13,8 кв.м., 3-я кімната 18,1 кв. м, а також кухні площею 8,5 кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м., туалету -1,3 кв.м., коридору 4,6; 5,0 кв.м. та балкону 2,4 кв.м. Звертаючись до суду із даним позовом позивачка посилалася на те, що між нею та відповідачем відсутнє порозуміння щодо користування житловими кімнатами, тому просила визначити порядок користування квартирою, а саме виділити їй в користування житлову кімнату № 5 площею 8,1 кв.м. та житлову кімнату № 8 площею 13,8 кв.м., в відповідачу виділити в користування житлову кімнату № [NUMBER] площею - 18,1 кв.м., всі інші приміщення квартири залишити в загальному користуванні. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як передбачено частинами 1-3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З контексту даної норми вбачається, що первинне значення для врегулювання відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є і те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, за наявності ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини 3 статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 по справі № 6-1500цс15, а також постановах Верховного Суду від 08.09.2021 по справі № 761/44705/19 та від 22.07.2022 по справі № 344/698/18. Враховуючи вищенаведені норми права, правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду,\~зважаючи на те, що сторонам по справі неможливо виділити в користування ті частини спільного майна, які б точно відповідали їх ідеальним часткам у праві спільної часткової власності, при встановленні порядку користування квартирою [ADDRESS] , суд вважає за необхідне відійти від відповідності реальних часток ідеальним. Встановляючи порядок користування спірною квартирою, суд бере до уваги, що відповідач свого варіанту користування жилими кімнатами в спірній квартирі не запропонував, а запропонований позивачкою варіант користування квартирою найбільш повно враховує інтереси кожного із співвласників, тому вважає за необхідне виділити [PERSON] в користування житлові кімнати № 5 площею 8,1 кв.м. та № 8 площею 13,8 кв.м., а [PERSON] виділивши в користування житлову кімнату № [NUMBER] площею 18,1 кв.м. Кухню № 12 площею 8,5 кв.м., ванну кімнату № 4 площею 2,6 кв.м., туалет № 3 площею 1,3 кв.м., коридор № 1 площею 4,6 кв.м., № 2 площею 5,0 кв.м. залишити в спільному користуванні. На думку суду, в даному випадку незначний відступ від відповідності реальних часток ідеальним, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, не порушить права сторін, оскільки таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, а відтак і не порушує їх прав як власників. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved