Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-25 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із зазначеним позовом та просив: зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0172 площею 0,06 га у комунальну власність Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності, проведену за гр. [PERSON] на земельну ділянку з 5324081900:00:001:0172 площею 0,06 га на підставі рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області Даньшиної А.В.; зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0173 площею 0,06 га у комунальну власність Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності, проведену за гр. [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0173 площею 0,06 га, на підставі рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області Даньшиної А.В. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області за № 9936-СГ від 26.09.2017 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва», йому передана земельна ділянка з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту. На підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис за № 24043318 від 18.12.2017 про державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на дану земельну ділянку. Водночас, вказаний наказ ГУ Держгеокадастру в Полтавській області № 9936-СГ від 26.09.2017 прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах заплави та водоохоронній зоні річки Коломак, тобто належить до земель водного фонду України та відповідно до ст. 84 ЗК України не може передаватись у приватну власність. За результатами проведення досудового розслідування кримінального провадження №42017171010000088 внесеного 18.05.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, установлено, що на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту у приватну власність передані земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва. Так, рішенням Полтавського районного суду від 23.02.2022 у справі № 545/1869/20 частково задоволено позовну заяву першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, припинення права власності та повернення земельної ділянки. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 26.09.2017 року №9936-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1200 га для індивідуального садівництва. У частині припинення права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090 площею 0,1200 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту та витребування із незаконного володіння [PERSON] вказаної земельної ділянки відмовлено. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.07.2022 у справі № 545/1869/20 апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на вказане рішення суду повернуто. Судом першої інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак, наказ ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про надання її особі для ведення індивідуального садівництва суперечить приписам статті 80 Водного кодексу України, є незаконним та підлягає скасуванню. Водночас суд зазначив, що згідно з технічною документацією із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2022 та витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.01.2022, право власності на спірну земельну ділянку за кадастровим номером 5324081900:00:001:0090 погашено 04.02.2022 у зв`язку з поділом об`єкта нерухомого майна на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 5324081900:00:001:0172 та 5324081900:00:001:0173 з цільовими призначеннями для сінокосіння та випасання худоби. Виходячи з того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090 перестала існувати як об`єкт цивільних прав з моменту її поділу, тому позовні вимоги про припинення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку та витребування її з незаконного володіння не підлягають задоволенню, оскільки земельна ділянка не існує як об`єкт цивільних прав. З урахуванням викладеного, неправомірність відведення у власність земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090 у зв`язку з недотриманням ст.\~59, 84 Земельного кодексу України, ст. 80 Водного кодексу України, в силу вимог ч. 4 ст.\~82 Цивільного процесуального кодексу України є преюдиційно встановленим фактом, який не підлягає доказуванню, адже його істину вже встановлено рішенням Полтавського районного суду від 23.02.2022 у справі № 545/1869/20. Вважає, що відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянки перебувають у межах заплави річки Коломак, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його, відповідача, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів. Представник позивача прокурор [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник Полтавської міської ради зазначила, що при вирішення даної справи покладаються на розсуд суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, двічі було подано клопотання про зупинення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням останнього в СБУ, однак ухвалами Полтавського районного суду Полтавської області від 22.02.2024 року та від 22.03.2024 року відмовлено. Отже відповідачу достеменно відомо про наявність даної справи в суді. Таким чином, у відповідача протягом більше двох з половиною місяців з дня коли йому стало відомо про наявність справи в суді ( з дати подання першої заяви до суду 13.02.2024 року) була можливість скористатись правом подачі відзиву на позовну заяву, але останній цим правом не скористався, тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України. За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною 1 статті 316, частиною 1 статті 317 та частиною 1 статті 319 цього Кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України). Позиція щодо застосування до повернення земель водного фонду саме негаторного позову як найбільш ефективного способу захисту прав знайшла своє відтворення в постановах Верховного суду. Як встановлено судом, наказом Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області за № 9936-СГ від 26.09.2017 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва», йому передана земельна ділянка з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту. На підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис за № 24043318 від 18.12.2017 про державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на дану земельну ділянку. Водночас, вказаний наказ ГУ Держгеокадастру в Полтавській області № 9936-СГ від 26.09.2017 прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах заплави та водоохоронній зоні річки Коломак, тобто належить до земель водного фонду України та відповідно до ст. 84 ЗК України не може передаватись у приватну власність. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Полтавського районного суду від 23.02.2022 у справі № 545/1869/20 частково задоволено позовну заяву першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, припинення права власності та повернення земельної ділянки. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 26.09.2017 року №9936-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1200 га для індивідуального садівництва. У частині припинення права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090 площею 0,1200 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту та витребування із незаконного володіння [PERSON] вказаної земельної ділянки відмовлено. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.07.2022 у справі № 545/1869/20 апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на вказане рішення суду повернуто. Судом першої інстанції встановлено що спірна земельна ділянка знаходиться в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак, наказ ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про надання її особі для ведення індивідуального садівництва суперечить приписам статті 80 Водного кодексу України, є незаконним та підлягає скасуванню. Водночас суд зазначив, що згідно з технічною документацією із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2022 та витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.01.2022, право власності на спірну земельну ділянку за кадастровим номером 5324081900:00:001:0090 погашено 04.02.2022 у зв`язку з поділом об`єкта нерухомого майна на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 5324081900:00:001:0172 та 5324081900:00:001:0173 з цільовими призначеннями для сінокосіння та випасання худоби. Виходячи з того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090 перестала існувати як об`єкт цивільних прав з моменту її поділу, тому позовні вимоги про припинення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку та витребування її з незаконного володіння не підлягають задоволенню, оскільки земельна ділянка не існує як об`єкт цивільних прав. З урахуванням викладеного, неправомірність відведення у власність земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090 у зв`язку з недотриманням ст.\~59, 84 Земельного кодексу України, ст. 80 Водного кодексу України, в силу вимог ч. 4 ст.\~82 Цивільного процесуального кодексу України є преюдиційно встановленим фактом, який не підлягає доказуванню, адже його істину вже встановлено рішенням Полтавського районного суду від 23.02.2022 у справі № 545/1869/20. Крім того, в ході розгляду справи було з`ясовано, що розпорядженням Голови Полтавської районної державної адміністрації від 14.12.2020 № 354, на підставі заяви [PERSON] , затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення та змінено цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090 із «для індивідуального садівництва» на «для сінокосіння та випасання худоби», яку в подальшому, в ході розгляду справи в суді гр. [PERSON] поділив на 2 земельні ділянки. Проте, поділ земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090, площею 0,12 га на 2 нові по 0,06 га, не змінює їх статус як земельних ділянок водного фонду. Так, згідно інформації (№352632739 від 01.11.2023) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за заявою [PERSON] 04.02.2022 внесено запис №46571740 про реєстрацію об`єкта нерухомого майна №2576282553080, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0172 площею 0,06 га. Згідно інформації (№352633133 від 01.11.2023) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.02.2022 внесено запис №46571523 про реєстрацію об`єкта нерухомого майна №2576272253080, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0173 площею 0,06 га. Шляхом опрацювання відомостей Державного земельного кадастру установлено, що згідно технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090 [PERSON] , в ході розгляді справи № 545/1869/20 в суді першої інстанції (позов був пред`явлений до суду 27.07.2020), звернувся 30.11.2020 до Полтавської РДА щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090\~та в\~подальшому 15.11.2021 звернувся до ФОП [PERSON] із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки, яку було затверджено та 25.01.2022 зареєстровано в Державному земельному кадастрі відомості про 2 новоутворені земельні ділянки з кадастровими номерами 5324081900:00:001:0172 та 5324081900:00:001:0173 з цільовими призначеннями для сінокосіння та випасання худоби по 0,06 га кожна. За таких обставин очевидним є факт використання цивільно-правового інструментарію задля неможливості винесення судового рішення відносно земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090. Крім того, у вказаній документації в розділі Перелік обмежень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути міститься інформація про відсутність водоохоронних обмежень. Водночас, вказана інформація не підтверджується жодним документом уповноваженого органу у технічній документації та суперечить встановленому у судовому рішенні у справі № 545/1869/20 факту знаходження земельної ділянки 5324081900:00:001:0090 (а отже і 2 новоствореним внаслідок поділу) на землях водного фонду. Крім того, у технічній документації міститься заява ФОП [PERSON] від 06.12.2021 № 651 на адресу Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської ОДА щодо накладення на межі території земельної ділянки на межі території Смарагдової мережі та надання роз`яснень з приводу офіційного статусу Смарагдової мережі. Так, згідно інформації останнього від 10.12.2021 за № 5549/04.2-32, надано роз`яснення, що на розгляді у Верховній раді України знаходиться проект Закону України від 30.11.2020 № 4461 «Про території Смарагдової мережі», який повинен бути спрямований на виконання зобов`язань України за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює правові та організаційні засади визначення територій Смарагдової мережі та управління ними в Україні для збереження природних оселищ та видів фауни і флори, що підлягають особливій охороні, правові та організаційні засади оцінки впливу на території Смарагдової мережі у процесі прийняття рішень про провадження господарської діяльності, яка може мати значний вплив на території Смарагдової мережі, з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, правові та організаційні засади створення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони та використання природно-заповідного фонду, екологічної та Смарагдової мереж, збереження біорізноманіття. Станом на 08.12.2021 проект Закону не прийнятий. За більш детальною інформацією з порушеного питання ФОП [PERSON] запропоновано звернутися до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів. Інших запитів та інформацій уповноважених органів щодо підтвердження відсутності обмежень технічна документація не містить. Відповідно до ч. ч. 2, 3\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених\~законом, способів. Згідно зі ст. ст.\~19,\~20 ЗК України\~землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення, землі рекреаційного призначення, землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до\~ст. 21 ЗК України\~недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Відповідно до ст. 1 Водного кодексу України (далі - ВК України) заплавні землі це прибережна територія, що може бути затоплена чи підтоплена під час повені (паводка). Згідно з положенням ч. 1\~ст. 3 ВК України\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. Частина 2\~ст. 3 ВК України\~визначає, що до водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела;\~\~ 3) внутрішні морські води та територіальне море. Відповідно до ч. 1\~ст. 58 ЗК України\~та\~ст. 4 ВК України\~до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Відповідно до\~ст. 59 ЗК України\~передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4\~ ст. 84 ЗК України\~землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2\~ст. 59 ЗК України\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (ч. 2\~ст. 59 ЗК України). Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4\~ст. 59 ЗК України). Згідно з\~пунктами 5,\~8\~ч.1\~ст.80\~ВК України зметою\~охорони водності\~малих річок\~забороняється розорювати заплавні землі та застосовувати на них засоби хімізації та надавати земельні ділянки у заплавах річок під будь-яке будівництво (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд), а також для садівництва та городництва. Частина 2 ст. 80 ВК України встановлює те, що водокористувачі та землекористувачі, землі яких знаходяться в басейні річок, забезпечують здійснення комплексних заходів щодо збереження водності річок та охорони їх від забруднення і засмічення. Заплавні землі є землями водного фонду України, на яких встановлено особливий режим та на які поширюється окремий порядок використання. Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) земельна ділянка у заплаві річки Коломак не могла передаватись у приватну власність громадянину, оскільки є землями водного фонду України. Конституція України\~(статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.\~\~ За правилами статей 4,\~5\~ЗК\~України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Стаття 80 ЗК України\~закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.\~\~ Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України (статті\~14,\~19 Конституції України). Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування. Перший протокол ратифікований\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~і з огляду на приписи частини першої\~статті 9 Конституції України,\~статті 10 ЦК України\~застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі\~статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV\~\~«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Встановлено, земельна ділянка кадастровим номером 5324081900:00:001:0090, розташована в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак (що підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 29639/18-41/24272/19-41), а тому не може передаватися до приватної власності. З вказаного можна зробити висновок, що і 2 новоутворені земельні ділянки розташовані в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак, а тому не можуть передаватися у приватну власність. Цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0090 землі сільськогосподарського призначення для ведення індивідуального садівництва, яка в подальшому була змінена на сінокосіння та випасання худоби. Цільове призначення утворених в результаті поділу земельних ділянок 5324081900:00:001:0172 та 5324081900:00:001:0173 - для сінокосіння та випасання худоби. Відповідно до ст. 1 Водного кодексу України заплавні землі це прибережна територія, що може бути затоплена чи підтоплена під час повені (паводка). Згідно з пунктами 5, 8 ч. 1 ст. 80 ВК України, з метою охорони водності малих річок забороняється розорювати заплавні землі та застосовувати на них засоби хімізації та надавали земельні ділянки у заплавах річок під будь-яке будівництво (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд), а також для садівництва та городництва. Крім того, звернення прокурора до суду в даних спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання про повернення державі незаконно наданих у власність земельних ділянок водного фонду, які на даний час вільні від забудови об`єктами нерухомості, і таким чином, не порушується баланс державних (суспільних) і приватних інтересів та відсутній факт надмірного втручання держави у спірні правовідносини. Вимоги щодо витребування і повернення майна не завжди носять майнову направленість. За результатами вирішення спору в даному випадку не відбувається зміна власника спірного майна, а захищаються його інтереси, що проявляються у зобов`язально-правовій формі щодо відповідача. Тобто позов, поданий прокурором у даній справі є немайновим, оскільки за своєю суттю позовна вимога прокурора не направлена на «збагачення» позивача. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.12.2020 у справі № 905/98/20. З огляду на викладене вище позовні вимоги прокурора у даному спорі спрямовані на усунення перешкод у здійсненні Полтавською міською радою прав користування та розпорядження спірними земельними ділянками. За таких обставин, наслідком задоволення таких позовних вимог стане не «збагачення» позивача, а виключно відновлення його порушених прав. За таких обставин суд вважає, що зобов`язання [PERSON] повернути земельні ділянки у власність Держави, не суперечать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого Протоколу. Вказане також узгоджуються з висновками Великої Палати ЄСПЛ у справі «Депаль проти Франції» (заява № 34044є/02) від 29.03.2010. Вказана правова позиція закріплена в Постановах Верховного Суду по справам №372/2180/15-ц від 15.05.2018, №469/1393/16-ц від 30.05.2018, 372/1387/13-ц від 06.06.2018, №357/9328/15-ц від 30.01.2019. Щодо скасування державної реєстрації права власності слід зазначити, що пунктом 1 частини 1\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 11 зазначеного закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Пунктами 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У зв`язку із цим прокурор, з метою поновлення порушених інтересів держави, ефективним способом захисту визначив звернення з позовною вимогою про зобов`язання повернення земельних ділянок водного фонду з кадастровими номерами 5324081900:00:001:0172,\~5324081900:00:001:0173\~та скасування державної реєстрації права власності щодо вказаних земельних ділянок. Щодо уповноваженого органу у спірних правовідносинах, слід зазначити, що набуття [PERSON] прав власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 5324081900:00:001:0172 та 5324081900:00:001:0173 з цільовими призначеннями для сінокосіння та випасання худоби, площами 0,06 га кожна є таким, що порушує права законного володільця майна Полтавської міської ради. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Полтавською окружною прокуратурою на адресу Полтавської міської ради направлено лист 07.11.2023 №55-114-18807вих-23 для повідомлення уповноваженого органу про наявність порушень інтересів держави та необхідності вжиття заходів реагування до їх поновлення шляхом повернення земельної ділянки водного фонду до комунальної власності (самостійного звернення до суду з відповідним позовом). Згідно інформації Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 21.11.2023, відповідно до Положення про Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, представляти інтереси територіальної громади в особі Полтавської міської ради в судових органах, до повноважень управління не входить. Одночасно повідомлено, що оскільки зазначена у листі прокуратури земельна ділянка знаходиться на території Ковалівського старостинського округу за межами населених пунктів і її виділення проводилося ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, будь-яка інформація стосовно вищезазначеної земельної ділянки в архіві управління відсутня. Відповідно до інформації Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 04.12.2023, за умови наявності відповідних обґрунтованих підстав, визначених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор наділений правомочностями на здійснення представництва інтересів Полтавської міської ради щодо питань, порушених у зазначеному листі. Таким чином, заходів реагування протягом встановленого у листі строку Полтавською міською радою не вжито, а отже у Полтавської окружної прокуратури наявні підстави для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах з дотриманням вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської міської ради є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0172 площею 0,06 га у комунальну власність Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради. Підлягають задоволенню вимоги про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності, проведену за гр. [PERSON] на земельну ділянку з 5324081900:00:001:0172 площею 0,06 га на підставі рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області Даньшиної А.В. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2576282553080). Підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0173 площею 0,06 га у комунальну власність Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської . Підлягають задоволенню вимоги про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності, проведену за гр. [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0173 площею 0,06 га, на підставі рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області Даньшиної А.В. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2576272253080). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи обґрунтованість позову, сплачений прокуратурою судовий збір за подання позовної заяви в сумі 12\~112 грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 1514 грн., а всього 13626 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Заходи забезпечення вжиті ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області суду від 24.01.2024 року підлягають скасуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved